г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3294/24
Номер провадження 1-кп/213/298/24
В И Р О К

Іменем України

04 вересня 2024 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000382, за звинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривого Рогу, громадянин України, освіта професійно-технічна, не одружений, дітей не має, не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань, з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_6 на військову службу під час мобілізації, яку згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2023 призначений на посаду оператора радіолокаційної станції взводу артилерійської розвідки 2-го гаубичного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім цього, відповідно до наказу №14 о/с командира військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2024 солдата ОСОБА_6 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 від 22 березня 2024 року відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призупинено військову службу, вважати таким, що не виконує (не несе) обов`язків військової служби, який самовільно залишив військову службу або місце служби, дезиртирував із Національної гвардії України, 22 березня 2024 року.

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок

і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 з 06.01.2023 ОСОБА_6 , набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

20.12.2023, близько о 12:15 годині ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 вчинив сварку зі своїм батьком ОСОБА_5 , під час якої висловлювувся нецензурною лайкою в адресу батька ОСОБА_5 , чим вчинив відносно батька ОСОБА_5 домашнє насильство психологічного характеру. За вищевказаним фактом складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову Іменем України від 26.12.2023, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та обмежитись усним зауваженням.

20.12.2023 приблизно о 16:44 годині ОСОБА_6 перебував за місцем сумісного мешканння за адресою: АДРЕСА_1 умисно скоїв дії психологічного характеру відносно свого батька ОСОБА_5 , що виразилось у висловлюванні нецензурною лайкою на адресу останнього, тим самим могла бути завдана шкода психічному здорю потерпілого, чим скоїв домашнє насильство психолоігчного характеру. За вищевказаним фактом складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову Іменем України від 26.12.2023, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та обмежитись усним зауваженням.

11.01.2024 приблизно о 10:10 годині ОСОБА_6 перебував за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Перебуваючи в алокогольному спянінні, почав вчиняти домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері ОСОБА_4 , що виразилось у словесниз образах, погрозах фізичною розправою, що викликало у постраждалої особи побоювання за свою безпеку. За вищевказаним фактом складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову Іменем України від 31.01.2024 про притягення до відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 170 грн.

28.01.2024 приблизно о 16:27 ОСОБА_6 перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , під час перебування за вищевказаною адресою ОСОБА_6 умисно скоїв домашнє насильство психологічного характеру, відносно своїє матері ОСОБА_4 , що виразиллось у висловлюванні нецензутною лайкою на адресу останньої, та своїми діями міг завдати шкоди психічному здоров`ю свої матері. За вищевказаним фактом був складений адміністративний протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову Іменем України від 01.02.2024 про притягнення до відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 170 грн.

16.02.2024 приблизно о 18:00 годині ОСОБА_6 перебував вдома за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 умисно вчинив дії психологічного характеру у відношенні своєї матері ОСОБА_4 , а саме висловлювався на адресу останньої нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим своїми діями міг завдати шкоди її психічному здоров`ю, тобто скоїв домашнє насильтво психологічного характеру. За вказаним фактом відносно ОСОБА_6 складений адміністративний протокол та винесено постанову Іменем України від 12.03.2024 про визання винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 170 грн.

Внаслідок вказаних умисних, систематичних, протиправних дій, потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 завдано психологічних страждань, що призвело до погіршення якості їх життя.

Своїми умисними діямиОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за ст. 126-1 КК України, за ознаками домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

25.07.2024р. між потерпілими та обвинуваченим укладено угоди про примирення, за якими: сторони погодились на призначення покарання обвинуваченому за ст.126-1 КК України, у виді 1 року обмеження волі, та звільнити з іспитовим строком.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо нетяжких злочинів.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, та його дії вірно кваліфіковані за ст.126-1 КК України.

Обвинувачений, як в ході досудового розслідування так і в суді свою провину в скоєнні інкримінованого їй злочину визнав повністю та підтвердив обставини його скоєння викладені в обвинувальному акті, які об`єктивно підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. У скоєному розкаявся, просив затвердити угоду.

Судом з`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє права визначені абз. 1, 4 п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Потерпілі пояснили, що їм зрозумілі наслідки укладення та затвердження угод про примирення, визначені ч. 1 ст. 473 КПК України та просили затвердити зазначені угоди.

Суд переконався, що укладення угод між сторонами є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Прокурор не заперечував проти затвердження угод та призначення узгодженої міри покарання.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону, суд, враховує, що умови угод про примирення не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлено підстав вважати, що укладення угод не було добровільним, або сторони не примирилися, не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.

Суд вважає, що виконання обвинуваченим взятих на себе за угодами зобов`язань можливе. Судом не встановлено підстав, передбачених ч.7 ст. 474 КПК України, для відмови в затвердженні угод.

Обвинувачений характеризується посередньо, раніше не судимий, звинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, не працює, не одружений, дітей не має, освіта професійно-технічна, в лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебує. Обвинувачений розкаюється у вчиненому. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено, обставиною, що пом`якшує обставини вчинення злочину: щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення. Суд вважає, що вид та розмір покарання, яке узгодили сторони, передбачено санкцією ст. 126-1 КК України та обране з врахуванням загальних засад призначення покарань, передбачених ст.ст.65-67 КК України, не суперечить вимогам ст. 68 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Відповідно до ст. 91-1 КК України до обвинуваченого слід застосувати обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засідання суд має право, затвердити угоду. Відповідно до ч.1 ст. 475КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним затвердити угоду та призначити узгоджену міру покарання. Цивільні позови не заявлялись, речові докази відсутні, судові витрати відсутні. Підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 374, 375, 395, 472, 474, 475, 484-497 КПК України,

У Х В А Л И В

Затвердити угоди про примирення між потерпілими та обвинуваченим, укладені 25.07.2024р., на підставі ст.ст. 468, 469, 471 КПК України.

Визнати ОСОБА_6 винним за ст.126-1 КК України і призначити узгоджену між сторонами міру покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням строком на 1 рік.

На підставі ч.1 п.1,2, ч.5 п.3 ст 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України застосуватидо ОСОБА_6 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників.

Роз`яснити, що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 цього Кодексу, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст.390-1 КК України.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на органи пробації за місцем його проживання.

Запобіжний захід не обирати.

Матеріали кримінального провадження досудового розслідування залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копія вироку після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити право на звернення з клопотанням про помилування та право на ознайомлення з Журналом судового засідання та подачі на нього своїх зауважень.

У випадку невиконання угоди про примирення потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Суддя ОСОБА_1