УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000185 від 30.08.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111 КК України та ч. 4 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000185 від 30.08.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111 КК України та ч. 4 ст. 408 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України функціонує інформаторська мережа, яка організована та створена для збору інформації розвідувального характеру з метою подальшого проведення розвідувально-підривної діяльності проти України.

Так, громадянин України, солдат ОСОБА_6 , проходячи військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді заступника командира бойової машини - навідника - оператора 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти, діючи умисно, в інтересах іноземної держави, країни-агресора - російської федерації та її представників, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, не виконавши своїх обов`язків громадянина України, визначених ст. 17 та ст. 65 Конституції України щодо захисту суверенітету і територіальної цілісності України, у невстановлений слідством час, але не пізніше 20.08.2024 увійшов до складу агентурно-інформаторської мережі, яка здійснює свою діяльність на всій території України, завданням якої є збір інформації розвідувального характеру, з метою подальшої її передачі представникам країни-агресора для проведення розвідувально-підривної діяльності проти України.

Так, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем ЗСУ, переслідуючи корисливий мотив, надав згоду до збору та передачі інформації розвідувального характеру щодо точного розташування сил та засобів Збройних Сил України та інших підрозділів Сил оборони України на території Вінницької області, з можливістю ідентифікувати їх на місцевості, встановлення GPS-координат місцевості за допомогою спеціального програмного забезпечення «Timemark» неподалік лінії фронту, де активно ведуться бойові дії країною-агресором, які в подальшому передавав представникам країни-агресора для коригування та наведення артилерійського вогню, ракетних ударів та іншого вогневого ураження.

Для безпосереднього виконання свого злочинного задуму ОСОБА_6 , використовував додаток для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram», за допомогою якого передавав відому йому розвідувальну інформацію невстановленим представникам країни-агресора.

Зокрема, невстановлені представники країни-агресора, використовуючи аккаунт у додатку для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram», зареєстрований за номером № НОМЕР_2 із ідентифікатором (ім`я користувача) «Kristina Geiko», аккаунт у додатку для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram», зареєстрований за номером № НОМЕР_3 та аккаунт під іменем « ОСОБА_7 », зареєстрований за номером мобільного телефону № НОМЕР_4 , систематично відпрацьовували завдання ОСОБА_6 , який використовував аккаунт у зазначеному месенджері, зареєстрований за номерами мобільного телефону № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 щодо отримання інформації, в якій зацікавлені останні, а саме про точне розташування сил та засобів Збройних Сил України та інших підрозділів Сил оборони України, розміщених на території Вінницької області, а також встановлення GPS-координат місцевості за допомогою спеціального програмного забезпечення «Timemark» неподалік лінії фронту на території Сумської області, де активно ведуться бойові дії країною-агресором.

Так, 20.08.2024, ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Вінниця, отримавши завдання за невстановлених слідством обставин від представника країни-агресора щодо збору та передачі інформації розвідувального характеру щодо точного розташування сил та засобів Збройних Сил України та інших підрозділів Сил оборони України на території Вінницької області, та діючи у відповідності до його вказівок, використовуючи додаток «Bolt», замовив таксі для відбуття до місць вчинення протиправної діяльності та реалізації свого злочинного умислу.

У подальшому, у той же день, починаючи з 15 год. 02 хв., ОСОБА_6 , діючи у відповідності до вказівок представника країни-агресора, рухаючись автомобілем Dacia Sandero, НОМЕР_7 в якості пасажира, разом з водієм таксі ОСОБА_8 , який не ставився до відома ОСОБА_6 про його подальші злочинні наміри, прибув з м. Вінниці до місцевості неподалік с. Бохоники (Агрономічна сільська громада) Вінницького району Вінницької області, де під час зупинки в лісовій посадці, використовуючи мобільний телефони марки «Iphone», IMEI: НОМЕР_8 , IMEI2: НОМЕР_9 здійснив відео/фотофіксацію військової техніки, яка знаходилась неподалік ґрунтової дороги поряд з даним населеним пунктом, а також периметру території 748-ї окремої радіолокаційної роти 133-го радіотехнічного батальйону 138-ї радіотехнічної бригади ПС ЗСУ, та, усвідомлюючи, що військова техніка Сил Оборони України стане ціллю для ракетно-бомбових ударів збройних сил рф і надана ним інформація буде використана для планування і ведення збройними силами рф військових дій проти України, передав представникам країни-агресора виготовлений ним відеоматеріал.

Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію вказаного вище злочинного умислу, діючи на виконання завдання представників країни-агресора 12.09.2024 прибув на територію Сумської області та, перебуваючи у м. Білопілля Сумської області, що знаходиться неподалік лінії фронту, у період з 12.09.2024 по 20.09.2024, використовуючи власний мобільний телефон «Iphone», IMEI: НОМЕР_8 , IMEI2: НОМЕР_9 із застосуванням програмного забезпечення «Timemark» здійснював відеофіксацію місцевості з визначенням GPS-координат місцевості за місцями перебування, і в подальшому передав відомості у вигляді відеоматеріалів, знімків екрану мобільного телефону в особистому листуванні за допомогою інтернет-месенджеру «Телеграм», використовуючи при цьому власний акаунт із прив`язкою до номерів оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 представникам країни-агресора, які використовують аккаунт у додатку для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram», зареєстрований за номером № НОМЕР_2 із ідентифікатором (ім`я користувача) « ОСОБА_9 », аккаунт у додатку для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram», зареєстрований за номером № НОМЕР_3 та аккаунт під іменем « ОСОБА_7 », зареєстрований за номером мобільного телефону № НОМЕР_4 з метою коригування та наведення артилерійського вогню, ракетних ударів та іншого вогневого ураження.

Від представників країни- агресора, за виконання вказаних вище завдань зі збору інформації та їх передання, ОСОБА_6 , неодноразово отримував у серпні - вересні 2024 року грошові перекази на банківські карти НОМЕР_10 (АТ «Таскомбанк»), НОМЕР_11 (АТ «Ощадбанк»).

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, у формі надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім цього, в порушення ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Конституції України, положень Військової присяги заступник командира бойової машини - навідник - оператор 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , учинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

28.03.2024 солдат ОСОБА_6 , вибув з району виконання бойового завдання на лікування до військового шпиталю АДРЕСА_1 ). Під час перебування на лікуванні у останнього виник злочинний умисел ухилитися від проходження військової служби.

В подальшому, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_1 , обіймаючи посаду заступника командира бойової машини - навідника - оператора 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти, діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою дезертирства, ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, солдат ОСОБА_6 самовільно залишив зазначене місце проходження служби з метою ухилитися від військової служби взагалі.

Увесь час молодший сержант ОСОБА_6 до місця проходження служби не прибував, а проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 24.09.2024, коли був затриманий правоохоронними органами за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із вчиненням іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч. 4 ст. 408 КК України, тобто у державній зраді, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, у формі надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану, тобто в учинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та у дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану

24 вересня 2024 року о 20 год. 58 хв. ОСОБА_6 затриманий в порядку ст. 615 КПК України та 25 вересня 2024 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 408 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, а саме:

?протоколом обшуку від 24.09.2024;

?протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 18.09.2024;

?протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_8 особи для впізнання за фотознімками від 25.09.2024;

?протоколом огляду від 25.09.2024.

?протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 24.09.2024;

?іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Санкцією ч. 2 ст. 111 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі.

Крім того, слід врахувати те, що підозрюваний має розвинуті зв`язки із представниками держави-агресора, вже самовільно залишив місця служби з метою ухилитися від військової служби, і з метою уникнення кримінальної відповідальності, може виїхати за межі України, в тому числі, на непідконтрольні на даний час Україні території, а тому перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також продовжити вчинення аналогічного кримінального правопорушення, оскільки має стійкі контакти з представниками рф та, зважаючи на той факт, що рф продовжує на території України повномасштабну збройну агресію, що може призвести до подальшої шкоди національним інтересам та обороноздатності України, незаконно впливати на свідків, а також продовжити вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України..

Беручи до уваги тяжкість злочину, значну суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та дію воєнного стану на всій території України, визначення застави будь-якого розміру не забезпечить належного виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи відсутність можливості запобігання цим ризикам шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, слідчий просив клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання слідчого підтримав, оскільки під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому необхідно застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні вину визнав, по суті клопотання підтримав думку захисника.

Слідчий суддя, вислухавши думку підозрюваного та його захисника, прокурора, слідчого, дослідивши матеріали клопотання, характеризуючі дані підозрюваного, прийшов до наступного висновку.

Слідчим відділом УСБ України у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000185 від 30.08.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111 КК України та ч. 4 ст. 408 КК України.

Згідно підозри, оголошеної ОСОБА_6 , останній підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч. 4 ст. 408 КК України, тобто у державній зраді та у дезертирстві, вчинених в умовах воєнного стану .

Щодо обґрунтованості підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст. ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра щодо вчинення ОСОБА_6 вказаних кримінальних правопорушень обґрунтована. Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень достатньою мірою, для даної стадії кримінального провадження, доводиться доказами, які долучені слідчим до матеріалів клопотання та доведена прокурором при розгляді даного клопотання.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчий суддя приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем підозрюється у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, санкціями яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, зокрема ч. 2ст. 111 КК України.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч.4ст.95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків може існувати не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи, що підозрюваному відомі контактні дані свідків у кримінальному провадженні, які зокрема є військовослужбовцями, слідчий суддя приходить до переконання, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на даних свідків, шляхом проведення зустрічей з ними, спонуканням до зміни показів з метою надання останніми показань, які є вигідними саме для підозрюваного, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи обставини вчинення ним інкримінованого злочину, ідеологічні мотиви, тобто свідомо обрана антиукраїнська позиція під час окупації, може стати підґрунтям для вчинення інших злочинів проти основ національної безпеки України. Крім того, матеріалами справи доведена співпраця підозрюваного з представниками держави-агресора під час дії воєнного стану в Україні (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме такі дії, однак має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 одружений, має постійне місце проживання, вину визнає.

Разом з тим, це не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини на даний час не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

На момент розгляду клопотання відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_6 в умовах СІЗО при ДУ «Вінницька УВП (№ 1)», зокрема, за станом здоров`я, сторонами не надано, тому слідчий суддя вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

За змістом ст.131 КПК запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а відтак їх застосування має на меті досягнення дієвості цього провадження. Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам, які вказані слідчим та доведені матеріалами справи. Тому, для досягнення мети застосування запобіжних заходів, на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним. Інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід :тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, нормами вказаної статті встановлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без поважних причин, умисно не виконував обов`язки, покладені на останнього у зв`язку з проходження воєнної служби та надавав іноземній державі допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 в умовах воєнного стану, відомості про його майновий та сімейний стан, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, правову підставу для застосування виключного запобіжного заходу, а саме вимоги ч. 8 ст. 176 КПК України, а також, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, слідчий суддя приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження клопотання слідчого обґрунтоване та наявні підставі для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання особи, тобто з 24.09.2024 по 22.11.2024 включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя