н/п 1-кп/766/3349/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття кримінального провадження

06.09.2024

Херсонський міський суд Херсонської області у складі

головуючого судді: ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

?прокурора ОСОБА_3

?обвинуваченого ОСОБА_4

?потерпілої не з`явилася

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000458 від 16.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною четвертою ст. 185, Кримінального кодексу України (далі КК)

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває обвинувальний акт і доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000458 від 16.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною четвертою ст. 185, Кримінального кодексу України.

І. Формулювання обвинувачення згідно з обвинувальним актом

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 02.05.2024 близько 07 год. 00 хв. переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на викорадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, в умовах воєнного стану, через отвір в паркані, проник на територію подвір`я, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки з приміщення сараю скоїв крадіжку секції чавунної батареї на 8 ребер, бувшої у використанні, вартість якої відповідно до судово-товарознавчої експертизи №2657/24 від 27.05.2024 становить 536 гривень, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення із викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши своїми діями матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на суму 536 ,00 гривень.

Стороною обвинувачення такі дії кваліфіковані за частиною четвертою ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

ІІ. Позиція сторін щодо кримінального провадження

Під час судового розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000458 від 16.05.2024 рокуобвинувачений ОСОБА_4 надав до суду заяву про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Прокурор проти задоволення клопотання у судовому засіданні не заперечувала.

ІІІ. Мотиви Суду

Відповідно до ст. 8 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК) кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Приписами пункту 4-1 частини першої ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

09.08.2024 набув сили Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Зокрема, указаним Законом викладено нову редакцію статті 51 КУпАП, де за змістом диспозиції частин першої та другої визначено, що дрібним викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, є викрадення майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або порушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПКУ для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2024 складає 3 028 грн 00 коп., а згідно з Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2023 складав 2 684 грн 00 коп. А отже, сума соціальної пільги у 2024 році становить 1 514 грн 00 коп. (3 028 грн : 50% = 1 514 грн 00 коп.), а в 2023 році становила 1 342 грн 00 коп. (2 684 грн : 50% = 1342 грн 00 коп.).

Це вказує на те, що наразі для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального неоподатковуваний мінімум у 2024 року становить 1 514 грн 00 коп., а в 2023 році становив 1 342 грн 00 коп.

Отже, два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 01.01.2024 складає 3028 грн 00 коп., а станом на 01.01.2023 складав 2 684 грн 00 коп., тоді як на час інкримінованого діяння (крадіжки) у 2023 та 2024 роках для кваліфікації за ст. 51 КУпАП розмір дрібної крадіжки складав 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що відповідно становило 268 грн 40 коп. (0,2 х (50% : 2 684)) - у 2023 році та 302 грн 80 коп. (0,2 х (50% : 3028)) - у 2024 році.

Вирішуючи питання щодо застосовності приписів пункту 4-1 частини першої ст. 284 КПК до правовідносин за кримінальним провадженням №0000458 від 16.05.2024 суд звертається до частини шостої ст. 3 КК України, яка передбачає, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини першої ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже норми Конституції України і норми матеріального права закону пор кримінальну відповідальність передбачають можливість застосування приписів пункту 4-1 частини першої ст. 284 КПК до цих правовідносин і закриття кримінального провадження із зазначених підстав.

Закриття кримінального провадження це форма закінчення як досудового розслідування, так і судового провадження, що є заключним етапом кримінального переслідування особи. Після цього унеможливлюється проведення слідчих (розшукових) дій та винесення процесуальних документів чи ухвалення процесуальних рішень.

Фактично для особи, щодо якої припинено кримінальне переслідування, настає стан правової визначеності, який полягає в тому, що у особи з`являється можливість передбачити і планувати свої дії (поведінку) з урахуванням їх наслідків.

Проте, закриття кримінального провадження з підстав, передбачених приписами пункту 4-1 частини першої ст. 284 КПК означає, що особа, якій інкримінувалося відповідне кримінальне правопорушення, його дійсно вчинила, і декриміналізація цього діяння не звільняє особу від адміністративної чи цивільно-правової відповідальності.

Частиною сьомою статті 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої ст. 479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з приписами частини третьої ст. 479-2 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Отже наведені положення процесуального закону надають право зацікавленій особі відмовитись від такої форми закінчення кримінального переслідування і через засоби кримінального провадження здобути для себе остаточну визначеність у спірних правовідносинах і довести свою невинуватість.

На думку Конституційного Суду України, згідно з принципом верховенства права надання згоди особою на закриття стосовно неї кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією діяння обов`язкове, оскільки це є умовою здійснення її права викласти свою позицію стосовно власної невинуватості. Відсутність такої можливості не забезпечує дотримання основних конституційних засад, які поширюються й на кримінальне провадження, а саме рівності перед судом і законом, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом в їх переконливості, а отже призводить до порушення права на судовий захист. (абзац третій пункту 3.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.06.2022 №3-р(ІІ)/2022 у справі №3-20/2021(40/21))

Отже, враховуючи нереабілітуючий характер підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої ст. 284 КПК, з урахуванням того, що її застосуванням фактично констатується причетність особи до вчинення кримінально-караного діяння, обвинувачений, щодо якого кримінальне провадження має бути закрито у зв`язку з усуненням новим кримінальним законом злочинності і караності інкримінованого йому діяння, повинен мати можливість реалізувати у суді своє право на судовий захист, а суд, в свою чергу, має перевірити і оцінити законність і обґрунтованість прийнятих у даному провадженні процесуальних рішень щодо обґрунтованості висунутої підозри і складення обвинувального акта.

З огляду на наведене Суд під час судового розгляду кримінального провадження шляхом опитування переконався, що обвинувачений

чітко розуміє зміст та характер висунутого проти нього обвинувачення,

має право на судовий розгляд кримінального провадження, під час якого прокурор буде зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, яке інкримінується,

добровільно без примусу визнає свою винуватість у вчиненому діянні, що йому інкримінується,

розуміє щодо наслідків закриття кримінального провадження за нереабілітуючих обставин.

ВИСНОВКИ СУДУ:

З матеріалів справи вбачається, що стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за частиною четвертою ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в приміщення, вчинене в умовах воєнного стану. Потерпілій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено шкоди на суму 536,00 гривень. Тобто, вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувало двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в свою чергу виключає кримінальну відповідальність за вчинене діяння відповідно до Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», оскільки становить склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 51 КУпАП.

Отже, враховуючи наявність згоди обвинуваченого, його клопотання підлягає задоволенню, а кримінальне провадження підлягає закриттю через втрату чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Слід урахувати, що закриття кримінального провадження з підстав, які передбачені п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, за своїм змістом, не є підставами, які реабілітують особу, а отже і відсутні підстави для роз`яснення обвинуваченому положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Оскільки ухвалою суду про закриття кримінального провадження завершується судове провадження, то відповідно до статей 100, 126 КПК України Суд має вирішити питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Керуючись статтями 284, 369, 371, 372, 376, 479-2 КПК України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

2. Кримінальне провадження №0000458 від 16.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною четвертою ст. 185, Кримінального кодексу України закрити на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

3. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальні витрати на залучення експерта та проведення судово-товарознавчої експертизи №2657/24 від 27.05.2024 в сумі 320,00 грн (триста двадцять гривень 00 коп.)

4. Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, потерпілому.

5. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

6. Відповідно до частини другої ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1