Справа № 527/2351/24
провадження № 1-кп/527/225/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в режимі відеоконференції адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Глобине кримінальне провадження №0000445 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.07.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заруддя, Теофіпольського району, Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, інваліда ІІ групи, з середньою освітою, одруженого, працюючого головою правління «Великокринківське споживче товариство», раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Так, на початку травня 2024 року ОСОБА_4 вирішив засіяти земельну ділянку, розташовану в межах охоронної зони на території с. Весела Долина, Кременчуцького району, Полтавської області в межах водного об`єкту, площею 2,70 га, та відноситься до земель водного фонду.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 15 травня 2024 року, шляхом використання найманої сільськогосподарської техніки - трактора, засіяв сільськогосподарською культурою - соєю земельну ділянку площею 2,70 га, розташовану в межах охоронної зони на території АДРЕСА_1 в межах водного об`єкту, яка відноситься до земель водного фонду. При цьому, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, умисно, з метою збагачення, в порушення вимог ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), ст. 125 Земельного кодексу, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації,ст.ст. 60, 61, 150 ч. 1 п. «г» Земельного кодексу України, ст. ст. 87, 88, 89 Водного кодексу України, відповідно до яких для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони та обмеження у використанні земельних ділянок водного фонду, ОСОБА_4 самовільно зайняв земельну ділянку площею 2,70 га у межах водоохоронної зони водного об`єкта,за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади про її передачу у власність або надання у користування (оренду),або оренду, яка розташована на території АДРЕСА_1 , самовільно задискував вказану земельну ділянку та засіяв сільськогосподарською культурою - соя.

Відповідно до розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, проведеного Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області,самовільним зайняттям земельної ділянки загальною площею 2,70 га, яка знаходиться в межах водоохоронної зони, підозрюваний ОСОБА_4 заподіяв законному володільцю державі в особі Глобинської міської ради Кременчуцького району матеріальну шкоду у розмірі 12 463 грн., 26 коп.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у самовільному зайнятті земельної ділянки в охоронній зоні, ОСОБА_4 ,обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Одночасно з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 прокурором направлено до суду угоду про визнання винуватості, укладену 21 серпня 2024 року під час досудового розслідування між прокурором Глобинської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 .

Відповідно до цієї угоди, підозрюваний під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні. Крім того, в угоді сторони визначили, що у разі затвердження угоди судом, ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.2 ст.197-1 КК України, із застосуванням вимог ст.65,69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3400 грн.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у зазначеному злочині визнав повністю за обставин, що викладені в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості. Просив суд затвердити угоду та призначити узгоджене покарання. Крім того, пояснив, що він цілком розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, та вид покарання.

Прокурор та захисник вважали за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, укладену із ОСОБА_4 як таку, що відповідає вимогам закону.

Потерпіла особа надала прокурору згоду на затвердження угоди.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та кримінального закону, суд зазначає наступне.

Як зазначено в п.2 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим є нетяжким злочином.

Відповідно до абз.5 ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що потерпіла особа надала прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості з підозрюваним ОСОБА_4 .

Суд, дослідивши наявні матеріали, заслухавши думку учасників процесу, переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Угода відповідає вимогам КПК України, в тому числі щодо змісту та порядку укладення угоди, її умови не суперечать закону України про кримінальну відповідальність, зокрема щодо узгодженої міри покарання.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 за ч.2 ст.197-1 КК України є правильною. Умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, а обвинувачений має можливість виконання взятих на себе за угодою зобов`язань.

Відповідно до вимог ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому визначеної в угоді міри покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374, 468-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Угоду про визнання винуватості, укладену 21 серпня 2024 року під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000445 між прокурором Глобинської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 - затвердити.

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України та призначити йому узгоджене покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Вирок може бути оскаржений учасниками судового провадження до Полтавського апеляційного суду через Глобинський районний суд Полтавської області з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1