№ провадження 1-кс/208/1985/24
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 (в режимі відео конференції), адвоката ОСОБА_4 (в режимі відео конференції), розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000356 від 01.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, -

встановив:

Слідчий звернувся до суду із погодженим з прокурором клопотанням, просив накласти арештна вилучене майно під час обшуку 08.10.2024 за адресою: АДРЕСА_1 та яке знаходилось у володінні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,а саме:

- мобільний телефон «Iphone 15 Pro Max» в корпусі чорного кольору із чохлом чорного кольору з сім-картою НОМЕР_1 .

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у клопотанні. На обґрунтування невідкладності проведення обшуку, внаслідок якого було вилучене майна, зазначив, що обшук було проведено з метою збереження життя та здоров`я людини, оскільки надійшов рапорт про те, що було чути крики з приміщення. Вилучення телефону відбулось супутньо, оскільки ОСОБА_6 сказав, що це його телефон, а сім-картка, яка знаходилась в телефоні, згідно оперативним даним, використовувалась у переписці з клієнтами. На обґрунтування необхідності накладення арешту слідчий зазначив, що є необхідність проведення відповідних експертиз, а також проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Просив клопотання задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_6 , в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що обшук, внаслідок якого було вилучено зазначений в клопотанні телефон, був проведений в рамках ст..233 КПК України. Зазначеною статтею передбачено, що невідкладний обшук може бути проведено з метою врятування життя або переслідування особи, яка підозрюється у скоєнні злочину. За п`ять місяців, поки триває досудове розслідування, слідство мало можливість отримати ухвалу на проведення обшуку, але слідчим проведено саме невідкладний обшук. До того ж, обшук закінчується з моменту, коли досягнута мета, тобто, коли зайшли до квартири та пересвідчились, що там нічого не відбувається, обшук повинен був бути закінченим. Проте, слідчий продовжив обшук, вийшовши за рамки повноважень, вилучив телефон. Слідчим не надано даних, що ОСОБА_6 є організатором. На підставі викладеного, адвокат просив відмовити у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим відділом СУ ГУНП в Донецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 000356 від 01.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що група осіб до складу якої входять ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , здійснюють дії по забезпеченню заняття проституцією іншою особою на території Донецької області.

В ході досудового розслідування 02.07.2024 проведено контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту. Під час даної негласної слідчої (розшукової) дії було задокументовано надання сексуальних послуг за грошову винагороду, а також те, що організували надання вказаних послуг громадяни ОСОБА_7 , яка виконувала роль адміністратора та ОСОБА_8 , який виконував роль водія та забезпечував безпеку жінки, яка надавала сексуальні послуги.

Крім цього, 06.09.2024 також проведено контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту. В ході даної слідчої (розшукової) дії зафіксовано забезпечення заняття проституцією іншою особою, тобто сутенерство, з боку ОСОБА_7 (управлінські функції), ОСОБА_8 (забезпечення транспортування дівчат та організація їх безпеки), ОСОБА_10 (адміністратор). Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 під час допиту повідомив, як саме ним було отримано сексуальні послуги за грошову винагороду, та хто приймав участь у забезпеченні діяльності жінки, яка їх надавала.

Крім цього, 14.09.2024 також проведено контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту. Зафіксовано забезпечення заняття проституцією іншою особою, тобто сутенерство, з боку ОСОБА_7 (управлінські функції), ОСОБА_8 (забезпечення транспортування дівчат та організація їх безпеки), ОСОБА_10 (адміністратор). Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 розповів, як саме відбувалось надання йому сексуальних послуг, з ким він зв`язувався, яким чином його підвозили до місця надання сексуальних послуг, з ким розраховувався.

Так, з метою документування кримінального правопорушення, виявлення та фіксації слідів вказаного злочину, старшим слідчим в ОВС відділу СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_13 , 08.10.2024 в період часу з 22 год. 35 хв. до 23 год. 46 хв., на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України було проведено обшук, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є організатором вищевказаної злочинної групи. Під час вказаного обшуку було виявлено та вилучено мобільний телефон «Iphone 15 Pro Max» в корпусі чорного кольору із чохлом чорного кольору з сім-картою НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,та за допомогою якого останній здійснював керівництво іншими учасниками вказаної злочинної групи та організацію з надання сексуальних послуг.

В подальшому мобільний телефон «Iphone 15 Pro Max» в корпусі чорного кольору із чохлом чорного кольору з сім-картою НОМЕР_1 було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Слідчий зазначив, що вилучені речі відповідають критеріям визначеним ч. 1 ст. 98 КК України та не вжиття заходів арешту може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вищезгаданого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

В силу ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Враховуючи вимоги ст. 170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції слідчого, який довів обґрунтованість заявленого клопотання, враховуючи що підставою клопотання є необхідність збереження речових доказів а також проведення ряду слідчих дій, а тому з метою його збереження, унеможливлення пошкодження та знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на вилучене майно під час обшуку 08.10.2024 за адресою: АДРЕСА_1 та яке знаходилось у володінні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,а саме:

- мобільний телефон «Iphone 15 Pro Max» в корпусі чорного кольору із чохлом чорного кольору з сім-картою НОМЕР_1 .

Тимчасово, на час накладення арешту, позбавити власника майна права на користування та розпоряджання вищевказаним майном.

Скасування арешту майна проводиться в порядку передбаченому ст. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 14.10.2024 року

Слідчий суддя ОСОБА_1