Дата документу 27.08.2024 Справа № 331/394/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/884/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/394/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 13 травня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Знам`янка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ),

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 17 листопада 2023 року приблизно о 08 годині 00 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах дії воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, знаходячись біля буд. АДРЕСА_3 , переконавшись в тому, що в цей час потерпілий ОСОБА_9 спав на лавці та за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з кишені куртки ОСОБА_9 таємно викрав майно, яке належить останньому, поклавши його до кишені своєї куртки.

Після цього, ОСОБА_8 зник з місця вчинення злочину разом з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальних збитків на суму 1533 грн. 33 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просила вирок скасувати, виключити з числа обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим та призначити йому покарання за ч.4 ст.185 КК у виді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, суд не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_8 раніше 5 разів притягався до кримінальної відповідальності, судимості не зняті і не погашені у встановленому законом порядку, з яких 1 раз засуджувався із застосуванням ст.75 КК, однак умов відбування покарання з випробувальним терміном не дотримувався, вчиняв нові злочини, за які був засуджений із застосуванням ст.71 КК до реального відбування покарання. Суд залишив поза увагою, що ОСОБА_8 будь-якою суспільно корисною працею не займався і не займається, відповідні документи суду надані не були і в матеріалах провадження відсутні, як наслідок шкода, завдана його злочинними діями залишилась не відшкодована, а викрадене майно було повернуто лише у ході проведення слідчих дій. Наведене свідчить про свідому антисоціальну поведінку обвинуваченого та ігнорування законів. Посилання суду на наявність у обвинуваченого щирого каяття, визнання вини, сприяння розкриттю злочину носить суто формальний характер та не містить будь-яких обґрунтувань. Визнання вини обвинуваченим є умовним, а жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, ОСОБА_8 не висловлювались і у вироку не зазначені, щире каяття в обвинуваченого також відсутнє, а тому має бути виключеним з вироку суду, оскільки не підтверджується матеріалами провадження. Крім того, в порушення приписів п.6 ч.3 ст.374 КПК у мотивувальній частині вироку місцевим судом наведені одні і ті самі підстави для призначення розміру та виду покарання, так і для звільнення від покарання з випробуванням. Зауважила, що ОСОБА_8 06.05.2022 року звільнився за відбуттям строку покарання, однак через досить невеликий проміжок часу обвинувачений продовжив свою злочинну діяльність.

До початку апеляційного розгляду прокурором подано зміни до апеляційної скарги в порядку ст.36 КПК, в яких остання просила вирок скасувати та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку з декриміналізацією відповідно до ЗУ №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги зміненої апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; захисника, який підтримав змінену апеляційну скаргу прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги (зі змінами), колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга (зі змінами) підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, 09.08.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-IX, яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч.2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК).

Відповідно до ч.2 ст.5 КК закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Крім того, частиною 3 вказаної статті визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Як вбачається з вироку суду, сума викраденого ОСОБА_8 майна становить 1533 грн. 33 коп.

Таким чином, на момент набрання чинності Закону №3886-IX від 18.07.2024 року кримінально караним діянням залишилось таємне викрадення чужого майна (крадіжка), мінімальна вартість якого становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день вчинення злочину складало 2684 грн.

З огляду на викладене дії ОСОБА_8 підпадають під ознаку адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ст.51 КУпАП.

Положення п.4-1 ч.1 ст.284 КПК регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч.3 ст.479-2 КПК, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 13 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 в цій справі закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4