ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/4411/23 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/1211/24 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю представника власника майна ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харків апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 жовтня 2024 року, якою клопотання представника власника майна ОСОБА_6 про вирішення долі речового доказу та повернення майна у кримінальному провадженні №0001125, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, повернуто заявнику як таке, що не підлягає розгляду слідчим суддею-

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

14 жовтня 2024 року до суду надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про вирішення долі речового доказу та повернення майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001125 від 19.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, а саме накладеного арешту на рушницю в чохлі, яку упаковано до картонної коробки та опечатано біркою «НПУ» (рушницю ОГР "МЦ 21-12, 12 калібр, 1 ств., № "Д" 0711), на підставі ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від від 24.08.2023 року.

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 жовтня 2024 року клопотання представника власника майна ОСОБА_6 про вирішення долі речового доказу та повернення майна у кримінальному провадженні №0001125, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України повернуто заявнику як таке, що не підлягає розгляду слідчим суддею, на підставі п.2 ч.2 ст.304 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та призначити повторний авторозподіл справи у Фрунзенському районному суді м.Харкова.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ним було подано клопотання про вирішення долі речового доказу у кримінальному провадженні та повернення майна. У клопотанні ним було зазначено, що виходячи з висновку Верховного Суду, викладеному постанові від 15.04.2024 року у справі № 554/2506/22, розгляд клопотання про повернення майна у кримінальному провадженні, в якому органом досудового розслідування закрито провадження, повинно бути розглянуто судом, а не слідчим суддею та просив не розподіляти справу на слідчого суддю, однак клопотання в черговий раз було розподіллено на слідчого суддю, що й стало наслідком ухвалення оскаржуваного рішення.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомив.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна та його представника на підтримання вимог апеляційної скарги дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Мотиви суду

Повертаючи скаргу заявнику слідчий суддя посилався на те, що клопотання про вирішення долі речових доказів та повернення майна у кримінальному провадженні, яке закрите органом досудового розслідування, не підлягає розгляду слідчим суддею, тому застосовує наслідки, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України та повертає клопотання заявнику.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді, з наступних підстав.

Частиною 1 ст.1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 КПК України під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою керівника органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч.4 ст.132 КПК України є дієвим засобом реалізації положень ст.3 Конституції України, ст.13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

У разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч.9 ст.100 КПК про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею (постанова Верховного Суду від 15.04.2024 року у справі № 554/2506/22)

Як убачається зі змісту клопотання про повернення майна, ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24.08.2023 року накладено арешт на речовий доказ у кримінальному провадженні №0001125, виявлений та вилучений в ході огляду місця події від 19.08.2023 в період часу з 12.00 год. до 12.40 год. за адресою: АДРЕСА_1 , на 12-му поверсі, предмет схожий на рушницю в чохлі, яку упаковано до картонної коробки та опечатано біркою «НПУ».

Постановою дізнавача СД ВП № 2 ХРУП № 2 ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 від 31.10.2023 року кримінальне провадження №0001125 закрите в зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про повернення клопотання про вирішення долі речових доказів та повернення майна у кримінальному провадженні, яке закрите органом досудового розслідування, як таке, що не підлягає розгляду слідчим суддею.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на слушність доводів апелянта про те, що ним у скарзі дійсно було зазначено, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеному постанові від 15.04.2024 року у справі № 554/2506/22, він просив не розподіляти його клопотання на слідчого суддю, однак клопотання в черговий раз знову було розподіллено саме на слідчого суддю, що стало наслідком ухвалення тотожного рішення, яке хоча й формально, але є правильним відповідно до зазначених вимог процесуального закону.

Однак, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити апеляційну скаргу та зобов`язати суд першої інстанції здійснити новий розподіл справи, оскільки апеляційний суд не наділений такими повноваженнями у відповідності до ст.407 КПК України.

Так, відповідно до ст. 35 КПК України у суді функціонує автоматизована система документообігу суду, що забезпечує об`єктивний та неупереджений розподіл матеріалів кримінального провадження між суддями з додержанням принципів - черговості та однакової кількості проваджень для кожного судді.

Матеріали кримінального провадження, скарги, заяви, клопотання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду, яка здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження таких матеріалів. До автоматизованої системи документообігу суду в обов`язковому порядку вносяться: дата надходження матеріалів, скарги, клопотання, заяви або іншого процесуального документа, прізвище особи, стосовно якої подані документи, та їх суть, прізвище найменування) особи (органу), від якої (якого) надійшли документи, прізвище працівника апарату суду, який здійснив реєстрацію, інформація про рух судових документів, дані про суддю, який здійснював судове провадження, та інші дані, передбачені Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженим Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

Визначення судді (слідчого судді) для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів за принципом вірогідності.

Користувачі автоматизованої системи відповідно до їхніх прав вносять до бази даних автоматизованої системи передбачену Положенням інформацію та згідно із законодавством несуть відповідальність за її достовірність (пп. 2.2).

Результатом автоматизованого розподілу судової справи є протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями, що автоматично створюється автоматизованою системою та долучається до матеріалів справи.

Незаконне втручання в роботу автоматизованої системи тягне відповідальність, установлену законом (п.2.1.5)

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2024 року, справу №645/4411/23, номер провадження 1-кс645/1499/24 розподіллено слідчому судді ОСОБА_9 .

Таким чином, з урахуванням вимог нормативних актів, не вбачається порушення порядку визначення складу суду для розгляду даної справи з огляду на те, що вказаний протокол є результатом автоматизованого визначення судді, створюється автоматизованою системою та відповідає нормам КПК України, Положенню про автоматизовану систему документообігу.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що право на судовий захист є фундаментальним правом людини, яке є гарантією захисту її прав, свобод і законних інтересів, а рівень його забезпеченості характеризує демократизм держави та її правовий характер.

У кримінальному судочинстві, де стикаються публічні та приватні інтереси, виникає потреба у створенні таких механізмів реалізації права на судовий захист, які забезпечували б ефективне поновлення прав особи, були максимально пристосовані для вирішення його завдань на всіх етапах провадження.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Так, згідно з ч.1 ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У постанові Верховного суду від 15.04.2024 року у справі № 554/2506/22 міститься висновок про те, що особа, яка є володільцем або власником майна, і право якої на вільне розпорядження, користування чи володіння цим майном було обмежено під час досудового розслідування, а кримінальне провадження при цьому закрито слідчим або прокурором, можливо бути поновлено під час розгляду відповідного клопотання судом.

З урахуванням відомостей ЄДРСР вбачається, що представник власника майна тричі звертався до суду першої інстанції з клопотаннями про вирішення питання про повернення речових доказів після закриття органом досудового розслідування кримінального провадження та ухвалами слідчих суддів такі клопотання були повернуті представнику власника майна, як такі, що не підлягають розгляду слідчим суддею, що призводить до порушення права власника майна, який через такі помилки розподілу перебуває тривалий час у невирішеному стані щодо належного йому майна.

Колегія суддів вважає за можливе звернути увагу суду першої інстанції під час реєстрації клопотання про повернення майна у кримінальному провадженні, яке закрито органом досудового розслідування на необхідність дотримання вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду з огляду дотриманням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.04.2024 року у справі № 554/2506/22.

З наведених підстав, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 жовтня 2024 року, якою клопотання представника власника майна ОСОБА_6 про вирішення долі речового доказу та повернення майна у кримінальному провадженні №0001125, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, повернуто заявнику як таке, що не підлягає розгляду слідчим суддею залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4