Справа № 544/377/24
пров. № 1-кп/544/71/2024
Номер рядка звіту 387
У Х В А Л А

14 серпня 2024 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

особи, яка подала клопотання про передачу на поруки ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пирятин кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и в:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обгрунтовано наступним. ОСОБА_4 через тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення може переховуватись від суду, у зв`язку чим у сторони обвинувачення достатньо підстав вважати, що у разі не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останній може переховуватись від суду, так як кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України є тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Таким чином наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховування від суду. Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_4 може тиснути та впливати на свідків, деякі з яких до теперішнього часу ще не допитані, у цьому ж кримінальному провадженні. Підґрунтям такого ризику є те, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може незаконно впливати як особисто, так і через третіх осіб з числа діючих військовослужбовців, на учасників кримінального провадження, з метою запобігання надання ними правдивих показань, зокрема, на вже допитаних свідків та інших свідків, в тому числі з мотивів помсти їм за надані в ході досудового розслідування показання, чи з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене прокурор вказує на те, що існує ризик здійснення тиску на вказаних осіб з боку обвинуваченого. Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи його нехтування положеннями чинного законодавства, а саме порушенням вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, шляхом уникнення від явок до суду, а також не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки. Вказане також свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Відтак, у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. З метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження доцільно застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим статтею177 КПК України, у зв`язку з тим, що лише повна ізоляція від суспільства може запобігти вказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також гарантувати виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків. Окрім цього, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Зважаючи на обставини вчиненого кримінального правопорушення, сторона обвинувачення вважає за недоцільне при постановленні судом ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Крім цього в судовому засіданні ОСОБА_6 , який є головою громадської організації «Рада азербайджанців України в Полтавській області», оголосив заяву про бажання взяти обвинуваченого ОСОБА_4 на поруки, згідно якої він готовий забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, та зобов`язується за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що не погоджується на продовження строку тримання під вартою, просив передати його на поруки.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, натомість просив змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та передати його на поруки.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу та передачу обвинуваченого на поруки, наголосивши на тому, що застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, є неможливим.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання про передачу обвинуваченого на поруки, вислухавши думку захисника та обвинуваченого, суд зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ст.199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Судом встановлено, що 27.06.2024 ухвалою суду ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 25 серпня 2024 року включно.

Прокурор, обґрунтовуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, зазначає, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, наразі продовжують існувати.

Оцінюючи наявність вказаних ризиків суд уважає, що вказані ризики на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, а також тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправних дій, в яких він обвинувачується, та пов`язаними із цим негативними для обвинуваченого наслідками.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

А тому суд уважає, що суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини обвинуваченого та серйозність висунутого йому обвинувачення, характер висунутого обвинувачення, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, а тому жоден із більш м`яких запобіжних

заходів, в тому числі і домашній арешт, не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_4 може тиснути та впливати на свідків, деякі з яких до теперішнього часу ще не допитані, у цьому ж кримінальному провадженні.

Крім цього обвинувачений ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи його нехтування положеннями чинного законодавства, шляхом уникнення від явок до органу досудового розслідування та суду, а також не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, більш м`який, судом не встановлено. Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суду не надано.

При цьому, питання щодо продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд вирішує у кожному конкретному випадку з дотриманням вимог ст. 177, 178 КПК України шляхом оцінки в сукупності всіх обставин, конкретних аргументів, прав та свобод людини, ризиків та наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, за наявності ознак того, що цього вимагають істинні вимоги суспільного інтересу, які в даному випадку переважають правило поваги до особистої свободи обвинуваченого.

На думку суду, застосований запобіжний захід - тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Крім цього матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою за станом здоров`я.

Отже, у ході розгляду клопотання прокурора знайшло підтвердження наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на волі обвинувачений може ухилятися від слідства та суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, ч. 8 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується запобіжний захід, виключно у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного суд уважає за необхідне продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Натомість, клопотання ОСОБА_6 про передачу на поруки та клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягають в силу положень ч.8 ст.176 КПК України.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Тому, враховуючи те, що до суду не надходили клопотання від обвинуваченого, його рідних або інших осіб про врахування можливостей про внесення застави, суд вирішив не визначати розмір застави.

Керуючись ст.176-178, 183, 194, 331, 350, 372, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про передачу на поруки та задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Шагласер Азербайджан, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 12 жовтня 2024 року включно, без права внесення застави.

Копію ухвали вручити ОСОБА_4 , його захиснику, прокурору та направити до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (23)» після її проголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом семи діб з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 19.08.2024.

Суддя ОСОБА_1