Справа № 243/6507/24
Провадження №1-кп/243/886/2024
ВИРОК

Іменем України

28 жовтня 2024 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції на підставі наказу голови суду № 29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10.05.2022 року, кримінальне провадження № 0000501 від 04 червня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаївка Донецької області, громадянина України, який має на утриманні двох малолітніх дітей, з середньо-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2024 року, приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_6 разом із ОСОБА_4 перебували поблизу гаражних боксів, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, відбулася сварка. Під час сварки у ОСОБА_6 виник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Знаходячись у вказаному місці, у зазначений час, ОСОБА_6 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя останнього, спричинивши відкритий перелом нижньої щелепи зліва, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як потребуючий для свого загоєння термін понад 21-ї доби.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, визнав повністю, не заперечував проти розгляду справи в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України. Повідомив, що дійсно, перебуваючи біля гаражів 17.05.2024 приблизно 10-00 год., внаслідок конфлікту з ОСОБА_4 наніс останньому один удар кулаком правої руки в обличчя. Свої дії обумовив тим, що потерплий спровокував його некоректною поведінкою. У вчиненому розкаявся. Цивільний позов визнав в частині моральної шкоди у розмірі 30 000 грн, а також матеріальну шкоду, підтверджену наданими до суду письмовими доказами.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті та підтримав цивільній позов у повному обсязі. Вказав, що внаслідок отриманого 17.05.2024 удару від ОСОБА_6 тілесного пошкодження він був госпіталізований до КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова`ДОР», де проходив лікування в період з 22.05.2024 року по 01.06.2024 року. Зазначив, що вказане лікування потребувало значних витрат на придбання медичних препаратів та пального для своєчасного отримання належної медичної допомоги. Окрім того, потерпілий стверджував, що внаслідок удару йому було пошкоджено щелепу, у зв`язку з чим він потребує подальшого звернення до стоматолога. Наявний фізичний біль, ускладнене приймання їжі, спричинили йому значний дискомфорт та завдало суттєвих морально-психологічних страждань. Звернув увагу суду на те, що з метою захисту порушених внаслідок вчиненого кримінального правопорушення прав він змушений був звернутись до адвоката для отримання належної правової допомоги, що потребувало додаткових майнових витрат. Враховуючи наведене просив суд стягнути з ОСОБА_6 суму матеріальних збитків у розмірі 27127 грн 78 коп., моральну шкоду у розмірі 100000 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 14300 грн.

Представник потерпілого ОСОБА_5 підтримав позицію потерпілого, не заперечував проти розгляду справи в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Беручи до уваги, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, його показання повністю відповідають сутності пред`явленого обвинувачення, суд, за клопотанням обвинуваченого та згодою інших учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не заперечуються, обмежившись показаннями обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінальної справи, що характеризують його особу.

З урахуванням викладеного суд приходить до переконання про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таким, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого доведена у судовому засіданні повністю та суд вважає правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 122 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, який належить до нетяжких злочинів, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого, а також дані про особу обвинуваченого.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, під час судового розгляду не встановлено.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 свідчать про те, що він раніше несудимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні двох малолітніх дітей 2015 та 2022 р.н.

При сукупності обставин скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, суд приходить до переконання про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без його ізоляції від суспільства.

Вирішуючи вимоги цивільного позову ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із положеннями ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №8177 ОСОБА_4 знаходився у відділенні щелепно-лицевої хірургії КП «ДОКЛМ» ДОР» на стаціонарному лікування з 22.05.2024 року по 01.06.2024 року з діагнозом ангулярний перелом нижньої щелепи ліворуч.

Надані до суду платіжні чеки з аптечних кіосків, медичної установи та автозаправних станцій на суми у розмірі 6457 грн 90 коп. , 50 грн, 400 грн, 2500 грн, 62 грн, 925 грн, 1530 грн, 102 грн, 579 грн 50 коп., 468 грн 98 коп., 984 грн 80 коп., 788 грн 20 коп., 903 грн 82 коп., 958 грн 88 коп., 351 грн 10 коп., 585 грн 60 коп., 465 грн, видаткова накладна №28 від 22 травня 2024 року на суму 9480 грн, підтверджують факт придбання медичних препаратів та витрат на пальне, тобто є прямими доказами наявності матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням у розмірі 27592 грн 78 коп.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду у розмірі 100000 гривень потерпілий обґрунтовує тим, що в результаті завдання йому тілесних ушкоджень він відчув сильний фізичний біль, вимушений був проходити лікування, має ускладнення при вживанні їжі, потребує консультацій стоматолога та додаткових витрат.

На підтвердження доводів надав до суду виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №8177 з КП «ДОКЛМ» ДОР», довідку від 26.06.2024 з рентген кабінету КНП СМР «МКЛ м. Слов`янська», рентген знімок щелепи, зроблений у Центрі діагностики м. Дніпра.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами та доповненнями, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд вважає за необхідне врахувати вік потерпілого, який є працездатною особою, однак офіційно непрацевлаштований, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, характер тілесного ушкодження, біль при вживанні продуктів харчування, що є базовою потребою особи, рекомендації лікарів при виписці, а також, беручи до уваги вищенаведені норми та вимоги розумності, виваженості, справедливості та аналізуючи обставини справи, у тому числі поведінку потерпілого, що передувала факту отримання ним тілесних пошкоджень, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є зайво завищеними та підлягають частковому задоволенню в розмірі 30000 грн.

Суд вважає, що саме такий розмір грошового відшкодування разом із винесенням обвинуваченому обвинувального вироку та призначенням останньому покарання за вчинений злочин буде відповідати обсягу моральних страждань потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

На підставі ст. 125 КПК України, суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Приписами ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються з: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Натомість, положення, які стосуються цивільного позову, визначені Главою 9 КПК України. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає обґрунтованим вимоги про стягнення витрат пов`язаних з наданням послуг адвоката.

Згідно акту виконаних робіт (надання послуг) від 26.08.2024 року адвокатом ОСОБА_5 на виконання умов договору про надання правової допомоги від 12.07.2024 надано цивільному позивачу ОСОБА_4 адвокатські послуги загальною вартістю 14300 грн.

З додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 12.07.2024 року вбачається, що сторони узгодили суму адвокатського гонорару за виконану роботу у розмірі 14300 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №120724 від 12.07.2024 року ОСОБА_4 сплатив адвокату ОСОБА_5 вищезазначену суму гонорару.

Керуючись принципами справедливості та верховенством права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, обставин кримінального провадження, суд дійшов висновку, що розумним та справедливим розміром понесених потерпілим витрат на правову допомогу є витрати на суму 14300 грн. грн, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Речові докази та витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи, по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 27592 грн 78 коп. та моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. В задоволенні решти цивільного позову, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 14300 (чотирнадцять тисяч триста) грн.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1