Справа № 481/1455/24
Провадж.№ 1-кс/481/543/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2024 Слідчий суддя Новобузького районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність начальника СВ ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

29.08.2024 року до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність начальника СВ ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, за ознаками ч.2 ст.397 КК України, згідно з якою просив визнати неправомірними дії начальника СВ ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від дати його звернення про вчинене кримінальне правопорушення начальником відділу ЦНАП Новобузької міської ради Миколаївської області ОСОБА_4 за ознаками ч.2 ст.397 КК України в перешкоді здійснення правової діяльності захисника службовою особою з використанням службового становища; зобов`язати начальника СВ ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування відносно начальника відділу ЦНАП Новобузької міської ради Миколаївської області ОСОБА_4 за ознаками ч.2 ст.397 КК України з вчинення в будь-якій формі перешкод до здійснення правомірної діяльності захисника або порушення встановлених законом гарантій їх діяльності, вчинені службовою особою з використанням свого службового становища; надати йому витяг із ЄРДР та винести постанову про визнання його потерпілим.

В обґрунтування доводів скарги заявник зазначив, що 23.08.2024 року він звернувся до ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення начальником відділу ЦНАП Новобузької міської ради Миколаївської області ОСОБА_4 за ознаками ч.2 ст.397 КК України в перешкоді здійснення правомірної діяльності захисника службовою особою з використання службового становища, однак відомості до ЄРДР внесені не були.

Заявник у судовому засіданні просив задовольнити скаргу, посилаючись на обставини, зазначені у ній.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився. Заступник начальника ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області капітан поліції ОСОБА_5 подала суду заяву, в якій просила справу слухати без її участі.

Начальником ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 до суду надано матеріали за результатами розгляду за зверненням ОСОБА_3 № 12714 від 24.08.2024 року.

Заслухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора, передбачені частиною першою статті 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як вбачається із змісту скарги, оскаржується бездіяльність СВ ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальні правопорушення.

Заява ОСОБА_3 про вчинення начальником відділу ЦНАП Новобузької міської ради Миколаївської області ОСОБА_4 кримінального правопорушення, була подана до СВ ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області 23.08.2024 року.

29.08.2024 року вказана скарга надійшла до слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області.

Тобто скарга заявником подана у строки, передбачені ч.1 ст.304 КПК України.

Порядок кримінального провадження на території України визначається кримінальним процесуальним законодавством України (ч. 1 ст.1 КПК України). Згідно із приписами ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування визначений главою 26 КПК України.

Так, ч.1 ст.303 КПК України закріплений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена така бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Так, у відповідності до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно п.2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора №298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою для притягнення до кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Статтею 11 КК України встановлено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Таким чином, аналіз положень ст. 214 КПК України, ст.ст.2, 11 КК України дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Отже, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення /час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення/. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року, у п.5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту».

Крім того, у своїй постанові від 16 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК України визначено, що кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Відповідно до висновку, зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Крім того, відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 08 лютого 2019 року № 100, особу, яка заявляє або повідомляє про кримінальне правопорушення, уповноважена службова особа органу (підрозділу) поліції або інший поліцейський попереджає про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, передбачену статтею 383 КК України.

Як вбачається з матеріалів за результатами розгляду за зверненням ОСОБА_3 № 12714 від 24.08.2024 року, заява адвоката ОСОБА_3 була зареєстрована ІП «Єдиний облік» ІКС ІПНП ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області за № 5075 від 23.08.2024 року.

14.07.2024 року та 22.08.2024 року адвокатом ОСОБА_3 були зроблені запити до керівника Новобузького відділу «Центр надання адміністративних послуг» Новобузької міської ради Миколаївської області ОСОБА_4 про надання витягу з реєстру територіальної громади місця реєстрації особи.

Доказів отримання керівником Новобузького відділу «Центр надання адміністративних послуг» Новобузької міської ради Миколаївської області ОСОБА_4 таких запитів в матеріалах справи немає, проте заявником слідчому надана відповідь з Новобузької міської ради на його адвокатський запит від 22.08.2024 року щодо надання відомостей з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_7 , у якому роз`яснена неможливість надання такого витягу.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною 2 статті 397 КК України передбачена кримінальна відповідальність за вчинення в будь-якій формі перешкод до здійснення правомірної діяльності захисника чи представника особи по наданню правової допомоги або порушення встановлених законом гарантій їх діяльності та професійної таємниці, вчинених службовою особою з використанням свого службового становища.

Втручання є впливом на свідомість та волю захисника (представника особи), для формування якого він може використовувати різні способи (форми) як активної (дія), так і пасивної (бездіяльність) поведінки.

Вчинення у будь-якій формі перешкод означає створення перепон для здійснення правомірної діяльності захисника чи представника особи з надання правової допомоги шляхом застосування психічного чи фізичного насильства, підкупу, безпідставної відмови у наданні таким особам необхідних для виконання ними своїх повноважень документів чи іншої інформації, неправомірне позбавлення зазначених осіб права захищати особу чи представляти її інтереси в суді або у будь-який інший спосіб.

Відповідальність за ст. 397 КК України можлива лише за умови, якщо втручання було незаконним, а діяльність захисника (представника), у яку втручаються, навпаки, була законною (правомірною).

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується прямим умислом.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.

Право особи на доступ до інформації, якою володіють суб`єкти владних повноважень, інші розпорядники публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Існують обмеження щодо інформації, яка може бути надана у відповідь на адвокатський запит. Органи публічної адміністрації, їх посадові та службові особи, посадові особи підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, до яких направлено адвокатський запит, зобов`язані надавати відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, які містять інформацію з обмеженим доступом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

До конфіденційної інформації, зокрема, належать такі дані: дата і місце народження фізичної особи; місце її проживання; національність; релігійні переконання; освіта; сімейний стан; стан здоров`я.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Викладене дає підстави вважати, що особливий порядок отримання персональних даних на особу обмежує в цій частині права адвоката, тому така інформація не може бути предметом адвокатського запиту, а звідси відсутня відповідальність за ненадання інформації з таким обмеженим доступом, що прямо передбачено в Законі України "Про адвокатуру і адвокатську діяьність".

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив: ...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

За таких обставин, слідчий суддя доходить висновку про відсутність відомостей про те, що у заяві скаржника зазначаються обставини, які б вказували або могли б свідчити про вчинення кримінального правопорушення, з чим закон пов`язує внесення відомостей до ЄРДР.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, оскільки заява ОСОБА_3 від 23.08.2024 року не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України, слідчий суддя дійшов висновку, що невнесення відомостей посадовою особою СВ ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області за заявою ОСОБА_3 від 23.08.2024 року не є протиправним, а тому у задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись ч. 1 ст. 214, п.1 ч. 1 ст.303, ст.304-307 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність начальника СВ ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Ухвала в повному обсязі буде проголошена 09.09.2024 року о 15:30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1