Номер провадження: 11-кп/813/2324/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» матеріали кримінального провадження №0000279 від 29.08.2022 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2024 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою,

встановив:

На розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000279 від 29.08.2022 року за обвинуваченням: ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27 ч.ч.2, 3 ст.146, ч.5 ст.185, ч.4 ст.189, ч.3 ст.27 ч.ч.2, 3 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.368 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст. 146, ч.5 ст.185, ч.4 ст.189, ч.ч.1, 2 ст.263, ч.2, ч.3 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.28, ч.3 ст.368 КК України; ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.368 КК України; ОСОБА_11 , у вчиненні злочинів, передбачених, ч.5 ст.27, ч.2 ст.146, ч.2 ст.163, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 189, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.365, ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України.

Оскарженою ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , до кожного з них окремо, продовжений строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 16 листопада 2024 року.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на продовження існування ризиків, які були підставою для застосування відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки перебуваючи на волі обвинувачені можуть вдатися спроб переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, або в якості альтернативного запобіжного заходу визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242240 гривень. Вимоги апеляційної скарги захисник мотивує не доведеністю існування ризиків. Стверджує, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, а також вчиняти нові кримінальні правопорушення. Звертає вагу, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, у нього наявне постійне місце проживання в м.Одесі, а отже до обвинуваченого цілком можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-4, 8 ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує не доведеністю існування ризиків. Стверджує, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, а також вчиняти нові кримінальні правопорушення. Звертає увагу, що ОСОБА_9 має ряд тяжких захворювань, які потребують постійного та тривалого лікування, яке не може бути в повному обсязі надано в умовах слідчого ізолятору. Крім того захисник вважає, що судом не обґрунтовано висновок щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

Прокурор ОСОБА_12 , захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явились.

Захисник ОСОБА_7 надіслав заяву, в якій вказав про те, що підтримує подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_12 також подав заяву, в якій підтримав позицію висловлену ним в суді першої інстанції щодо наявності ризиків та просив залишити без задоволення апеляційні скарги захисників.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника; дослідивши виділені матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст.404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

На теперішній час у кримінальному провадженні №0000279 не були здійсненні всі дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема суд має безпосередньо допитати свідків та дослідити всі докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_6 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні, в тому числі, умисного тяжкого корисливого корупційного злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, відповідальність за який передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до 3-х років, з конфіскацією майна. Тому, у разі визнання обвинувачених винуватим, до останніх не може бути застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, що свідчить про існування ризику переховування останніх від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 мають значний досвід роботи в органах поліції, тобто навіть з урахуванням їх звільнення з цих органів, вони не втратили стійкі зв`язки з іншими структурними підрозділами органів державної влади, зокрема з іншими співробітниками правоохоронних органів Одеської області, що дає обвинуваченим можливість отримати паролі для безперешкодного проходження пунктів пропуску та здійснити виїзд за межі України.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Аналізуючи характер та обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до обвинувачених запобіжного заходу не пов`язаного з позбавлення волі, останні матимуть можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Беручи до уваги той факт, що судовий розгляд кримінального провадження знаходиться на початковій стадії, свідки та потерпілі, які підлягають безпосередньому допиту судом ще не допитані, в даному випадку існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливого незаконного впливу обвинувачених на потерпілих та свідків, шляхом їх залякування з метою зміни, викривлення або відмови від наданих ними показань.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки з урахуванням досвіду роботи ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в системі правоохоронних органів, будучи обізнаними з тактикою та методикою розслідування кримінальних правопорушень, кожен з обвинувачених може вчинити певні дії щодо перешкоджання кримінальному провадженню.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що їх підзахисні мають міцні соціальні зв`язки, не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , дозволить під час судового розгляду контролювати їх місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

За таких обставин, доводи викладені в апеляційних скаргах щодо недоведеності існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу надається оцінка сукупності всіх обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Враховуючи викладене, доводи захисників про наявність підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а суд першої інстанції правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.

При цьому захисником ОСОБА_8 до апеляційної скарги не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування її підзахисного ОСОБА_9 під вартою за станом здоров`я.

Приймаючи до уваги фактичні обставини кримінального провадження, виходячи із конкретних обставини інкримінованих обвинуваченим діянь, частина з яких була вчинена із застосуванням насильства, апеляційний суд погоджується з висновком суду, який на підставі ч.4 ст.183 КПК України не визначив обвинуваченим альтернативний запобіжний захід у виді застави.

На теперішній час обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинувачених, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинувачених під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а захисники не позбавлені можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинувачених під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання встановлених раніше ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг та скасування ухвали суду першої інстанції.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 406, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 , та захисника ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2024 року, якою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000279 від 29.08.2022 року обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 продовжений строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 16 листопада 2024 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4