Номер провадження: 11-сс/813/1130/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 25.06.2024, якою відмовлено в задоволенні скарги заявника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого щодо невнесення до ЄРДР відомостей за її заявою про вчинення кримінального правопорушення

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за її заявою від 13.06.2024 про вчинення кримінального правопорушення.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що заява ОСОБА_6 від 13.06.2024 про вчинення кримінального правопорушення 18.06.2024 була скерована на адресу ГУНП в Одеській обл., внаслідок чого наразі така заява ОСОБА_6 вже не перебуває у розпорядженні посадових осіб другого СВ (з дислокацією в АДРЕСА_1 та вимоги заявника стосовно зобов`язання вищезазначених посадових осіб внести за нею відомості до ЄРДР задоволенню не підлягають.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_6 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість з огляду на наступні обставини:

- розподіл даної справи проведено з порушеннями порядку автоматизованого розподілу справ, встановленого ч. 3 ст. 35 КПК України, зокрема, Положення про автоматизовану систему документообігу суду (надалі - АСДС) вказує на необхідність його проведення серед усіх суддів, які мають повноваження на здійснення процесуальних дій, в той час як в Київському райсуді м. Одеси на постійній основі виключено суддю ОСОБА_7 з розподілу у зв`язку із відсутністю спеціалізації, тобто штучно створені підстави для зменшення кількості суддів, що беруть участь в автоматизованому розподілі справ в процесуальному статусі слідчих суддів, що, в свою чергу, призводить до незаконного втручання в систему АСДС;

- слідчий суддя порушив передбачені вимогами ч. 2 ст. 306 КПК України строки розгляду скарги на бездіяльність слідчого, а також не роз`яснив скаржнику її права, не вручив відповідну пам`ятку, не забезпечив порядок відводу суду;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що їй безпосередньо перед судовим засіданням не було повідомлено про надання слідчим ДБР заперечень на її скаргу, що позбавило її можливості надати аргументовані факти стосовно таких заперечень;

- слідчим суддею не було враховано того, що уповноважені особи другого СВ (з дислокацією в АДРЕСА_1 допустили бездіяльність та діяли поза межами своїх повноважень, натомість, в її заяві від 13.06.2024 про вчинення кримінального правопорушення вона попередньо зазначила правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, вказала про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин, також зробила посилання на адреси, підпис, дату, додала фото, відео, тобто наявні всі необхідні атрибути, достатні для внесення відповідних відомостей до ЄРДР; чинним законодавством України не передбачено обов`язку щодо звернення до правоохоронних органів із заявою про кримінальні правопорушення із урахуванням правил підслідності на підставі ст. 216 КПК України, натомість, вимоги ст. 214 КПК України зобов`язують будь-який правоохоронний орган зареєструвати відповідну заяву про кримінальне правопорушення.

Посилаючись на викладені обставини, заявник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважених осіб другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві внести до ЄРДР відомості за її заявою та надати їй витяг.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, натомість подав заяву про проведення апеляційного розгляду за його відсутності, в якій також просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги заявника.

Враховуючи неявку прокурора в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, з`ясувавши думку заявника, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе апеляційний розгляд проводити без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вимоги ч. 1 ст. 306 КПК України передбачають, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частина 4 ст. 214 КПК України встановлює, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, серед іншого, до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

В цьому контексті колегія суддів наголошує на існуванні правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №818/1526/18), відповідно до якої у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

На підставі аналізу змісту скарги, поданої 17.06.2024 в порядку ст. 303 КПК України заявником ОСОБА_6 до суду 1-ої інстанції (а.с. 1-4) вбачається, що остання фактично оскаржує бездіяльність посадових осіб другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за її заявою від 13.06.2024 про вчинення головним спеціалістом відділу централізованого оформлення документів для іноземців та ОБГ №2 Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Одеській обл. ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України.

До скарги заявником ОСОБА_6 було долучено копію її заяви від 13.06.2024 про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України (а.с. 5-6).

Відмовляючи в задоволенні скарги заявника на бездіяльність посадових осіб другого СВ (з дислокацією в АДРЕСА_1 щодо невнесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя в якості мотиву для прийняття такого рішення зауважив на тому, що заява останньої вже не перебуває у розпорядженні посадових осіб другого СВ (з дислокацією в АДРЕСА_1 , натомість, така заява була скерована 18.06.2024 на адресу ГУНП в Одеській обл.

Разом із тим, колегія суддів зауважує на тому, що в матеріалах провадження відсутні будь-які підтвердження зазначених обставин стосовно скерування заяви ОСОБА_6 від 13.06.2024 про вчинення кримінальних правопорушень саме до ГУНП в Одеській обл., згадка про направлення такої заяви міститься лише у надісланих на адресу суду 1-ої інстанції запереченнях на скаргу заявника ОСОБА_6 , складених від імені ст. слідчого в ОВС другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_10 (а.с. 13).

При цьому, ч. 3 ст. 306 КПК України встановлено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України, керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що системний аналіз вимог ст.ст. 303, 306 КПК України дає підстави стверджувати про те, що у разі оскарження заявником бездіяльності слідчого (прокурора, дізнавача), яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей за заявою про вчинення кримінального правопорушення, участь слідчого в розгляді такої скарги слідчим суддею суду 1-ої інстанції є неможливою, оскільки відомості до ЄРДР не є внесеними, досудове розслідування фактично не розпочато та здійснення такого досудового розслідування не доручено конкретному слідчому.

З огляду на вищевказані обставини, апеляційний суд доходить висновку про те, що ст. слідчий в ОВС другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_10 не мала повноважень на подання заперечень на скаргу заявника ОСОБА_6 , оскільки відомості за заявою ОСОБА_6 від 13.06.2024 про вчинення кримінальних правопорушень не були внесені до ЄРДР та відповідне досудове розслідування не було розпочато.

Окрім того, матеріали провадження також не містять підтверджень повідомлення заявника ОСОБА_6 про спрямування її заяви від 13.06.2024 про вчинення кримінальних правопорушень за підслідністю до ГУНП в Одеській обл., на яке посилається слідчий у поданих запереченнях на скаргу заявника.

Відтак, на переконання колегії суддів, відсутність в матеріалах провадження за скаргою заявника ОСОБА_6 підтверджень факту спрямування її заяви про вчинення кримінальних правопорушень за підслідністю до ГУНП в Одеській обл. позбавило слідчого суддю об`єктивної можливості пересвідчитись у тому, чи було допущено посадовими особами другого СВ (з дислокацією в АДРЕСА_1 бездіяльність, на яку посилається заявник у скарзі.

Водночас, аналізуючи зазначену слідчим суддею підставу для відмови в задоволенні скарги заявника, колегія суддів окремо зауважує на правовій позиції, викладеній в постанові ККС ВС від 30.03.2023 у справі №303/1425/18 (провадження №51-4852 км 18), відповідно до якої кримінальний процесуальний закон не передбачає обов`язкової вимоги щодо дотримання правил підслідності при внесенні відомостей до ЄРДР, а ст. 214 КПК України не містить вказівки про можливість не вносити відомості, якщо кримінальне правопорушення не підслідне відповідному органу розслідування.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням того, що у слідчого судді суду 1-ої інстанції фактично були відсутні підтвердження спрямування заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінальних правопорушень до іншого органу досудового розслідування, рішення про відмову у задоволенні скарги заявника на бездіяльність слідчого на підставі відсутності такої заяви у розпорядженні другого СВ (з дислокацією в АДРЕСА_1 не можна вважати належним чином обґрунтованим та вмотивованим.

Відтак, з урахуванням не встановлення слідчим суддею факту спрямування заяви ОСОБА_6 від 13.06.2024 про вчинення кримінальних правопорушень за підслідністю до іншого органу досудового розслідування, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що оскаржуване рішення слідчого судді про відмову в задоволенні скарги заявника ОСОБА_6 постановлене із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення та є підставою для його скасування.

Що стосується посилань заявника на допущення судом 1-ої інстанції порядку автоматизованого розподілу справи, встановленого ст. 35 КПК України під час розподілу її скарги, колегія суддів наголошує на тому, що визначення судді для розгляду конкретного провадження здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою з урахуванням різноманітних критеріїв, зокрема, спеціалізації та рівномірного навантаження на кожного суддю, заборони брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання (крім перегляду за нововиявленими обставинами), перебування суддів у відпустці, відсутності у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відрядженням, тощо, а також з огляду на рішення, ухвалені зборами суддів відповідного суду (ч.ч. 3, 5 ст. 35 КПК України).

Відтак, з огляду на факт того, що визначення спеціалізації конкретних суддів в суді 1-ої інстанції відноситься до компетенції зборів суддів такого суду, апеляційний суд вважає недоведеними доводи заявника ОСОБА_6 з приводу втручання в Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему при розподілі її скарги на бездіяльність слідчого.

Водночас, апеляційний суд вважає слушними твердження заявника стосовно порушення слідчим суддею встановлених ч. 2 ст. 306 КПК України строків розгляду поданої нею скарги на бездіяльність слідчого та не роз`яснення їй її прав, проте зауважує на тому, що зазначені обставини не мали вирішального впливу на суть прийнятого за результатами розгляду рішення, не призвели до істотних порушень прав скаржника, а також, з огляду на значне навантаження судів в умовах сьогодення, не можуть слугувати єдиною підставою для скасування відповідного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктами 2 та 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, положення ч. 1 ст. 412 КПК України наголошують на тому, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому, апеляційний суд позбавлений можливості задовольнити вимоги заявника ОСОБА_6 у повному обсязі та зобов`язати уповноважених осіб другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві внести до ЄРДР відповідні відомості за її заявою від 13.06.2024, оскільки прийняття такого рішення, за наявності до того підстав та відповідно до положень ст.ст. 304, 307 КПК України, відноситься виключно до повноважень слідчого судді місцевого суду, натомість, постановлення такого рішення судом апеляційної інстанції позбавить заявника передбаченого ч. 2 ст. 309 КПК України права на апеляційне оскарження відповідної ухвали слідчого судді.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги заявника, скасування ухвали слідчого судді та призначення судового розгляду скарги заявника ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві щодо невнесення відомостей до ЄРДР в суді 1-ої інстанції іншим слідчим суддею.

Керуючись ст.ст. 24, 214, 303, 304, 309, 370, 404, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2024, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за її заявою від 13.06.2024 про вчинення кримінального правопорушення - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за її заявою від 13.06.2024 про вчинення кримінального правопорушення в суді 1-ої інстанції, іншим слідчим суддею.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4