КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5354/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

28 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0002015 від 07.06.2024 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопетрівка, Бердянського р-н., Запорізької обл., громадянина України, адреса: АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України в редакції Закону України № 2117-IX від 03 березня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

В силу ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який неодноразово продовжено та який діє по теперішній час.

Водночас, 06 червня 2024 року приблизно о 20:45 год. ОСОБА_7 , перебуваючи біля житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись прямим злочинним умислом на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, підійшов до автомобіля марки «NISSAN ALMERA», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору та з використанням невстановленого досудовим розслідуванням предмета розбив переднє ліве скло, після чого проник до вищевказаного автомобіля, звідки таємно викрав акумулятор GREEN POWER, вартістю 1554 грн 00 коп., який належать ОСОБА_10 .

В подальшому, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_10 на суму 1554 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на суворість призначеного покарання, просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року змінити, пом`якшивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, а в силу ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що встановлення іспитового строку у виді 2 років є надмірним тягарем для обвинуваченого, оскільки ще до постановлення оскаржуваного вироку 23.07.2024 Верховною Радою України вже було прийнято законопроект №11068 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», за яким підвищено верхню межу за вчинення майнових злочинів без застосування насильства до 3028 грн. станом на момент його прийняття, а відтак підписання такого законопроекту Президентом України було питанням часу, що і трапилося на наступний день після постановлення оскаржуваного вироку від 05.08.2024, тобто підписаний цей законопроект 06.08.2024.

Таким чином, на думку апелянта, місцевий суд розумуючи, що предметом злочину згідно обвинувального акту являється акумулятор вартістю 1500 грн., розумно повинен був передбачити прийняття законопроекту фактично про декриміналізацію крадіжки, яка не перевищує 3028 станом на момент прийняття оскаржуваного вироку, а тому помилково дійшов висновку про встановлення іспитового строку у 2 роки, замість мінімально можливого.

До того, апелянт вказує, що обвинувачений станом на момент прийняття оскаржуваного судового рішення від 05.08.2024 раніше не судимий, щиро покаявся, предмет злочину повернуто потерпілому, а відтак захисник відзначає про наявність підстав, які передують для встановлення за вироком суду для обвинуваченого мінімального покарання із мінімальним іспитовим строком, чого місцевим судом помилково не взято до уваги, у зв`язку з чим такий вирок підлягає зміні в частині встановлення іспитового строку на 1 рік.

На вирок суду прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05.07.2024 стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. Кримінальне провадження № 0002015 від 07.06.2024 закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що як встановлено судом, обвинуваченим вчинено таємне викрадення чужого майна на суму 1554 грн. 40 коп.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, що набрав законної сили 09.08.2024, тобто до набрання оскаржуваним вироком законної сили, фактично декриміналізованого крадіжки на суму, меншу за 3028 гривень. Зазначені діяння віднесено до адміністративних правопорушень, передбачених ст. 51 КУпАП.

Також, як зазначає апелянт, статтею 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Зважаючи на викладене, апелянт вказує, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибув, про поважність причин своєї відсутності не повідомив, а тому відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційна скарга розглядається без участі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який сказав, що готував свою апеляційну скаргу ще до змін в законодавстві, які набрали чинності 09.08.2023 р., та відповідно, не ставив питання про закриття, як те зробив прокурор після набрання чинності змінами до законодавства, а тому підтримав свою апеляційну скаргу, адже без участі в судовому засіданні та погодження з ОСОБА_7 не міг відмовитись від своєї апеляційної скарги, при цьому, не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, вислухавши позицію прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, при цьому, вважала не доцільним здійснювати розгляд апеляційної скарги захисника, а також заслухавши пояснення потерпілого, який вказав, що у зв`язку зі зміною законодавства не заперечує проти задоволення апеляційної скарги прокурора і вважає недоцільним задоволення апеляційної скарги захисника,вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у сховище, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 06 червня 2024 року.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн.

Ураховуючи зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2024 році, становить 3028 грн.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що своїми неправомірними діями ОСОБА_7 заподіяв матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_10 у сумі 1554 грн. 00 коп.

Оскільки, вартість майна, яке таємно викрав ОСОБА_7 є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме менша за суму 3028 грн., то вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення на даний час не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи, що відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ законодавець змінив розміри шкоди для визначення діянь, при вчиненні яких настає кримінальна відповідальність за вчинення крадіжки чужого майна, колегія суддів вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження за пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року скасуванню, а кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України - закриттю, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Що стосується апеляційної скарги захисника, в якій ставилось питання про зміну вироку суду і пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, зокрема, зменшення іспитового строку з 2 років до 1 року, то зважаючи на закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити, відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року у кримінальному провадженні № 0002015 від 07.06.2024 щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України № 0002015 від 07.06.2024 - закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме акумулятор GREEN POVER, який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_10 - залишити у його володінні, 1 слід папілярних узорів - знищити, а 1 дактилокарту - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4