КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/7449/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3563/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ТОВ "Велкомінвест" - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000963 від 03.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та накладено арешт на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ТОВ «ВЕЛКОМІНВЕСТ», , із забороною його відчуження, розпорядження та/або користування.

Заборонено державним органам та органам нотаріату здійснювати будь-які реєстраційні дії в тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ТОВ «ВЕЛКОМІНВЕСТ», .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник ТОВ "Велкомінвест" - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині накладення арешту на нерухоме майно, власником якого є ТОВ "Велкомінвест", що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що розгляд клопотання прокурора не підсудне Святошинському районному суду м. Києва, оскільки досудове розслідування здійснюється слідчим управлінням ГУНП в Київській області, яке відповідно до відомостей ЄДРПОУ зареєстровано за адресою м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15, та знаходиться в Шевченківському районі м. Києва, у зв`язку з чим, слідчий або прокурор зобов`язанні звернутись з відповідним клопотання до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва.

Апелянт зазначає, що майно, щодо якого подано клопотання про арешт, не підпадає під жоден критерій, зазначений у ч.ч. 3, 4, 6 ст. 170 КПК України.

Також апелянт звертає увагу на те, що санкція ч. 4 ст. 191 КК України не передбачає конфіскації майна, як додаткове покарання, а ст. 191 КК України не віднесена до переліку статей Кримінального кодексу України, за якою може бути застосована спеціальна конфіскація.

Власник майна у вказаному кримінальному проваджені не є, а ні підозрюваним, а ні обвинуваченим.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що добросовісність власника майна у клопотанні про арешт майна не ставиться під сумнів взагалі.

На переконання апелянта, сама по собі будівля не може бути речовим доказом у справі за правовою кваліфікацією за ст. 191 КК України, та не може безпосередньо бути доказом вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ТОВ "Велкомінвест" - адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи та зі змісту оскаржуваної ухвали, що слідчим управління ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000963 від 03.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території смт. Чабани Фастівського району (колишній - Києво-Святошинський) Київської області знаходиться нежитлове приміщення (бойлерна), яке належить до службових приміщень всіх споруд котельні, яка знаходиться на балансі та обслуговуванні КП «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради, за адресою: Київська область, Фастівський р-н., смт. Чабани, вул. Машинобудівників, буд 6-К.

Разом з тим, 20.05.2019 року начальником КП «Керуюча компанія Чабани» Чабанівської селищної ради () ОСОБА_9 за вх.№689 до Чабанівської селищної ради направлено лист з проханням підтвердити факт перебування вищевказаного нежитлового приміщення (бойлерної) у комунальній власності Чабанівської територіальної громади. Вже 05.06.2019 року, розглянувши лист начальника КП «Керуюча компанія Чабани», рішенням №1974 115 позачергової сесії Чабанівської селищної ради затверджено об`єкт, що перебуває у комунальній власності Чабанівської селищної ради, а саме нежитлове приміщення (бойлерна), загальною площею 80.7 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, сесією Чабанівської селищної ради №2305 від 22.11.2019 року, прийнято рішення про передачу в господарське відання КП «Керуюча компанія Чабани» Чабанівської селищної ради майна комунальної власності, а саме нежитлове приміщення (бойлерна), загальною площею 80.7 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Вже, 26.11.2019 року на підставі відповідного акту приймання-передачі, Чабанівська селищна рада в особі заступника селищного голови ОСОБА_10 передала, а КП «Керуюча компанія Чабани» в особі начальника ОСОБА_9 , прийняла в господарське відання вищевказане нежитлове приміщення.

19.08.2020 року КП «Керуюча компанія Чабани» Чабанівської селищної ради оголосило проведення аукціону в системі «Прозоро Продажі», лотом якого було майно комунальної власності, а саме нежитлове приміщення (бойлерна), загальною площею 80.7 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Вже 10.09.2020 року за результатом проведеного аукціону, вищевказане нежитлове приміщення відчужено на користь ТОВ «ВЕЛКОМІНВЕСТ» () за ціною 900 001, 20 (дев`ятсот тисяч одна) гривня 20 копійок.

Разом з тим, 21.03.2019 року КП «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради (лист №110 від 21.03.2019) повідомила Чабанівську селищну раду, що нежитлове приміщення (бойлерна) належить до службових приміщень всіх споруд котельні, яка знаходиться на балансі та обслуговуванні КП «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради, а також, що Київська обласна рада здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження всіх службових приміщень котельні, в т.ч. і приміщенням бойлерної.

На момент проведення вищевказаного аукціону, нежитлове приміщення (бойлерна), загальною площею 80.7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 не перебувало на балансі КП «Керуюча компанія Чабани».

Аналіз отриманих даних свідчить, що керівництво Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області () в особі колишнього голови селищної ради ОСОБА_11 та колишнього першого заступника голови Чабанівської селищної ради ОСОБА_10 , керівництва КП «Керуюча компанія Чабани» Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області () в особі колишнього начальника ОСОБА_9 здійснили незаконне відчуження майна державної власності, з подальшою його передачею у приватну власність на користь ТОВ «ВЕЛКОМІНВЕСТ» (, адреса реєстрації: м. Київ, вул. Садова, буд. 32, будинок 1), в особі колишнього директора ОСОБА_12 .

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/111-24/5498/БТ, об`єкти нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення (бойлерна), площею 79,2 кв. м., яке належить до службових приміщень всіх споруд котельні, яка знаходиться на балансі та обслуговуванні КП «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради, за адресою: Київська область, Фастівський р-н., смт Чабани, вул. Машинобудівників, буд 6г та нежитлове приміщення (бойлерна), загальною площею 80.7 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ТОВ «ВЕЛКОМІНВЕСТ», є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна.

Отже, наступне майно, а саме нежитлове приміщення, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ТОВ «ВЕЛКОМІНВЕСТ», , у розумінні ст. 98 КПК України є речовим доказом, оскільки є об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом та відповідає критеріям, зазначеним у цій статті.

З огляду на вказане, слідчим у кримінальному провадженні було прийнято постанову про визнання зазначеного вище майна речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000963 від 03.11.2023 року.

11.04.2024 прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва із клопотанням про арешт вказаного майна в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000963 від 03.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

На обґрунтування вимог поданого клопотання прокурор зазначив, що неприйняття негайних заходів забезпечення кримінального провадження шляхом арешту майна, а саме нежитлового приміщення, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ТОВ «ВЕЛКОМІНВЕСТ», , може призвести до його подальшого відчуження власниками та настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема, шляхом відчуження на інших осіб речових доказів, неможливості здійснення спеціальної конфіскації зазначеного вище майна, а також унеможливить відшкодування шкоди потерпілим, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Відтак, прокурор зазначив, що арешт майна потрібен з метою забезпечення збереження речових доказів, та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

17.04.2024 ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора про арешт майна та накладено арешт на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ТОВ «ВЕЛКОМІНВЕСТ», , із забороною його відчуження, розпорядження та/або користування.

Заборонено державним органам та органам нотаріату здійснювати будь-які реєстраційні дії в тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ТОВ «ВЕЛКОМІНВЕСТ», .

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, вислухані позиції сторони обвинувачення та сторони захисту, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, наявність підстав вважати, що вказане майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, а саме ч. 2 ст. 96-2 КК України, а також можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0000963 від 03.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та можливе відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а також воно може підлягати спеціальній конфіскації.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів та можливість застосування спеціальної конфіскації, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з вищевказаних підстав.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів апелянта, що розгляд клопотання прокурора не підсудне Святошинському районному суду м. Києва, оскільки досудове розслідування здійснюється слідчим управлінням ГУНП в Київській області, яке відповідно до відомостей ЄДРПОУ зареєстровано за адресою м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15, та знаходиться в Шевченківському районі м. Києва, у зв`язку з чим, слідчий або прокурор зобов`язанні звернутись з відповідним клопотання до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, колегія суддів зазначає наступне.

Із матеріалів провадження вбачається, що постановою заступника начальника СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_13 від 08.12.2023 /а.с.7/, про призначення групи слідчих, місцем проведення досудового розслідування слід вважати місцезнаходження відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області - Святошинський район міста Києва (м. Київ, вул. Святошинська, 2-А), що територіально знаходиться під юрисдикцією Святошинського районного суду м. Києва.

Твердження апелянта, що майно, щодо якого подано клопотання про арешт, не підпадає під жоден критерій, зазначений у ч.ч. 3, 4, 6 ст. 170 КПК України, також не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки не ґрунтуються на матеріалах клопотання, так зокрема постановою слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_14 від 29.03.2024 нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ТОВ «ВЕЛКОМІНВЕСТ», , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Доводи апелянта, що санкція ч. 4 ст. 191 КК України не передбачає конфіскації майна, як додаткове покарання, а ст. 191 КК України не віднесена до переліку статей Кримінального кодексу України, за якою може бути застосована спеціальна конфіскація, колегія суддів не бере до уваги також, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Так, досудове розслідування здійснюється у кримінальному провадженні № 0000963 від 03.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Санкцією ч. 4 ст. 191 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, тобто підпадає під вимоги ч. 1 ст. 96-1 КК України.

Крім того, щодо зауважень апелянта, що власник майна не є а ні підозрюваним, а ні обвинуваченим, колегія суддів зазначає, що ч. 4 ст. 170 КК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування здійснюється слідство щодо факту незаконного відчуження майна державної власності, з подальшою його передачею у приватну власність на користь ТОВ «ВЕЛКОМІНВЕСТ» (, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

А тому, як вірно зазначив слідчий суддя, накладення арешту на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є можливим на підставі п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки є підстави вважати, що вказане майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, а саме ч. 2 ст. 96-2 КК України.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти, зокрема збереження речових доказів та можливе застосування спеціальної конфіскації, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ТОВ "Велкомінвест" - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4