КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

представника власника майна - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника АТ «ТАСКОМБАНК» ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, які відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 370563139 перебувають у власності ОСОБА_8 , а саме на:

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 50.9, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 204;

-житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 160.1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 103;

-земельну ділянку кадастровий номер: :03:050:0133, площа (га): 0.0434, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 103;

-житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 187.5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 03;

-земельну ділянку кадастровий номер: :03:050:0160, площа (га): 0.016, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 03;

-земельну ділянку кадастровий номер: :03:050:0156, площа (га): 0.0325, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 3;

- частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 , із забороною особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень), а також встановлення заборони на відчуження та розпорядження щодо такого майна.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, представник АТ «ТАСКОМБАНК» ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року, якою накладено арешт, із забороною особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень), а також встановлення заборони на відчуження та розпорядження щодо нерухомого майна, а саме:

-житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 160.1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 103;

-земельну ділянку кадастровий номер: :03:050:0133, площа (га): 0.0434, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 103;

-житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 187.5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 03;

-земельну ділянку кадастровий номер: :03:050:0160, площа (га): 0.016, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 03;

-земельну ділянку кадастровий номер: :03:050:0156, площа (га): 0.0325, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 3.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, відтак ухвала підлягає скасуванню.

Як зазначає апелянт, 16.02.2018 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір №ТКФ 09.06.2 з подальшими змінами та доповненнями, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 1 940 000,00 гривень з кінцевим терміном повернення кредиту - не пізніше 15.02.2028.

Відповідно до умов вказаного договору, позичальник зобов`язався своєчасно здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані проценти та інші обов`язкові платежі, що передбачені кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_8 укладено іпотечний договір від 16.02.2018, відповідно до якого в іпотеку банка передано зазначене вище майно.

Протягом тривалого часу ОСОБА_8 свої обов`язки за кредитним договором в частині повернення кредитних коштів не виконує, внаслідок чого утворилась значна заборгованість за кредитом.

Враховуючи вимоги Закону України «Про іпотеку» банк є обтяжувачем з вищим пріоритетом, тому володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а накладення арешту на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці, обмежує забезпечення іпотекою право банку на першочергове право задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

Крім того, як вважає апелянт, іпотечне майно, на яке накладено арешт не відповідає ознакам речового доказу та не може бути використане як доказ у даному кримінальному провадженні, а тим більше не підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, оскільки АТ «ТАСКОМБАНК» має пріоритетне право на це майно.

Що стосується строку на апеляційне оскарження, то розгляд клопотанням проводився без повідомлення апелянта, а тому просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді, думку представника АТ «ТАСКОМБАНК», який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000070 від 16.02.2024 за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

19.04.2024 старший слідчий в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва з клопотання про арешт майна, яке відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 370563139 перебуває у власності ОСОБА_8 , а саме на:

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 50.9, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 204;

-житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 160.1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 103;

-земельну ділянку кадастровий номер: :03:050:0133, площа (га): 0.0434, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 103;

-житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 187.5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 03;

-земельну ділянку кадастровий номер: :03:050:0160, площа (га): 0.016, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 03;

-земельну ділянку кадастровий номер: :03:050:0156, площа (га): 0.0325, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 3;

-1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 , із забороною особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень), а також встановлення заборони на відчуження та розпорядження щодо такого майна.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року клопотання слідчого задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону слідчий суддя та сторона обвинувачення дотримались.

Так, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку та правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі про наявність правових підстав для задоволення внесеного на розгляд клопотання слідчого про арешт майна та арешту цього майна.

Такий висновок слідчого судді цілком узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої ЄСПЛ неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , в частині накладення арешту, із забороною особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень), а також встановлення заборони на відчуження та розпорядження щодо нерухомого майна, а саме:

-житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 160.1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 103;

-земельну ділянку кадастровий номер: :03:050:0133, площа (га): 0.0434, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 103;

-житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 187.5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 03;

-земельну ділянку кадастровий номер: :03:050:0160, площа (га): 0.016, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 03;

-земельну ділянку кадастровий номер: :03:050:0156, площа (га): 0.0325, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 3, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника АТ «ТАСКОМБАНК» ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/5939/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 759/8111/24

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11

Доповідач: ОСОБА_1