г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4518/24
Номер провадження 1-кс/213/474/24
У Х В А Л А

Іменем України

29 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ;

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

слідчої ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Князівка Високопільського р-ну Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає в АДРЕСА_2 , неодруженого, з професійно-технічною освітою, на утриманні малолітніх та(або) неповнолітніх осіб не має, не є особою з інвалідністю, військовослужбовця Збройних Сил України військової служби за мобілізацією, військової частини НОМЕР_1 , на посаді гранатометник роти оборони та охорони військової частини НОМЕР_1 , військове звання «старший солдат», раніше судимого (на підставі вироку Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу за ч.1 ст.286 КК України від 07.11.2023 року призначене покарання у вигляді встановлення іспитового строку у 2 (два) роки, перебуває на обліку у Центрально-Міського районного відділу пробації), в межах кримінального провадження № 0000315 від 06.08.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 382 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, викладені в клопотанні слідчого.

ОСОБА_5 05.08.2024 приблизно о 14:30 годині перебував на пішохідному переході, що розташований навпроти будинку АДРЕСА_2 , де в нього під час словесного конфлікту із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпочатого на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, раптово виник умисел, спрямований на заподіяння останньому тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дії, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , застосовуючи фізичну силу, завдав ОСОБА_7 не менше чотирьох ударів в область голови з правої сторони, обличчя з правої та лівої сторін, задньої верхньої частини спини та шиї, тим самим спричинивши ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден обличчя, садна правого ліктьового суглобу, що відповідно до висновку судово-медичного експерта №1753 від 20.09.2024 року за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів; закритий уламковий перелом правої ключиці зі зміщенням уламків, що відповідно до висновку судово-медичного експерта №1753 від 20.09.2024 року відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.

Крім того, ОСОБА_5 був визнаний винним вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 07.11.2023 року, який набрав законної сили 08.12.2023 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. ОСОБА_5 було призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, від відбування покарання у виді обмеження волі на підставі ст.75 КК України звільнений з випробуванням з встановленням іспитового строку у 2 (два) роки із наглядом за його поведінкою командира військової частини за місцем проходження служби.

Однак, ОСОБА_5 , знаючи достовірно про чинність вказаного судового рішення, яким передбачено позбавлення його права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, та яке набрало законної сили, 18.09.2024 року приблизно о 23:10 годині, керував транспортним засобом марки «FORD» моделі «Fusion» із реєстраційним номером НОМЕР_2 , рухаючись зі сторони двору будинку АДРЕСА_2 , де і був виявлений працівниками полку патрульної поліції Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області у складі екіпажу «Буран-303», тим самим умисно не виконав вирок Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 07.11.2023 року, що набрав законної сили 08.12.2023 року.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я, та ч. 1 ст. 382 КК України за ознаками умисного невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

29.10.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 382 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлена наявність ризиків, передбачених у п. п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: переховування особи від органу розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення.

В судовому засіданні:

- прокурор повністю підтримав клопотання слідчої, наполягав на його задоволенні, оскільки існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- слідча просила задовольнити клопотання, акцентувала увагу на тому, що кримінальне правопорушення вчинене в період іспитового строку, за місцем проходження військової служби підозрюваний характеризується негативно;

- захисник пояснив, що підозрюваний не впливав на потерпілого чи свідків у кримінальному провадження, визнає свою винуватість, процесуальна поведінка бездоганна, а висновки про наявність ризиків необґрунтовані;

- підозрюваний підтримав пояснення захисника.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Заслухавши пояснення всіх учасників, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого, погодженого з прокурором, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 183 КПК України передбачені виключні випадки застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, до раніше судимої особи такий запобіжний захід може бути застосований у двох випадках: якщо особа підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, проте виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину; якщо особа підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Враховуючи, що санкції ч. 2 ст. 122 КК України та ч. 1 ст. 382 КК України передбачають максимальний вид покарання позбавлення волі на строк до трьох років, слідчий суддя вважає,

що відсутні підстави для застосування п. 5 ст. 2 ст. 183 КПК України.

Однак, передбачені у ч.2 ст. 183 КПК України випадки не є виключною передумовою для застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до остаточного рішення суду суворим винятком. При цьому, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Щодо ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що перебуваючи на волі підозрюваний переховувався від органу досудового розслідування чи суду, а його процесуальна поведінка нестабільна.

Так, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором не доведено, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

В клопотанні зазначається, що домашній арешт як запобіжний захід, передбачений ст.181 КПК України, не може бути застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 у зв`язку із відсутністю інформації щодо офіційного постійного місця мешкання останнього, а за місцем реєстрації останній не проживає.

Водночас під час розгляду клопотання захисник долучив копію акту, відповідно до якого ОСОБА_5 з березня 2024 постійно проживає разом із ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 до теперішнього часу.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що запобігти існуючим ризикам, окрім як застосуванням такого виняткового запобіжного заходу, неможливо.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи недоведеність існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, вважає, що, незважаючи на підозру у скоєнні злочинів та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, непов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, передбачений ч. 1 ст. 181 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 186, 187, 193, 194, 196-199, 205, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000315 від 06.08.2024, за ознаками ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 382 КК України - відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування - до 28.12.2024 року.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені у ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

2) не відлучатися за межі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця мешкання та реєстрації, місця роботи;

4) утримуватись від спілкування з потерпілим.

Заборонити лишати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 цілодобово в межах строку досудового розслідування - до 28.12.2024 року.

Покласти обов`язок контролювати виконання ухвали суду про виконання запобіжного заходу домашній арешт на працівників ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, так як постійне місце проживання підозрюваного, знаходиться під оперативним обслуговуванням ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу негайно вручити учасникам процесу після її оголошення.

Відповідно до ст.205 КПК України ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1