КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Київський слідчий ізолятор», матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2024 року, поміж іншого, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 26 жовтня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Таке рішення суд, врахувавши тяжкість та міру покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, його вік, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик ухилення від суду, оскільки,перебуваючи на волі, ОСОБА_7 , усвідомивши, яка міра покарання йомузагрожує, може зникнути від суду, крім того, ОСОБА_7 під час досудового розслідування намагався уникнути затримання, зникнувши з місця кримінального правопорушення, проте, не маючи змоги тривалий час переховуватися від органів досудового розслідування, повернувся до місця свого проживання, де в подальшому був затриманий працівниками поліції, а також ризик вчинення іншого кримінальногоправопорушення, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого насильницького злочину, який він вчинив перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, без наявності явного _____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/5288/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

конфлікту з потерпілим, та ризик впливу на потерпілу та свідків з метою зміни останніми показань в частині фактичних обставин, так як він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, тобто здатен до вчинення дій насильницького характеру, а до того ж, згідно протоколів додаткових допитів свідків по даному кримінальному провадженню, останні вказували, що їм неодноразово дзвонили захисник та мати підозрюваного ОСОБА_7 щодо наданих ними показань органу досудового розслідування, а тому, враховуючи процесуальну поведінку сторони захисту щодо намагання впливати на показання свідків по даному кримінальному провадженню, ненадання підозрюваним ОСОБА_7 під час досудового розслідування будь-яких показань та невизнання вчинення даного кримінального правопорушення, то вказані обставини свідчать, що аналогічні дії щодо впливу на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вчиняти і сам обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на більш м`якому запобіжному заході, крім того, про свої побоювання агресивної поведінки з боку обвинуваченого вказала і потерпіла у суді, і тому визнав необхідним продовжитиОСОБА_7 строк тримання під вартою,оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу незаконною та такою, що не відповідає вимогам КПК, рішенню Конституційного Суду України від 23.11.2017 року (справа №1-28/2017), та не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, просить її змінити, змінивши міру запобіжного заходу ОСОБА_7 - тримання під вартою, на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, на домашній арешт за місцем його проживання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що підозра, повідомлена ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України у вбивстві 04.02.2024 в м. Києві гр. ОСОБА_9 , є необґрунтованою і не підтверджується матеріалами кримінального провадження, оскільки ОСОБА_7 до вказаних подій з ОСОБА_9 не був знайомий, ніколи з ним не зустрічався і мотивів на вбивство останнього у обвинуваченого не було.

Крім того, зазначає, що жоден із ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, у даному кримінальному провадженню не існує. ОСОБА_7 патріот України, оскільки, незважаючи на незадовільний стан здоров`я (поганий зір) та інвалідність, він в 2022 р. добровільно пішов служити в Збройні сили України, безпосередньо приймав участь у бойових діях, позитивно характеризується військовими командирами. Після демобілізації за станом здоров`я, ОСОБА_7 продовжив навчання у закладі вищої освіти, одружений, має малолітню дитину та батьків, з якими проживає в одній квартирі, має реєстрацію в м. Києві та власну квартиру, тобто у нього наявні тісні соціальні зв`язки, а тому відсутні підстави «переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду».

Також вказує на те, що досудове розслідування по даній справі повністю закінчене, всі письмові матеріали і речові докази знаходяться у прокурора, а тому фізична можливість у ОСОБА_7 «знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення» - відсутня.

Тому вважає, що застосування до ОСОБА_7 такої міри запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю, повністю забезпечить виконання ним покладених на нього судом процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим він фізично буде позбавлений можливості «незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується».

Крім того, зазначає, що у своєму клопотанні про продовження арешту, прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

При цьому, вважає, що доводи сторони обвинувачення про те, що лише подальше тримання обвинуваченого під вартою може убезпечити від настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на даний час, не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки, з огляду на рішення Європейського суду, ризик втечі зменшується зі спливанням часу, проведеного під вартою (справа «Ноймайстер проти Австрії», §10), вагомість наявних доказів може бути важливим фактором, що свідчить про наявність в минулому і зараз серйозних ознак вини, само по собі не може служити виправданням тривалого тримання під вартою (справа «Дереджі проти Туреччини», §38), ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (справа «Яжинський проти Польщі», §43).

Також запобіжний захід не є мірою покарання, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення і покарання за нього, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, оскільки нормами КПК та відповідно практикою застосування Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це не визнається.

Таким чином, сторона захисту вважає, що ступінь тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_7 при доведеності інкримінованого йому злочину, з врахуванням даних про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації і проживання (має власну квартиру), учасник бойових дій, на момент арешту навчався у ЗВО, позитивно характеризується за місцем служби і проживання, має батьків, одружений, на утриманні має малолітню дитину, тобто у нього наявні тісні соціальні зв`язки, ризик переховування, у разі його звільнення з-під варти, зменшився, а тому, на даний час, є всі підстави для зміни ОСОБА_7 міри запобіжного заходу - арешту, на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, і визначення відповідних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи сторони захисту в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000356 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши тяжкість та міру покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, його вік, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик ухилення від суду, враховуючи міру покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, зважаючи на конкретні обставини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчинені особливо тяжкого насильницького злочину, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, без наявності явного конфлікту з потерпілим, та ризик впливу на потерпілу та свідків з метою зміни останніми показань в частині фактичних обставин, так як він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, та з огляду на повідомлені свідками обставини намагань сторони захисту на них вплинути, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до ОСОБА_7 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя особи, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у його вчиненні, а також враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, поставлені у провину обвинуваченому, та приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, і, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_7 зник з місця кримінального правопорушення, проте, не маючи змогитривалий час переховуватися від органів досудового розслідування, повернувся до місця свого проживання, де в подальшому був затриманий працівниками поліції, та усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, зважаючи на конкретні обставини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, без наявності явного конфлікту з потерпілим, та ризик впливу на потерпілу та свідків з метою зміни останніми показань в частині фактичних обставин, так як він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, тобто здатен до вчинення дій насильницького характеру, і про свої побоювання агресивної поведінки з боку обвинуваченого вказала і потерпіла у суді, та з огляду на повідомлені свідками обставини намагань сторони захисту на них вплинути, і процесуальну позицію під час досудового розслідування ОСОБА_7 , який не надавав будь-яких показань, то вказані обставини свідчать, що аналогічні дії щодо впливу на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності може вчиняти і сам ОСОБА_7 , перебуваючи на більш м`якому запобіжному заході, та враховуючи, що дане кримінальне провадження 28.08.2024 року лише до судового розгляду, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник ОСОБА_6 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Твердження захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 є патріотом України, оскільки, незважаючи на незадовільний стан здоров`я (поганий зір) та інвалідність, він в 2022 р. добровільно пішов служити в Збройні сили України, безпосередньо приймав участь у бойових діях, позитивно характеризується військовими командирами, а після демобілізації за станом здоров`я, продовжив навчання у закладі вищої освіти, одружений, має малолітню дитину та батьків, з якими проживає в одній квартирі, має реєстрацію в м. Києві та власну квартиру, тобто у нього наявні тісні соціальні зв`язки, а тому відсутні підстави «переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду», жодним чином не спростовують обґрунтованість ризиків та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 не зможе здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 проте, що застосування до ОСОБА_7 такої міри запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю, повністю забезпечить виконання ним покладених на нього судом процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим він фізично буде позбавлений можливості «незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується», то вони є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, які переконливо доводять існування ризику втечі, який, з урахуванням вищенаведених обставин, є досить високим, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою, щоб завадити цьому.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що запобіжний захід не є мірою покарання, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення і покарання за нього, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, оскільки нормами КПК та відповідно практикою застосування Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це не визнається, не приймаються до уваги, оскільки прийняте судове рішення суду першої інстанції не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а висновок суду про продовження строку тримання під вартою ґрунтується на наявності сукупності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що досудове розслідування по даній справі повністю закінчене, всі письмові матеріали і речові докази знаходяться у прокурора, а тому фізична можливість у ОСОБА_7 «знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення» відсутня, не перевіряються, оскільки такий ризик не було встановлено судом першої інстанції.

Щодо доводів захисника ОСОБА_6 про необґрунтованість підозри, то на стадії судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри, яка оголошена обвинуваченому, оскільки судом розглядається обвинувальний акт, у якому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які потребують перевірки на предмет доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення.

Наведені захисником ОСОБА_6 дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, учасник бойових дій, на момент арешту навчався у ЗВО, позитивно характеризується за місцем служби і проживання, має батьків, одружений, на утриманні має малолітню дитину, тобто у нього наявні тісні соціальні зв`язки, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м'якого запобіжного заходу, адже попри все це, ці обставини не стали для ОСОБА_7 стримуючим фактором у вчиненні того кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується у даному кримінальному провадженні.

Посилання захисника ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 також не можуть свідчити про зменшення встановлених судом ризиків чи можливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не унеможливлює застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тож враховуючи вищенаведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2024 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_12 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2024 року, якою, поміж іншого, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 26 жовтня 2024 року включно, без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3