У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора групи прокурорів Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000017, відомості про яке 29.01.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор групи прокурорів Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000017, відомості про яке 29.01.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Прокурор вказує, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 з корисливих мотивів, використовуючи воєнний стан, введений на території України через збройну агресію російської федерації проти України та заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі, віком від 18 до 60 років, організували незаконне переправлення через державний кордон громадянин України. Зокрема, організована група під керівництвом ОСОБА_4 , будучи обізнаною про явище нелегальної міграції на території України, використовуючи воєнний стан, введений на території України через збройну агресію російської федерації проти України та заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі, віком від 18 до 60 років, реалізуючи заздалегідь розроблений та схвалений злочинний план, спрямований на незаконне збагачення шляхом отримання коштів за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, за невстановлених органом досудового розслідування обставинах, але не пізніше січня 2024 року та червня 2024 підшукав громадянин України ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які мали на меті незаконно, за грошову винагороду в сумі по 7000 доларів США з особи, у порушення вимог ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із введенням 24.02.2022 на території України воєнного стану, перетнути державний кордон України. З метою реалізації свого злочинного плану, а саме: незаконного переправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через державний кордон України поза пунктом пропуску, ОСОБА_4 за допомогою мобільного зв`язку проводив домовленості та інструктування останніх, щодо часу їх прибуття до м.Берегово, документів, які повинні бути при ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також поведінки під час перетину ними кордону до Угорщини. Виконуючи вказівки ОСОБА_4 , 09.08.2024 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діяли під контролем правоохоронних органів, прибули до м.Ужгород та у подальшому поїхали на автостанцію у АДРЕСА_1 , згідно обумовленого плану, на легковому автомобілі марки «Honda Civic» з державними номерними знаками НОМЕР_1 , їх зустрів ОСОБА_4 , де у салоні вказаного транспортного засобу, ОСОБА_4 озвучив суму незаконного переправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через державний кордон України до Угорщини, яка становила 14 000 доларів США (що згідно курсу НБУ станом на 09.08.2024 становила 573896,40 гривень), на що останні погодились.

У подальшому, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, діючи за попередньою змовою групою осіб, та задля безпосереднього незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на транспортному засобі марки «Honda Civic», з державними номерними знаками НОМЕР_1 , з метою усунення перешкод відносно незаконного переправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через державний кордон України, привіз останніх до будинку, для паломників у ім. Ференца Пастора, за адресою: АДРЕСА_2 , де їх розмістив, для подальшого переправлення останніх через державний кордон України. Надалі, ОСОБА_4 , діючи з єдиним продовжуючим прямим умислом, продовжив організовувати незаконне переправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через державний кордон України, а тому, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, діючи за попередньою змовою групою осіб, у період з 09.08.2024 по 13.08.2024 у приміщенні будинку для паломників у ім. Ференца Пастора, за адресою: АДРЕСА_2 та його території, проводив неодноразові зустрічі із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діяли під контролем правоохоронних органів, де з метою недопущення викриття його злочинних дій, вигадав неправдиву легенду щодо перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у м.Берегово та проводив інструктування незаконного перетину державного кордону України поза межами пунктів пропуску, надавши при цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 гарантії успішного переправлення їх через державний кордон України. Після цього, ОСОБА_4 , не зупиняючись на вчиненому, а доводячи свій єдиний спільний злочинний умисел щодо незаконного переправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через державний кордон України до кінця, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою усунення перешкод щодо незаконного переправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через державний кордон України підшукував службових осіб з числа прикордонного загону, щодо сприяння останніми у незаконному переправленні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через державний кордон України. Однак, ОСОБА_4 довести свій злочинний намір щодо незаконного переправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через державний кордон України не зміг, з обставин, які не залежали від його волі, оскільки 27 прикордонним загоном ім. Героїв Карпатської Січі, було посилено варіант несення служби державного кордону службовими особами, у тому числі Берегівського району, Закарпатської області.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинені щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

У ході досудового розслідування, 27.08.2024 на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України.

Крім цього, 27.08.2024 СУ ГУНП в Закарпатській області за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_3 проведено санкціонований обшук, у ході якого виявлено та вилучено пристрій для стеження GPS трекер марки TK STAR, моделі TK 915 № НОМЕР_2 .

Враховуючи те, що вище вказане майно вилучене під час санкціонованого обшуку у ОСОБА_7 є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, а тому у відповідності до ст.98 КПК України, визнані речовими доказами, у даному кримінальному провадженні.

На підставі наведеного, прокурор просить накласти арешт з забороною відчуження, розпорядження та користування майном вилученим під час обшуку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_3 - пристрій для стеження GPS трекер марки TK STAR, моделі TK 915 №

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд без його участі, просив задовольнити клопотання повністю.

Власник майна у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений.

Розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000017, сформованим станом на 29.08.2024, підтверджується, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України. Згідно з коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зазначеному у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 29.01.2024 до Закарпатської обласної прокуратури надійшли матеріали про те, що громадянин ОСОБА_8 організував канал незаконного переправлення осіб призовного віку через державний кордон України поза пунктами пропуску.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2024 надано слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні №0000017 від 29.01.2024 дозвіл на проведення обшуку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_3 , а також на дворогосподарстві будинку, прилеглих до будинку приміщеннях, спорудах, сховищах, з метою відшукання та вилучення заздалегідь ідентифікованих грошових коштів, мобільних телефонів, цифрових носіїв, на яких може зберігатись інформація, яка має значення для кримінального провадження.

Згідно протоколу обшуку від 27.08.2024, проведеного за адресою: за адресою: АДРЕСА_3 слідчим було виявлено та пристрій для стеження GPS трекер марки TK STAR, моделі TK 915 № НОМЕР_2 .

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_9 від 27.08.2024 вищевказані вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

До клопотання також додано: повідомлення про підозру від 27.08.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 07.07.2024, протоколи додаткового допиту свідка ОСОБА_6 від 05.08.2024, 13.08.2024, протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 13.08.2024.

Згідно зі ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що матеріали клопотання не містять доказів, які б свідчили, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу даного кримінального правопорушення, а саме, що воно є об`єктом злочинних посягань, предметом злочину, знаряддям вчинення злочину, здобуто злочинним шляхом, тощо.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Посилання прокурора на те, що майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України є помилковим, так як не містить за своїм змістом жодних доказів того, що майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Іншої мети накладення арешту на майно прокурором не доведено та слідчим суддею не встановлено.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Подане прокурором клопотання не дає достатніх підстав вважати, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора групи прокурорів Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000017, відомості про яке 29.01.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1