Дата документу 14.08.2024 Справа № 323/527/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/527/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/917/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 14 серпня 2024 року у м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 червня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Оріхів, Запорізької області, громадянина України, який має не повну середню освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6, п.12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч. 4 ст.187 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Василіве, рф, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працює, без місця реєстрації, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6, п.12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч. 4 ст.187 КК України,

за участю обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 червня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останніх у виді тримання під вартою строком на 60 днів тобто до 22 серпня 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинувачених.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати стосовно нього запобіжний захід, який не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування своєї скарги зазначає про наявність в нього постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, двох неповнолітніх дітей на його утриманні.

Апелянт вказує на те, що він не має наміру впливати на інших учасників справи та на розгляд справи в цілому, під розгляду провадження він дотримується належної поведінки.

Зауважує на тому, що під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу стороною обвинувачення не було надано жодних доказів, які свідчили про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вважає, що ризики в даному кримінальному провадження, з часом, зменшились.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та обрати щодо нього інший запобіжний захід, який не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування своєї скарги зазначає про наявність у нього постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, неможливості і не бажання впливати на інших учасників процесу та розгляд справи в цілому.

Вказує на те, що з моменту його затримання минув значний час, що свідчить про неможливість зберігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки з часом ризики лише зменшуються.

Посилається на те, що він під час розгляду справи дотримується належної процесуальної поведінки.

Також апелянт звертає увагу на наявність у нього певного захворювання, яке потребує негайного лікування.

Вказує, що стороною обвинувачення не було надано жодних доказів того, що він має намір перешкоджати розгляду справи, ухилятись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6, п.12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.4 ст.187 КК України.

Прокурором ОСОБА_8 у судовому засіданні подані письмові клопотання про продовження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, у зв`язку з тим, що закінчується двохмісячний строк тримання під вартою обвинувачених та існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України. Під час досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Однак, підстав для зміни або скасування запобіжних заходів, обраних обвинуваченим, не убачається. Будь яких змін з моменту обрання запобіжних заходів по теперішній час не відбулося. Вказане свідчить про те, що ризики, які стали підставою для обрання саме такого запобіжного заходу, продовжують мати місце.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив замінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні, підтримав позицію обвинуваченого в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник проти клопотання прокурора заперечували, просили обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Прокурор та захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про день, час та місце розгляду провадження повідомлені належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участі не заявляли.

Обвинувачені не заперечували проти розгляду провадження у відсутність його захисників.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора та захисників при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі останніх.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на підтримання апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

З наявних матеріалів убачається, що ці вимоги закону судом дотримані.

Наведені у клопотаннях прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , доводи їх захисників, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6, п.12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.4 ст.187 КК України, які є особливо тяжкими злочинами.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотаннях, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих їм правопорушень, відомості про осіб обвинувачених, які не працюють, постійного джерела доходів не мають, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено суворе покарання виключно у виді позбавлення волі на тривалий строк або довічне позбавлення волі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останніх вказаного запобіжного заходу не зменшились.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про осіб обвинувачених, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , запобіжних заходів у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходу будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи апелянтів щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, ризики, які встановлені судом першої інстанції, є обґрунтованими та підтвердженими наявними в справі доказами.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд належним чином вмотивував.

Обставини, на які, посилаються обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в своїх апеляційних скаргах, а саме: наявність постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, наявність двох неповнолітніх дітей на утриманні (у обвинуваченого ОСОБА_7 ), відсутність наміру впливати на інших учасників справи та на розгляд справи в цілому, належна поведінка під розгляду провадження, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшують встановлених ризиків та в цьому випадку не свідчать про достатність застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення їх належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Колегія суддів вважає, що обраний стосовно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується.

Відомостей про те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за станом здоров`я не можуть утримуватись в умовах СІЗО, в наданих суду матеріалах провадження немає.

Разом з цим, після повідомлення обвинуваченим ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про наявність у нього певного захворювання, яке потребує негайного лікування, колегія суддів, в порядку ст.206 КПК України, з метою недопущення конституційних прав обвинуваченого, постановила ухвалу, якою доручила начальнику Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 та за потреби забезпечити належне лікування останнього.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 червня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останніх у виді тримання під вартою строком на 60 днів тобто до 22 серпня 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_12