Справа № 194/1367/24
Номер провадження 1-кп/194/178/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2024 року за № 0000327 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що достовірно знаючи що на території України з 05:30 год. 24.02.2022 введений воєнний стан, 08.07.2024 в період часу з 10.00 години до 12.00 години, більш точного часу встановити не вдалося можливим, перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Під час перебування в приміщенні зазначеної квартири в житловій кімнаті № 1 ОСОБА_3 побачив прилад для вимірювання тиску марки «Dr Frei», модель - M-100A (automatic). В цей час у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел направлений на незаконне збагачення, шляхом таємного викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, а саме приладу для вимірювання тиску марки «Dr Frei», модель - М-100A (automatic), який належить його бабусі ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, діючи умисно, розуміючи незаконність і протиправність своїх дій, але не бажаючи відмовлятися від своїх злочинних намірів, скористався тим, що за його діями ніхто не спостерігає, та вони залишаються ніким не поміченими, знаходячись в житловій кімнаті №l квартири АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, діючи таємно, повторно, в умовах воєнного стану, викрав чуже майно, а саме прилад для вимірювання тиску марки «Dr Frei», модель - М-100А (automatic), вартістю 725,33 гривень, який належить його бабусі - ОСОБА_6 .

З викраденим майном ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 , матеріальну шкоду на суму 725,33 гривень.

Крім того, не зупинившись на скоєному, 16.07.2024 в період часу з 13.00 години до 15.00 години, більш точного часу встановити не вдалося можливим, ОСОБА_3 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Під час перебування в приміщенні зазначеної квартири, в зальній кімнаті ОСОБА_3 побачив телевізор марки «Sumato», модель - 32HTS03, діагональ - 32 дюйма, роздільна здатність пікселей - 1366*768, оперативна пам`ять - 1 GB, вбудована пам`ять - 8 GB, який знаходився на тумбі. В цей час у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел направлений на незаконне збагачення, шляхом таємного викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, а саме телевізору марки «Sumato», модель - 32HTS03, діагональ - 32 дюйма, роздільна здатність пікселей - 1366*768, оперативна пам?ять - 1 GB, вбудована пам?ять - 8 GB, який належить його бабусі ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, діючи умисно, повторно, розуміючи незаконність і протиправність своїх дій, але не бажаючи відмовлятися від своїх злочинних намірів, скористався тим, що за його діями ніхто не спостерігає, та вони залишаються ніким не поміченими, знаходячись в зальній кімнаті, квартири АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, діючи таємно, повторно, в умовах воєнного стану, викрав чуже майно, а саме телевізор марки «Sumato», модель - 32HTS03, діагональ - 32 дюйма, роздільна здатність пікселей - 1366*768, оперативна пам?ять - 1 GB, вбудована пам?ять - 8 GB, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи 4786,05 гривень, який належить його бабусі - ОСОБА_6 .

З викраденим майном ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 , матеріальну шкоду на суму 4786, 05 гривень.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185КК України.

Прокурор просив відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості з огляду на зміну розміру дрібного викрадення та просив закрити кримінальне провадження за епізодом від 08.07.2024 року на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, та зазначив про необхідність продовження розгляду кримінального провадження за епізодом від 16.07.2024 року.

Захисник ОСОБА_5 просив закрити кримінальне провадження за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом від 08.07.2024 року у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Обвинувачений ОСОБА_3 проти закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України за епізодом від 08.07.2024 року не заперечував.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, цивільний позов не подавала.

Відповідно до ст.56 КПК України брати участь у судовому засіданні - це право, а не обов`язок потерпілого і його представника у кримінальному провадженні, перелік його прав не є вичерпним і не обмежується лише цією статтею.

Суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частина 1 ст. 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Однак, у нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Положення ч. 1 ст. 51 КУпАП, які діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року, встановлювали адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Згідно ч. 3 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року) викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Однак, з 09.08.2024 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024 року.

У зв`язку з чим, цим Законом статтю 51 КУпАП було викладено в новій редакції.

Так, згідно з ч. 1 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, яка чинна з 09.08.2024 року), встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, яка чинна з 09.08.2024 року), встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначений аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Крім того, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24) виходить з того, що статті 185, 190, 191 фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 НМ безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09.08.2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 НМ. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Як наслідок, Об`єднана палата вважає, що для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 НМ, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК.

Отже, Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.01.2021 року у справі № 306/7567/12, вказала, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Аналогічні висновки містить постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.02.2021 року по справі №345/3522/18.

У випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Відтак, як було встановлено судом в судовому засіданні, обвинуваченому ОСОБА_3 інкримінується викрадення чужого майна на суму 725,33 грн., яке мало місце 08.07.2024 року, та на суму 4786,05 грн. яке мало місце 16.07.2024 року, за обставин, зазначених в обвинувальному акті.

З 01.01.2024 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 в сумі 3028 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1514 грн. (3028 грн. х 50%).

Тобто, два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1342 х 2 = 3028 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3028 грн., у зв`язку з чим дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

З огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 3028 грн.

Відтак, з урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_3 діяння, оскільки вартість майна, у здійсненні крадіжки якого він обвинувачується (за епізодом від 08.07.2024 року), згідно обвинувального акта становить 725,33 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3028 грн.), та станом на день розгляду провадження судом не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України та може бути лише підставою адміністративної відповідальності.

Вказана позиція викладена в Постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 року по справі №22.08.2024 року.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно абз. 4 ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст.479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Відповідно до п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_3 роз`яснений зміст Закону яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також роз`яснені положення Кримінального Кодексу України, які втратили чинність, як правова підстава для притягнення особи до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні ОСОБА_3 висловив згоду на закриття кримінального провадження щодо нього за епізодом від 08.07.2024 року з підстави, передбаченої п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України. Також ОСОБА_3 було роз`яснено зміст частин 2 та 3 ст. 285 КПК. Заперечень проти звільнення від кримінальної відповідальності не висловлював, щодо проведення судового провадження в цій частині в повному обсязі в загальному порядку не наполягав.

Суд вважає, у зв`язку з тим, що Законом №3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України в частині діяння по епізоду від 08.07.2024 року, де сума викраденого майна у 2024 році не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на вказані обставини, та з урахуванням того, що відносно ОСОБА_3 також здійснюється розгляд за обвинуваченням у вчиненні таємного викрадення майна на суму 4786,05 грн. яке мало місце 16.07.2024 року, за обставин викладених у обвинувальному акті, де сума викраденого майна у 2024 році перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3028 грн.) суд вважає за необхідне продовжити розгляд кримінального провадження в цій частині.

Щодо наявності підстав для відмови в затвердженні угоди, суд зазначає наступне.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно з ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Статтею 474 КПК України визначено, що після перевірки угоди на відповідність чинному законодавству, суд ухвалює рішення про її затвердження чи відмови у затвердженні угоди, у разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.

У зв`язку з тим, що затвердження угоди в даному кримінальному провадженні суперечить вимогам КК України та Закону № 3886-IX в затвердженні угоди про визнання винуватості від 31.07.2024 року слід відмовити.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК України та позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , який надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього в частині діяння по епізоду від 08.07.2024 року з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, та розуміючи наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав, не заперечував щодо закриття кримінального провадження відносно нього в цій частині, суд вважає, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України в частині діяння по епізоду від 08.07.2024 року у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, а в частині діяння по епізоду від 16.07.2024 року слід продовжити розгляд кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення.

Щодо відшкодування процесуальних витрат та вирішення долі речових доказів у даному кримінальному провадженні суд на даній стадії питання не вирішує, оскільки розгляд кримінального провадження за відповідним епізодом продовжується.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався.

На підставі п.4-1 ч. 1 ст. 284, 285, 286, 288, 369-372, 376 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, яка укладена 31.07.2024 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 підозрюваним ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , за письмової згоди потерпілої ОСОБА_6 у кримінальному провадженні від 19.07.2024 року за № 0000327 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Клопотання захисника про закриття кримінального провадження у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння за епізодом від 08.07.2024 року - задовольнити.

Кримінальне провадження №0000327, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом від 08.07.2024 року закрити у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Продовжити розгляд кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом від 16.07.2024 року, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2024 року за № 0000327.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошений 25.11.2024 року о 14-30 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1