Справа № 332/2064/22
Провадження № 1-в/191/687/24
У Х В А Л А

іменем України

25 листопада 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України.

Від представника державної установи та засудженого надійшли заяви про розгляд клопотання без їхньої участі.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали долучені до клопотання, приходить до наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 р. № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024 р., встановлено, що дії щодо чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ПК України для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, яка визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Отже, 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, визначених ст.51 КУпАП дорівнюють розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2020 року з урахуванням вироку Запорізького апеляційного суду від 09.02.2023 року ОСОБА_4 засуджено: за ч.1 ст. 307 КК України із застосуванням ст.69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням ст.69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, призначено покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна. Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання. Вирок набрав чинності 09.02.2023 року.

21.04.2023 року вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме викрадення 11.08.2022 року майна на суму 820 грн. 50 коп. та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком часткового приєднано невідбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2020 року з урахуванням вироку Запорізького апеляційного суду від 09.02.2023 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяць. Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затриманні, а саме з 23.03.2023 року.

Станом на 11.08.2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн., отже, ОСОБА_5 вчинено крадіжку на суму 820 грн. 50 коп. , що становить менше 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час її вчинення (менше 2481 грн.), тому у зв`язку з усуненням караності такого діяння, засуджений підлягає звільненню від покарання призначеного за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст.71 КК України.

Таким чином, у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ОСОБА_5 діяння, відповідно до положень ЗУ №3886-ІХ від 18.07.2024 року, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для звільнення засудженого від призначеного 21.04.2023 року вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя покарання.

Відповідно до положень ч.2 ст.74 КК України (в ред. ЗУ № 3886-ІХ від 18.07.2024 року) особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, ОСОБА_5 слід вважати засудженим вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2020 року з урахуванням вироку Запорізького апеляційного суду від 09.02.2023 року, яким призначено покарання за ч.1 ст. 307 КК України із застосуванням ст.69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням ст.69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, призначено покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна. Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання. Вирок набрав чинності 09.02.2023 року.

На підставі викладеного, керуючись Законом України № 3886-IX від 18.07.2024, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України, задовольнити.

Привести вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.04.2023 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 р. №3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024 року.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України у зв`язку із усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженим за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2020 року з урахуванням вироку Запорізького апеляційного суду від 09.02.2023 року, яким призначено покарання за ч.1 ст. 307 КК України із застосуванням ст.69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням ст.69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, призначено покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна. Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Копію ухвали направити до Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1