КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №243/7147/23 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4798/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою до 08 вересня 2024 року включно.

Захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ухвала суду першої інстанції суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, захисник зазначає, що в період з 08.01.2024 року по 11.07.2024 року суд провів лише шість судових засідань, на яких розглядалось, переважно, питання про продовження строку запобіжного заходу. Вважає, що суд першої інстанції проігнорував усталену практику ЄСПЛ щодо продовження строку запобіжного заходу та судом не наведено жодних додаткових підстав щодо подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою. Захисник посилаючись на ЄСПЛ стверджує, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. При цьому захисник зазначає, що на момент затримання обвинувачений ОСОБА_7 захистив магістерську дисертацію в КПІ ім. Ігоря Сікорського після захисту якої був рекомендований кафедрою до вступу в аспірантуру. За місцем навчання характеризується як спокійна, доброзичлива людина, конфліктів з викладачами та студентами не мав, до кримінальної та адміністративної відповідальності обвинувачений ОСОБА_7 не притягувався. Стверджує, що прокурор при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним ризикам.

Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Отримавши 25.07.24р. матеріали, передбачені ч.2 ст. 422-1 КПК України, апеляційний суд 06.08.24р. призначив судове засідання, яке було відкладене за клопотанням захисника (а.с. 30) у зв*язку з заздалегідь запланованою його відпусткою. 02.09.24р. розгляд апеляційної скарги було знято у зв*язку з відпусткою судді-доповідача ОСОБА_8 (а.с.35). 07.10.24р. в порядку повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено колегію у складі головуючого - ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу щодо обвинуваченого встановлено продовження існування ризиків, передбачених, ч. 1 ст. 177 КПК України. З оскаржуваної ухвали суду вбачається, що висновок про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу ґрунтується на об`єктивних даних.

Застосування найсуворішого запобіжного заходу зумовлене тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, в умовах воєнного стану, за яке, санкцією статті передбачене покарання у виді позбавлення волі або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою суд врахував дані про особу обвинуваченого, який не одружений, утриманців не має, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, не працює, постійного джерела доходу не має. Окрім того, як вбачається з наданої захисником характеристики ОСОБА_7 , його родина проживає на тимчасово окупованій території, куди він виїхав на початку 2022 року, а до Києва повернувся на початку червня 2023 року та заселився в гуртожиток. За таких обставин, об*єктивно вбачається ризик ухилення обвинуваченого від суду, в тому числі і шляхом виїзду на окуповану територію. Небезпідставними є і твердження клопотання прокурора про існування ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_9 правопорушення у сукупності з даними про особу обвинуваченого, свідчать про неможливість запобігання іншими, більш м*якими запобіжними заходами, ризику спілкування із представниками держави-агресова, як на цьому наголошує прокурор, та перешкоджанню кримінальному провадженню або вчиненню інших кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що здійснюючи оцінку особистості ОСОБА_7 , суд вирішив посилатися виключно на вигадані негативні характеристики та не врахував позитивні, є необґрунтованими, оскільки судом враховано вказані обставини та надано їм належну оцінку.

Посилання захисника на те, що за місцем навчання ОСОБА_9 характеризується як спокійна, доброзичлива людина, конфліктів з викладачами та студентами не мав, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався саме по собі не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою. На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 422-1, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3