Справа № 478/1495/24 Провадження № 1-в/478/446/2024
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2024 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Миколаєва, Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, громадянина України, неодруженого, не працюючого, засудженого:
- вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2024 року за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів врахованих вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року у виді 5 років 4 місяців;
- вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021 року, призначено остаточне покарання, шляхом часткового складання покарань, у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі;
- вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021 року за ч. 2 ст. 125 КК України у виді арешту, на строк 2 місяці. На підставі ст.ст. 71,72 КК України, до призначеного покарання, повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.05.2020 року та остаточно визначено покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі;
- вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.05.2020 року за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,
У жовтні 2024 року начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» звернувся до суду із вказаним поданням відносно засудженого ОСОБА_4 , в якому просив суд вирішити питання щодо приведення вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)», будучи також засудженим за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Початок строку: 02.02.2021 року. Кінець строку: 02.06.2026 року.
09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), який поліпшує становище засудженого скасовуючи кримінальну відповідальність за вчинене ним діяння.
В судове засідання представник ВК 93 та засуджений не з`явились. Згідно поданої заяви засуджений просив суд провести розгляд подання без його участі.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримав, просив звільнити від відбування покарання засудженого за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року.
Виходячи з абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Заслухавши думку прокурора, розглянувши подання та дослідивши матеріали особової справи, судом встановлено наступне.
З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» на підставі вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2024 року за яким його було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень. передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Цим же вироком, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів врахованих вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року у виді 5 років 4 місяців.
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021 року, призначено остаточне покарання, шляхом часткового складання, покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі.

З вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_4 , 28.08.2020 року вчинив таємне викрадення чужого майна, кваліфікований судом за ч. 2 ст. 185 КК України на суму 1367,67 грн.

Відповідно до з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3ст. 74 КК України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини 3 ст. 57,ч.1 ст. 58, ч.1 ст. 62 КК України),11,13,13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2102,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2020 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2102,00 грн. (1051 х 2=2102).

Як вбачається з вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року ОСОБА_4 , 28.08.2020 року вчинив таємне викрадення чужого майна, кваліфікований судом за ч. 2 ст. 185 КК України на суму 1367,67 грн.

З огляду на наведене, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності, звільнивши засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року за ч. 2 ст. 185 КК України.

В такому випадку, суд враховує, що вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року був врахований при визначенні остаточного покарання ОСОБА_4 вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2024 року за яким його було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Цим же вироком, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів врахованих вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року у виді 5 років 4 місяців.

При цьому, вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року, при визначенні остаточного покарання ОСОБА_4 було частково враховано покарання, призначене за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021 року за ч. 2 ст. 125 КК України, ст. ст. 71,72 КК України у виді.

Отже, оскільки засуджений ОСОБА_4 підлягає звільненню від призначеного покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року, то посилання у вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2024 року на ч. 4 ст. 70 КК України та врахування вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року при визначенні остаточного покарання ОСОБА_4 підлягає виключенню.

На думку суду, у випадку, що склався через звільнення засудженого від відбування покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року є доцільним вирішення питання щодо приведення вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2024 року та вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021 року між собою, в частині визначення остаточного покарання засудженому (в окремому порядку, встановленому ст. 539 КПК України).

З огляду на наведені вище обставини, подання Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» підлягає задоволенню.

Таким чином, суд, на підставі ст. 58 Конституції України, ст. 5 , ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та керуючись ст.ст.336, 537,539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим до покарання, визначеного за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2024 року за ч. 2 ст. 190 КК України, без урахування ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком у 3 (три) роки.

Для обчислення строку відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2024 року враховувати попередній вирок - вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021 року.

Роз`яснити Державній установі «Казанківська виправна колонія (№ 93)» можливість звернення до суду із клопотанням про приведення вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2024 року та вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021 року у відповідність до норм КК України, в частині визначення остаточного покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя