Номер провадження:1-в/521/1162/24
22 жовтня 2024 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з секретарем ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника колонії (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі (в режимі відеоконференції) подання начальника Державної установи «Одеська виправна колонія №14» ОСОБА_6 , про приведення у відповідність до положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 02.08.2023 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, -
До Малиновського районного суду міста Одеси на розгляд надійшло подання начальника Державної установи «Одеська виправна колонія №14» ОСОБА_6 , про приведення у відповідність до положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 02.08.2023 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Представник колонії, в режимі відеоконференції, подання підтримав.
Засуджений, в режимі відеоконференції, просив залишити подання без розгляду або відмовити у його задоволенні.
Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти залишення подання без розгляду.
Дослідивши зміст подання, надані матеріали та вислухавши думку учасників, суд приходить до таких висновків виходячи з наступного.
Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП, набув чинності 09 серпня 2024 року.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 278/1566/21 від 07 жовтня 2024 року (10.10.2024 року забезпечено надання загального доступу до резолютивної частини судового рішення та 17.10.2024 року забезпечено надання загального доступу до повного тексту судового рішення) з метою формування єдиної правозастосовної практики прийшла до висновку, що питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом 3886 IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.
Крім того, у даній постанові Об`єднана палата вважає, що Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 НМ. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.
Тобто для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 НМ (розмір НМ встановлюється на час вчинення правопорушення), Закон № 3886-IX скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України (окрім випадку, якщо такі діяння не підпадають під ознаки іншого кримінального правопорушення).
Згідно наданих матеріалів судом встановлено наступне.
02.08.2023 року ОСОБА_5 було засуджено вироком Ленінського районного суду м. Полтави за вчинення кримінального правопорушення, а саме за епізодом:
- від 11 березня 2021 року як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в приміщення (ч. 3 ст. 185 КК України), сума викраденого майна 1850 гривень.
Два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян (в частині кваліфікації кримінальних правопорушень) дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2021 рік, ця сума 2270 гривень.
Згідно вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 02.08.2023 року ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначене за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23.05.2022 року за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці, більш суворим призначеним за цим вироком, остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання у Державній установі «Одеська виправна колонія №14», за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 02.08.2023 року.
Згідно статей 537, 539 КПК України, на які посилається начальник колонії, законодавець визначив вичерпний перелік питань, які має право вирішувати суд під час виконання вироків.
Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.
Положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 КК України.
Отже, враховуючи вказані положення КПК України, а також те, що Закон №3886-ІХ є таким законом, яким скасовано кримінальну протиправність кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185, 190, 191 КК України, в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 НМ (установлений на час вчинення діяння), суд, в порядку п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, може лише вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного судом (судами) покарання, згідно ч. 2 ст. 74 КК України.
Під час судового розгляду встановлено, що, на теперішній час, діяння, за яке ОСОБА_5 було засуджено вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 02.08.2023 року, з урахуванням положень Закону №3886-ІХ, не підпадає під ознаки криміналього правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки вартість викраденого ним майна у сумі 1850 гривень менше розміру 2 НМ установленого на час вчинення такого діяння, однак, згідно зазначених вище правових висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 року, таке діяння залишається бути кримінально караним, оскільки може підпадати під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України (незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи). Діяння, за яке ОСОБА_5 було засуджено вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23.05.2022 року, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України залишається кримінально караним, оскільки його кримінальна протиправність не була скасована Законом №3886-ІХ.
Тобто, за даними вироками, ОСОБА_5 засуджений до покарання за діяння, караність яких Законом № 3886-IX або не була усунена взагалі (ч. 1 ст. 309 КК України) або не усунена в повному обсязі з огляду на кваліфікуючу ознаку епізоду від 11.03.2021 року як «проникнення у приміщення», тому за даними вироками він не підлягає звільненню від відбування призначеного йому судами покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, внаслідок чого в задоволенні подання колонії слід відмовити.
Суд звертає увагу на те, що положеннями КК України та КПК України не передбачено можливості вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до закону на стадії його виконання, а норми, на які посилається начальник колонії, передбачають лише можливість вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для звільнення засудженого від покарання та його відбування. згідно ч. 2 ст. 74 КК України.
Крім того, суд вважає, що зазначена у поданні начальника колонії вимога про приведення вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 02.08.2023 року у відповідність, вказує на необхідність його перегляду, перекваліфікації діяння засудженого, а також визначення нової міри покарання, що фактично є зміною вироку.
Отже, у даному випадку, приведення вироку (вироків) у відповідність до Закону №3886-ІХ, про що клопотає установа виконання покарань, суперечить положенням діючого кримінального процесуального законодавства та виходить за межі повноважень суду, якими він наділений під час вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироків.
Окремо суд вважає необхідним звернути увагу на недоліки та суперечності, які містить подання, а саме в поданні взагалі не обгрунтовано, у який саме спосіб необхідно привести у відповідність до діючого законодавства вирок відносно засудженого ОСОБА_5 та які правові підстави існують для такого приведення, а також подання містить вимогу про приведення вироку у відповідність до Закону №2886-ІХ, який не має нічого спільного із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року. Зазначені недоліки та технічні помилки, на думку суду є суттєвими.
Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, -
В задоволенні подання начальника Державної установи «Одеська виправна колонія №14» ОСОБА_6 , про приведення у відповідність до положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 02.08.2023 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1