Справа № 524/8940/24
Провадження №1-в/524/208/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2024 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

представника установи - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці клопотання ДУ «Кременчуцька виховна колонія» в порядку ст. 537 КПК України про приведення вироку Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.03.2024 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 388-IX та доцільності подальшого відбування покарання в місцях позбавлення волі відносно засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іллінці Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

11.07.2023 року Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76,104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

Засуджений за даною справою: 04.03.2024 року Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч.4 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В :

До Автозаводського районного суду м.Кременчука надійшло клопотання ДУ «Кременчуцька виховна колонія» в порядку ст. 537 КПК України про приведення вироку Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.03.2024 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 388-IX та доцільності подальшого відбування покарання в місцях позбавлення волі відносно засудженого ОСОБА_6 .

В клопотанні зазначено, що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України « Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ, яким збільшені межі застосування Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, зокрема, викрадення чужого майна.

Зокрема, ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.03.2024 року ОСОБА_6 засуджено за викрадення чужого майна на загальну суму 830,00 грн. Тому ініціатор звернення просить, з урахуванням ст.5 КК України, вирішити питання щодо приведення вироку суду у відповідність до вимог вказаного Закону.

Представник адміністрації виправної колонії в судовому засіданні клопотання підтримав із вказаних підстав.

Засуджений в судовому засіданні просить задовольнити вказане клопотання та звільнити його від відбування покарання у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Захисник підтримав клопотання та просив звільнити засудженого від відбування покарання у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що наявні передбачені законом підстави для задоволення клопотання.

Вивчивши матеріали, які додані до клопотання, заслухавши пояснення вказаних учасників, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1ст.539 КПК Українипитання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.03.2024 року ОСОБА_6 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного судом ОСОБА_6 за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання у виді позбавлення волі, призначене вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 11.07.2023 року за ч.4 ст. 185 КК України, та остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, яке він відбуває в ДУ «Кременчуцька виховна колонія».

Згідно з п. 13 ч. 1статті 537 КПК Українипід час виконання вироків суд, визначений частиною другоюстатті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57,частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України),11,13,13-2частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 статті 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч. 6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цьогоКодексута/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2024 року становить 3 028 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення (у 2023 році) ОСОБА_6 діяння, за яке він засуджений вищевказаним вироком суду від 04.03.2024 року, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 2684 грн. (1 342*2=2 684).

Водночас, вартість викраденого майна, що встановлена вищевказаним вироком суду, становила 830,0 грн.

З огляду на наведене, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зробила висновок, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення діяння, кримінальна караність якого законом усунена, суд дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, у зв`язку з чим останній підлягає звільненню від призначеного покарання за вищевказаним вироком суду.

При цьому, суд саме звільняє засудженого від відбування покарання, а не приводить вирок суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

Разом з тим, оскільки за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_6 встановлено іспитовий строк, а відтак, необхідно скерувати до уповноваженого органу пробації для виконання вказаного вироку в частині встановленого іспитового терміну.

Напiдставi ст. 58 Конституції України, ст.5, ч.2 ст.74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст. 336, 537,539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Клопотання ДУ «Кременчуцька виховна колонія» в порядку ст. 537 КПК України про приведення вироку Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.03.2024 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 388-IX та доцільності подальшого відбування покарання в місцях позбавлення волі відносно засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Звільнити засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , від невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.03.2024 року за ч. 4 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Скерувати до уповноваженого органу пробації для продовження виконання вироку від 11.07.2023 Іллінецького районного суду Вінницької області, для виконання покарання в частині встановленого іспитового терміну.

Роз`яснити засудженому, що від покарання або його частини, що їх особа законно відбула на підставі вищевказаного вироку суду до декриміналізації злочину, він не може бути звільнений, а понесені особою правообмеження у цьому разі не підлягають відшкодуванню чи компенсації.

На ухвалу може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ліна ОБРЕВКО