ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського міського суду Рівненської області кримінальне провадження № 0000079 від 16.10.2024, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Жаврів Гощанського району, Рівненської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , одруженої, на утриманні якої перебуває неповнолітня дитина, раніше не судимої,

у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України,

розгляд кримінального провадження відбувся за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 (який брав участь в режимі відеоконференції з використання власних технічних засобів)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , усвідомлюючи незаконність своїх дій, 03 квітня 2024 року знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , в денний період часу, приблизно з 12 год. 46 хв. до 13 год. 19 хв., діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення і отримання незаконних (неконтрольованих Державою) доходів, не маючи ліцензії (дозволу) Національного банку України, надала послуги з обміну (вводу, виводу) заборонених електронних грошей шляхом використання забороненої платіжної системи «WebMoney Transfer», при цьому порушила положення наступних законів України:

Закону України «Про платіжні послуги» та «Положення про випуск електронних грошей та здійснення платіжних операцій з ними», що затверджено Постановою Правління Національного банку України № 210 від 29 вересня 2022 року, якими визначено правові вимоги щодо випуску та використання електронних грошей в Україні.

Відповідно до Закону України «Про платіжні послуги»:

ст. 1:

- п. 14 Електронні гроші - це одиниці вартості, що зберігаються в електронному вигляді, випущені емітентом електронних грошей для виконання платіжних операцій (у тому числі з використанням наперед оплачених платіжних карток багатоцільового використання), які приймаються як засіб платежу іншими особами, ніж їх емітент, та є грошовим зобов`язанням такого емітента електронних грошей;

- п. 27 комерційний агент юридична особа або фізична особа-підприємець, яка діє від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок особи, яку вона представляє під час надання платіжних послуг на підставі відповідного договору;

- п. 28 користувач платіжних послуг (далі - користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку;

ст. 10:

п. 1 до надавачів платіжних послуг належать:

1) банки, філії іноземних банків (далі - банки);

2) платіжні установи (у тому числі малі платіжні установи);

3) філії іноземних платіжних установ;

4) установи електронних грошей;

5) фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг;

6) оператори поштового зв`язку;

7) надавачі нефінансових платіжних послуг;

8) Національний банк України;

9) органи державної влади, органи місцевого самоврядування;

- п. 2 надавати платіжні послуги мають право лише особи, зазначені у частині першій цієї статті;

- п. 3 . Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом;

- п. 13 особи, які здійснюють діяльність без ліцензії та/або включення до Реєстру, якщо така авторизація діяльності вимагається відповідно до цього Закону;

Відповідно до «Положенням про випуск електронних грошей та здійснення платіжних операцій з ними»:

-п. 22 особи, які надають фінансову платіжну послугу з випуску електронних грошей та виконання платіжних операцій з ними, у тому числі відкриття та ведення електронних гаманців, без ліцензії та/або включення до Реєстру.

Відповідно до постанови Національного банку України № 18 від 24 лютого 2022 року «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану»:

- п. 151 заборонити:

- п.п. 1 зарахування коштів на рахунки клієнтів фізичних осіб за переказами, ініційованими з використанням електронних платіжних засобів, емітованих учасниками (учасниками, що здійснюють свою діяльність на території Російської Федерації та Республіки Білорусь) міжнародних карткових платіжних систем (платіжних систем, які зареєстровані Національним банком України та відомості щодо яких унесені до Реєстру платіжних систем, систем розрахунків, учасників цих систем та операторів послуг платіжної інфраструктури);

- п.п. 2 приймати в Україні електронні платіжні засоби (уключаючи перекази, здійснення розрахунків та видачу готівки), емітовані учасниками (учасниками, що здійснюють свою діяльність на території Російської Федерації та Республіки Білорусь) міжнародних карткових платіжних систем (платіжних систем, які зареєстровані Національним банком України та відомості щодо яких унесені до Реєстру платіжних систем, систем розрахунків, учасників цих систем та операторів послуг платіжної інфраструктури).

Рішеннями Ради національної безпеки і оборони України (далі РНБО України) «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 14 травня 2021 року, введених в дію Указом Президента України від 21 травня 2021 № 203/2021 та «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введених в дію Указом Президента України від 22 травня 2024 № 340/2024, застосовано ряд обмежувальних заходів відносно УАБ «ДІД Белтік» (« ІНФОРМАЦІЯ_2 »), Литовська Республіка, АДРЕСА_3 , яке є власником та адміністратором платіжної системи «WebMoney Transfer», що виразилися у повному припиненні та забороні її діяльності на території України.

Відповідно введених в дію санкцій відносно «WebMoney» Національним банком України скасовано реєстрацію внутрішньодержавної системи розрахунків, відкликано (анулювано) ліцензії на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків, скасовано реєстрацію учасника платіжних систем, скасовано реєстрацію оператора послуг платіжної інфраструктури.

Незважаючи на перелічені закони та нормативні акти, нехтуючи їх положеннями ОСОБА_3 , усвідомлюючи незаконність своїх дій, 03 квітня 2024 року знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , в денний період часу, приблизно з 12 год. 46 хв. до 13 год. 19 хв., діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення і отримання незаконних (неконтрольованих Державою) доходів, не маючи ліцензії (дозволу) Національного банку України, надала послуги з обміну (вводу, виводу) заборонених електронних грошей шляхом використання забороненої платіжної системи «WebMoney Transfer».

ОСОБА_3 з метою отримання незаконного доходу за надання послуг обміну (вводу, виводу) заборонених електронних грошей, діючи без ліцензії (дозволу) Національного банку України на обмін та переказ коштів у національній валюті, без відкриття рахунків та не будучи комерційним агентом з розрахунків у сфері використання електронних грошей, використовуючи можливості веб-ресурсу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », на якому за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 було розміщено заявку на придбання електронних коштів - « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (різновид заборонених електронних грошей) у сумі від 10 до 2000 за гривню, а саме надається послуга з обміну, вводу, виводу електронних коштів через заборонену платіжну систему «WebMoney Transfer» 03 квітня 2024 року здійснила обмін (ввід, вивід) 9000 грн. у WMZ, а саме о 12 год. 47 хв. отримала вказані кошти на банківську карту № НОМЕР_1 , яка належить її батьку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від ОСОБА_7 з банківської картки № НОМЕР_2 . Після чого, ОСОБА_3 з електронного гаманця забороненої платіжної системи «Webmoney Transfer» № НОМЕР_3 здійснила переказ заборонених електронних грошей в розмірі 227,85 (двісті двадцять сім, вісімдесят п`ять) одиниць в номіналі «WMZ» на електронний гаманець ОСОБА_7 №Z13.

Отже, ОСОБА_3 усвідомлюючи протиправність своїх дій, використала заборонену платіжну систему «Webmoney Transfer» та здійснила обмін (ввід, вивід) заборонених електронних грошей «WMZ».

Своїми діями, ОСОБА_3 , діючи умисно, неправомірно використала електронні гроші, чим вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 200 КК України.

Разом з обвинувальним актом, до суду подано угоду про визнання винуватості яка укладена між прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , з одного боку, та підозрюваною ОСОБА_3 з іншого боку, у присутності захисника підозрюваної - адвоката ОСОБА_5 .

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_3 покарання визначене в цій угоді.

Обвинувачена ОСОБА_3 визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 200 КК України, в обсязі обвинувального акту у кримінальному провадженні та в обсязі повідомленої їй підозри повністю та беззастережно, підтвердивши суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як час, місце, спосіб, наслідки вчиненого кримінального правопорушення. Із запропонованим видом та мірою покарання, обвинувачена згідна. Просила затвердити угоду про визнання винуватості. Вказала, що наслідки укладення, затвердження угоди та невиконання, їй роз`ясненні та зрозумілі.

Захисник обвинуваченої, також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Сторони угоди погодили на призначення ОСОБА_3 покарання, визначене в угоді, за ч. 1 ст. 200 КК України у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень.

В судовому засіданні, ОСОБА_3 беззастережно визнала винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України, в обсязі та при обставинах, викладених у повідомленні про підозру від 17.09.2024, зобов`язалась повідомляти в подальшому про всі відомі їй випадки вчинення іншими особами кримінальних правопорушень та сприяти правоохоронним органам у їх виявленні, припиненні та притягненні винних осіб до відповідальності.

Суд переконався, що обвинувачена розуміє, що відповідно до статті 473 КПК України, наслідком укладання та затвердження угоди про визнання винуватості для сторін є - для прокурора і підозрюваної є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а для підозрюваної також її відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

Сторонам угоди відомо і зрозуміло, що обмеженнями у відповідності до ч. 4 ст. 394 КПК України є право оскарження вироку суду першої інстанції на підставі даної угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Сторонам угоди відомо і зрозуміло, що обмеженнями у відповідності до ч. 3 ст. 424 КПК України є право оскарження в касаційному порядку вироку суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судового рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги:

- засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою - сьомою статті 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення засудженому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Суд запевнився, що обвинувачена ОСОБА_8 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за статті 389 - 1 КК України.

В судовому засіданні, суд переконався також у тому, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При перевірці угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам вказаного законодавства, дії обвинуваченої ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 200 КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачена спроможна виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, у т.ч. повідомляти в подальшому про всі відомі їй випадки вчинення іншими особами кримінальних правопорушень та сприяти правоохоронним органам у їх виявленні, припиненні та притягненні винних осіб до відповідальності, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та санкції ч.1 ст. 200 КК України, а також, що при укладенні угоди враховані обставини, які пом`якшують покарання, яким є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Відповідно до пункту 1 частини 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 200 КК України відноситься до нетяжкого злочину.

У рішенні ЄСПЛ від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначається, що застосування спрощеної процедури, зокрема, процедури на підставі угоди про визнання винуватості, має низку переваг для обвинуваченого та правосуддя (скорочена тривалість розгляду справи, швидке визначення винуватості особи та її відповідальності, швидке відшкодування шкоди, заподіяної злочином).

Заслухавши учасників судового провадження, враховуючи, що угода про визнання винуватості відповідає положенню частини 4 статті 469 КПК України та змісту статті 472 КПК України, і обвинуваченій роз`яснені та зрозумілі наслідки укладення, затвердження угоди та її невиконання, із запропонованим видом та мірою покарання обвинувачена згідна, враховуючи також обставини що пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також дані про особу обвинуваченої, що обвинувачена ОСОБА_3 раніше не судима, суд приходить до висновку, що укладена між прокурором та обвинуваченою угода про визнання винуватості підлягає затвердженню, обвинуваченій слід призначити покарання визначені в цій угоді у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень.

На підставі ст. 174 КПК України, слід скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.09.2024 на майно, що вилучене 17.09.2024 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 - мобільний телефон марки Iphone 13 Pro Max, 256 ГБ, номер моделі НОМЕР_4 , (MLLE3PM/A) серійний номер НОМЕР_5 , оператор НОМЕР_6 , IMEI: НОМЕР_7 , оператор НОМЕР_8 , IMEI: НОМЕР_9 , блакитного кольору у прозорому чохлі, та повернути майно особі, у якої воно вилучене.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ч. 2, п. 1 ч.3 ст. 314, ст. ст. 368, 370, 374, 474, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 01.11.2024 між прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_3 , у присутності захисника підозрюваної - адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000079 від 16.10.2024 про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України.

ОСОБА_3 визнати винуватою в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 200 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 (три тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не застосовувати.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.09.2024 на майно, що вилучене 17.09.2024 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 - мобільний телефон марки Iphone 13 Pro Max, 256 ГБ, номер моделі НОМЕР_4 , (MLLE3PM/A) серійний номер НОМЕР_5 , оператор НОМЕР_6 , IMEI: НОМЕР_7 , оператор НОМЕР_8 , IMEI: НОМЕР_9 , блакитного кольору у прозорому чохлі.

Речові докази: мобільний телефон марки Iphone 13 Pro Max, 256 ГБ, номер моделі НОМЕР_4 , (MLLE3PM/A) серійний номер НОМЕР_5 , оператор НОМЕР_6 , IMEI: НОМЕР_7 , оператор НОМЕР_8 , IMEI: НОМЕР_9 , блакитного кольору у прозорому чохлі, повернути ОСОБА_3 .

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1