Справа № 367/6590/23
Провадження по справі № 1-кп/367/462/2024
У Х В А Л А

Іменем України

05 листопада 2024 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені справу по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України

в с т а н о в и в:

В провадженні Ірпінського міського суду Київської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України.

Відповідено до ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор», зазначаючи про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, на строк 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_5 залишив вирішення клопотання на розсуд суду, його захисник просить змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, враховуючи відсутність ризиків та необгрунтованість підозри.

Cуд приходить до висновку, що клопотання прокурора наразі підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені статтею 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час розгляду в суді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд констатує, що в межах судового розгляду не допитано свідків, ОСОБА_5 може переховуватись від суду, оскільки місце проживання обвинуваченого зареєстроване в іншому регіоні, після події кримінального правопорушення змінив місце свого проживання, не має місця роботи, міцних соціальних зв`язків.

Суд вважає, що наявні ризики, передбачені п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, а саме свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Суд виходить з того, що обвинувачений під час коментування відеодоказів зазначає про певні обставини, але з відеозаписів слідчого експерименту, затримання, відео з телефону допустимі інші обставини, що підлягають доказуванню в межах судового розгляду, і такі суттєві неточності можуть бути виправлені допитом свідків, в тому числі допитом свідка ОСОБА_6 , про що зазначає прокурор.

Наразі свідок ОСОБА_6 відбуває покарання у виправній колонії, але, зі слів прокурора, він має мобільний телефон, через який прокурор зв`язувався зі свідком та безпосередньо від нього дізналась про його тримання у колонії, що свідчить про можливість ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, наразі не допитані і інші свідки, наведені в реєстрі, які, згідно показань свідків, вже допитаних у суді, були безпосередньо під час святкування, що дозволяє обвинуваченому у разі зміни йому запобіжного заходу, вживати заходів із схиляння їх до дачі вигідних для нього показань або відмови від дачі показань.

Безпосередність дачі показань свідками забезпечить неупереджений та об`єктивний розгляд справи.

Те, що ОСОБА_5 особисто прийшов до суду для обрання йому запобіжного заходу суд не враховується як обставина, яка превалює над іншими ризиками ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено та стороною захисту в судовому засіданні не надано, посилання на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, місце роботи жодними документами не підтверджується.

Всі інші запобіжні заходи - особисте зобов`язання, порука, застава, домашній арешт судом не можуть бути застосовані,оскільки особа обвинуваченого не заслуговує на довіру, відсутні поручителі, застава на підставі п.2 ч.4 ст. 184 КПК України не визначається, а домашній арешт може бути застосований за адресою місця реєстрації обвинуваченого, але відсутні дані, на підставі яких обвинувачений зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та відсутня згода особи, на праві власності якої належить дане житлове приміщення, або докази того, що обвинувачений має зареєстроване право власності або частку у праві власності на вищенаведену квартиру.

Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії ухвали суду про тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 обчислювати з 05 листопада 2024 року по 03 січня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дати видачі йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1