Провадження № 1-кс/0203/2197/2024
УХВАЛА

24 липня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі заяву прокурора ОСОБА_3 про відвід головуючого судді ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 186, ч.5 ст.185, ч.4 ст.189, ч.1 ст. 263 КК України, а також за обвинуваченням ОСОБА_14 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000350 10.02.2023 року, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про відвід головуючого судді ОСОБА_6 від розгляду вказаного кримінального провадження, посилаючись на те, що наявні підстави для висновку щодо упередженості судді при розгляду даної справи.

В обґрунтування заяви зазначає, що суддя неодноразово порушує вимоги кримінально-процесуального законодавства.

Так, суддя одноособово, в порушення положень ст. 336 КПК України, поза межами судового засідання, без з`ясування думки учасників процесу, неодноразово задовольняла клопотання про участь захисника ОСОБА_15 в режимі відеоконференції. При цьому клопотання про участь в засіданні в режимі відеоконференції сторонам в порушення положень т.336 КПК України (в редакції зі змінами з 16.03.3024) захисником не направлялось.

Крім того, суддя порушує розумні строки розгляду справи. Підготовче засідання не проведено до цього часу. Суддя безпідставно відмовляла у клопотаннях прокурора про застосування приводу до обвинувачених, які не з`явились до суду.

Крім того, в реєстрі судових рішень відсутні дані про винесення ухвали про участь захисника ОСОБА_15 в режимі відеоконференції у ряді судових засідань, такі ухвали судом не виносились, однак ОСОБА_15 приймала участь в засіданні в режимі відеоконференції.

Головуючою суддею не доводилось до відома учасників кримінального провадження про надходження до суду відповідних клопотань захисника Горб, та й інших захисників.

Прокурор зазначає, що упродовж вже достатньо тривалого часу, з боку головуючої судді має місце не те що не взяття до уваги думки учасників кримінального провадження, зокрема сторони обвинувачення, з певного питання, а навіть нехтування з`ясуванням їх позиції щодо такого питання, хоча процесуальний закон цього прямо вимагає від суду, та вказані порушення, на його думку, вчиняються суддею свідомо.

Прокурор послався на постанову Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», в якій зазначено, що якщо суд процедури, встановленої законом, систематично не дотримується, то об`єктивність судді може бути поставлена під сумнів.

Прокурор вважає, що безумовно головною та слід визнати, що і єдиною причиною цього є не прибуття за викликом у судове засідання обвинувачених, до яких не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а саме обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , а потім і ОСОБА_7 .

Так, обвинувачений ОСОБА_12 з моменту надходження даної справи до Кіровського районного суду, жодного разу не прибув за викликом у судові засідання, перше з яких відбулось 24 листопада 2023 року. Тобто обвинувачений Колесник не прибув за викликом у судові засідання, які відбувались 24 листопада та 8 грудня 2023 року, 12 січня, 1 та 14 лютого, 14, 21 та 28 березня, а також 3 квітня поточного року. Однак, перша ухвала про привід обвинуваченого ОСОБА_12 була постановлена судом лише тільки через три з половиною місяці, - 14 березня 2024 року, тобто після проведення 5 судових засідань у які він не прибув! А щоб оголосити його розшук знадобилось проведення ще 3-х судових засідань.

При цьому, обвинувачений Колесник, в порушення своїх процесуальних обов`язків як визначених КПК, так і визначених ухвалою суду за застосованим до нього запобіжним заходом у вигляді застави, про неможливість прибути за викликом та про поважність причин свого неприбуття у вісім судових засідань, жодного разу суд не повідомляв.

Обвинувачений ОСОБА_14 прибув за викликом лише у перші два засідання, і вже після цього останнього судового засідання проведеного за його участі вдався до переховування від суду, вочевидь вчинивши новий злочин, у якому він на цей час підозрюється в іншому кримінальному провадженні, що перебуває на стадії досудового розслідування та у якому оголошено його розшук. Однак, лише тільки після неприбуття за викликом у четверте судове засідання, яке відбулось 14 березня 2024 року, головуюча постановила ухвалу про привід обвинуваченого ОСОБА_14 .

При цьому, ще у судовому засіданні, яке відбулось 1 лютого 2024 року суду, з поданої захисниками ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 заяви про відвід прокурора та додатків до неї, суду стало відомо про те, що ОСОБА_14 підозрюється у вчиненні нового, вже особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, що давало достатні підстави вважати, що можливою причиною неприбуття за викликом вже у друге судове засідання є переховування ОСОБА_19 від органу досудового розслідування, у зв`язку із підозрою у вчиненні нового злочину й відповідно давало підстави постановити ухвалу про привід обвинуваченого.

Однак, не дивлячись на це прокурором у кожному засіданні у які за викликом не прибували обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_14 заявлялось клопотання про їх привід, однак до судового засідання яке відбулось 14.03.2024, у задоволенні таких клопотань головуюча відмовляла, вважаючи їх передчасними, хоч обвинувачений Колесник у шосте засідання поспіль не прибув за викликом суду. Обидва обвинувачені мали захисника за договором адвоката ОСОБА_15 , котра систематично приймає участь у судових засіданнях у режим відеоконференції, і через якого вони також мали можливість дізнатись про свій виклик у судове засідання.

Але лише тільки 3 квітня 2024 року, суд ухвалив рішення про оголошення розшуку обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_14 й кримінальне провадження в частині їх обвинувачення було виділено в окреме провадження, що надало процесуальні підстави провести підготовче судове засідання.

Теж саме відбувалось і з вжиттям судом заходів до забезпечення прибуття до суду обвинуваченого ОСОБА_7 , до якого також не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому, про неможливість прибути за викликом суду та про поважність причин свого неприбуття, обвинувачений ОСОБА_20 , в порушення своїх обов`язків, як визначених КПК, так і визначених ухвалою суду за застосованим до нього запобіжним заходом у вигляді застави, суд також не повідомляв.

Так обвинувачений ОСОБА_7 , не прибув за викликом у судові засідання 17 травня, 12 та 24 червня і лише тільки після неприбуття у четверте судове засідання - 4 липня поточного року, головуючою було ухвалено рішення про оголошення його розшуку, виділення кримінального провадження в частині його обвинувачення в окреме провадження, зупинення судового провадження щодо нього та продовження судового провадження стосовно інших обвинувачених.

Однак, ще у першому судовому засіданні, у яке обвинувачений ОСОБА_7 не прибув за викликом суду, що відбулось 17 травня, стороною обвинувачення вже було надано суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про початок ще 23 квітня 2024 року, тобто майже за місяць до цього, досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000550, за фактом зникнення безвісті ОСОБА_7 , підставою для якого стала заява про його зникнення його співмешканки ОСОБА_21 , з якою вона цього дня звернулась до Дніпровського районного управління поліції.

Отже, вже у судовому засіданні, що відбувалось 17 травня виникли підстави для постановлення судом, принаймні ухвали про привід обвинуваченого ОСОБА_20 , а наданий обвинуваченням витяг з реєстру про розпочате досудове розслідування про безвісне зникнення більш ніж достатньо вагомо таке б рішення обґрунтовував.

Однак, навіть і у наступних судових засіданнях, що відбувались вже 12 та 24 червня, у які ОСОБА_20 продовжував не з`являтись, головуюча відмовляла прокурору у задоволенні клопотання про його привід.

12 червня судом було відмовлено прокурору у такому клопотанні, як у передчасному з мотивів того, що раніше ОСОБА_7 прибував за викликом у судові засідання і порушень процесуальних обов`язків не допускав.

На думку прокурора, суддя ігнорувала вимоги статей 142 та 232 КПК щодо забезпечення прибуття до суду обвинуваченого, який не прибув за викликом у судове засідання, при відкладанні судового розгляду та призначенні дати нового засідання, що явно не сприяло проведенню судового провадження у розумні строки.

Прокурор знов намагався заявити клопотання про привід у наступному судовому засіданні, яке відбулось 24 червня, однак головуючою навіть у проголошенні прокурором такого клопотання було відмовлено, начебто через те, що суд за хвилину до цього вже оголосив, за клопотанням залученого для здійснення захисту за призначенням захисника ОСОБА_22 , перерву у судовому засіданні до 4 липня, для забезпечення можливості його ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Своєчасне та без зволікань постановлення ухвали про привід ОСОБА_7 дало б змогу вже б у судовому засіданні 12 червня вирішити питання про оголошення його розшуку, зупинити судове провадження щодо ОСОБА_20 до його розшуку та продовжити судове провадження стосовно інших обвинувачених, як то прямо визначено ст. 335 КПК.

На думку прокурора, такі дії головуючої явно не сприяють проведенню судового провадження у розумні строки, знов викликаючи у сторони обвинувачення обґрунтовані сумніви у безсторонності суду.

Також прокурор вказує, що захисником всіх трьох обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , із постановленням відповідних ухвал щодо яких мало місце певне зволікання з боку головуючої, є один і той самий захисник, - знову ж таки адвокат ОСОБА_15 , яка кожного разу категорично заперечувала проти постановлення ухвал про привід обвинувачених, що не прибули за викликом у судове засідання.

Сторона обвинувачення це розцінює як прояв певної прихильності, уподобань головуючої, стосовно однієї зі сторін у справі, зокрема певного захисника, що порушує засади рівності всіх учасників судового процесу та засади змагальності сторін.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав зазначені доводи та просив задовольнити у повному обсязі заяву про відвід головуючого судді ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_4 підтримали доводи прокурора, просили задовольнити заяву прокурора про відвід судді ОСОБА_6 , вважають, що є усі наявні підстави для його задоволення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_16 звернулась до суду з заявою про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Судом було задоволено заяву захисника. Однак, через технічну неможливість у захисника остання не змогла прийняти участь у судовому засіданні.

Суд виходить з положень ч.6 ст. 336 КПК України, відповідно до яких ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку тощо несе учасник кримінального провадження, який подав відповідне клопотання.

Враховуючи, що участь захисника при розгляді заяви про відвід не є обов`язковою, підстави для відкладення розгляду заяви відсутні, тому суд вважає можливим розглянути заяву у відсутності захисника ОСОБА_16 .

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 до суду не доставлені, обвинувачений ОСОБА_11 не з`явився, та їх захисники в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання вказані учасники провадження повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Жодних клопотань на адресу суду не направляли.

Виходячи з положень ст. 81 КПК України суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про відвід без участі учасників, які не з`явились та були повідомлені належним чином про дату та час розгляду заяви.

Вивчивши заяву про відвід, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні судді ОСОБА_6 знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 186, ч.5 ст.185, ч.4 ст.189, ч.1 ст. 263 КК України, а також по обвинуваченню ОСОБА_14 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000350 10.02.2023 року.

Відповідно до вимог ст.80 КПК України відвід судді може бути заявлений на підставах, передбачених ст.ст. 75, 76 КПК України.

Статтею 75 КПК України передбачений вичерпний перелік обставин, що виключають участь слідчого судді у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого ч.3 ст.35 КПК України визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно з ч. 5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частинами 1, 2 статті 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до положень ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При розгляді даної заяви про відвід відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя застосовує як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п. 1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43).

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Відповідно до п. 1.1 Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості.

Не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами.

Відповідно до п.п.1,4,4-1,5 ч.1 ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; введення воєнного стану або під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України; наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Відповідно до ч.2,3,5,8 ст.336 КПК України суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

Учасники кримінального провадження беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та кваліфікованого електронного підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

Таким чином, суд має право своєю вмотивованою ухвалою допустити учасників кримінального провадження до участі у судовому засіданні зокрема за допомогою власних технічних засобів.

З матеріалів справи вбачається, що суддею вживались належні заходи з метою дотримання розумних строків розгляду справи та належним чином забезпечувалась можливість участі усіх учасників провадження при розгляді справи. Крім того, суд звертає увагу, що в даному кримінальному провадженню участь захисників є обов`язковою.

Отже, задоволення клопотання про участь захисника в судовому засіданні в режимі відеоконференції сприяє найшвидшому розгляду справи.

Прокурор не надав суду доказів, що таким чином було порушено права інших учасників процесу та настали якісь негативні наслідки для розгляду даної справи. Не надав також доказів, що ненаправлення захисником клопотань про проведення відеоконференції іншій стороні негативно відобразилось на розгляді даної справи.

Крім того, положеннями ч.4 ст. 336 КПК України не передбачено наслідків ненаправлення особою, яка заявляє клопотання про участь в засіданні в режимі відеоконференції, копії клопотання іншим учасникам процесу.

Суддею ОСОБА_6 було розглянуто клопотання сторони обвинувачення та за наявності належного повідомлення обвинувачених про дату та час судового засідання було постановлено вмотивовані ухвали про задоволення клопотання прокурора про привід обвинувачених, а в подальшому про оголошення їх у розшук.

Суд не приймає до уваги доводи прокурора та представника потерпілого про те, що суддя приймає рішення лише на користь сторони захисту, особливо на користь захисника ОСОБА_15 , так як вони спростовуються матеріалами справи та відповідними процесуальними рішеннями судді.

Крім розгляду клопотання сторони захисту про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, суддею також розглянуті і клопотання сторони обвинувачення. Зокрема, суддею неодноразового розглядались клопотання сторони обвинувачення щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених, та вказані клопотання були задоволені.

Прокурором не доведено наявність умислу у судді на затягування розгляду справи, враховуючи також, що четверо обвинувачених тримається під вартою, та строки їх перебування під вартою суддею продовжуються, а за дотримання розумних строків розгляду справи, в якій особа тримається під вартою, саме суддя несе підвищену відповідальність.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності ( зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v.Austria), рішення від 24.02.1993, серія A, №255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі потрібно визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім ( рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10.06.1996, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Упередженістю слід вважати наявність факторів, які у об`єктивного спостерігача створюють враження про існування у конкретної особи наперед сформованої думки щодо певних подій, їх розвитку та наслідків.

Заявлений відвід зводиться до незгоди із процесуальними рішеннями судді, та припущень заявника щодо його упередженості, однак не містить належних даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу судді, що передбачені зазначеною вище нормою КПК України.

Однак, незгода з прийнятим рішенням, відповідно до чинного КПК України, не може бути підставою для відводу судді, або свідчити про його особисту заінтересованість в результатах провадження, викликати сумнів у його неупередженості. Незгода з процесуальними діями судді не є підставою для відводу.

Суд вважає необґрунтованим посилання сторони обвинувачення на те, що про упередженість судді свідчить задоволення клопотань сторони захисту про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції у кримінальному провадження, в якому участь захисника є обов`язковою, та відмова у застосування примусового приводу до обвинувачених.

Отже, наявність обставин, які б давали підстави для сумніву у неупередженості та об`єктивності судді та які б могли бути підставою для її відводу, прокурором не доведені.

Враховуючи наведене, заява прокурора ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_6 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.75,76, 80-82,372 КПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви прокурора ОСОБА_3 про відвід головуючого судді ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження за обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 186, ч.5 ст.185, ч.4 ст.189, ч.1 ст. 263 КК України, а також по обвинуваченню ОСОБА_14 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000350 10.02.2023 року - відмовити.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1