справа № 208/8940/24
№ провадження 1-і/208/7/24
УХВАЛА

Іменем України

09 вересня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Покровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обвинуваченням ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0000271 від 03.04.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор Покровської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулась до із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пославшись на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого та корисливого злочину, за вчинення якого, у разі встановлення його винуватості судом, останньому загрожує покарання у вигляді виключно позбавлення волі строком від 3 до 7 років. ОСОБА_4 , неодноразово судимий, в тому числі, за незаконне поводження з боєприпасами, не одружений, офіційно не працевлаштований, що у своїй сукупності свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем свого мешкання, що у свою чергу свідчить про те, що ризик втечі ним може бути розцінений менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарань. У свою чергу, при запровадженому військовому стані в умовах збройної агресії РФ проти України, ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі встановлення його винуватості судом, може у тому числі вчинити спроби переховування на тимчасово окупованих територіях України, або умисно «скористатися» численною евакуацією населення України з зони бойових дій або наближеної до неї, до якої у тому числі відноситься м. Покровськ Донецької області, до інших територій України, тобто існують реальні підстави вважати, що останній може переховуватися від органу досудового розслідування та (або)суду, тому цілком доведеним є ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженню, а саме: на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яким він пропонував купити у нього бойові припаси, які в свою чергу являються місцевими жителями м. Покровська Донецької області, покази яких в подальшому будуть основоположними для доведення винуватості останнього перед судом. Однак, обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості перед судом, може почати спроби незаконного впливу на вказаних свідків, зокрема шляхом вмовляння, підкупу або погроз, що може призвести до зміни їх показів у судовому провадженні, а це, у свою чергу може призвести до уникнення обвинуваченим законного справедливого покарання, оскільки з огляду на положення ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), судом будуть братись до уваги саме ті покази свідків, які вони нададуть безпосередньо суду, а не слідчому на стадії досудового розслідування. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи викладене, сторона обвинувачення вважає що обвинувачений ОСОБА_4 з метою зміни правдивих свідчень свідків, може здійснити спроби незаконно на них впливати, тобто існує реальний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 не має будь-якого офіційного або неофіційного легального заробітку, що дає слідству всі підстави вважати, що останній заробляв на проживання виключно шляхом збуту бойових припасів та вибухових речовин. В умовах воєнного стану та війни України проти РФ, обвинувачений не став займатись суспільно-корисливою працею, або працею, направленою на підтримання Держави в умовах війни з РФ, а навпаки, скористався запровадженим воєнним часом в України та став займатись незаконним збутом вибухових речовин та вогнепальної зброї на території м. Покровська, тим самим додатково розлагати загальний стан населення з метою виключно особистої наживи та незаконного заробітку. Враховуючи фінансовий стан обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність постійного джерела доходів, з метою незаконного, протиправного та швидкого збагачення, він може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом зброї, бойових припасів та вибухових речовин. Таким чином у слідства є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 схильний до вчинення нових злочинів, та перебуваючи на волі, продовжить свою злочинну діяльність.

Враховуючи викладене, існує реальний ризик, що ОСОБА_4 може вчинити й інші кримінальні правопорушення, тобто наявний реальний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані ризики ніяким чином не зменшились з моменту обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 та продовжують існувати.

Таким чином, наявність обґрунтованого обвинувачення та ризиків, передбачених п. п. 1,3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем свого мешкання, можливість впливу на свідків та реальність вчинення ним нових злочинів є ґрунтовними підставами для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою.

Крім того, з обставин викладених у клопотанні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, порушуючи вимоги «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, які забороняють носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут без відповідного дозволу вогнепальної зброї та боєприпасів, незаконно зберігав, придбав та збув бойові припаси, вибухові речовини та вогнепальну зброю за наступних обставин:

28 березня 2024 року, більш точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи на кладовищі Динасового заводу, розташованого по АДРЕСА_1 на землі поряд з місцем заховання померлого, знайшов поліетиленовий мішок, оглянувши який виявив в середині нього: корпус наступальної осколкової ручної гранати типу РГД-5 (1 од), виготовлений промисловим (заводським) способом, який споряджено вибуховою речовиною, корпус оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1 (1 од), виготовлений промисловим (заводським) способом, який споряджено вибуховою речовиною, засоби підриву (засоби детонування) уніфіковані запали ручної гранати модернізовані дистанційної дії типу УЗРГМ та УЗРГМ-2 (2 од), виготовлені промисловим (заводським) способом, які споряджено вибуховою речовиною, які у конструкційному поєднанні являються наступальною осколковою ручною гранатою типу РГД-5 (1од.) та оборонною осколковою ручною гранатою типу Ф-1 (1од), автоматичну зброю системи Калашникова АК-74, та 40 бойових проміжних патронів калібру 5,45х39 мм, які являються бойовими припасами.

Достовірно знаючи про те, що незаконне придбання та зберігання бойових припасів, вибухових речовин та вогнепальної зброї тягне за собою кримінальну відповідальність, ОСОБА_4 діючи умисно, з метою подальшого незаконного зберігання з метою збуту, переховав виявлений ним поліетиленовий мішок з корпусом наступальної осколкової ручної гранати типу РГД-5, корпусом оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1, засобами підриву (засобами детонування) уніфікованими запалами ручної гранати модернізовані дистанційної дії типу УЗРГМ та УЗРГМ-2, та автоматом системи Калашникова АК-74 на території кладовища, у своє володіння, чим вчинив незаконне придбання бойових припасів, вибухових речовин та вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, при цьому виклав з нього 40 бойових проміжних патронів калібру 5,45х39 мм, які надалі переніс до приміщення будинку свого мешкання розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де став незаконно їх зберігати.

В подальшому, у зв`язку з відсутністю грошових коштів та скрутним матеріальним становищем, ОСОБА_4 , керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, вирішив збути наявні у нього бойові припаси, вибухові речовини та вогнепальну зброю.

21 квітня 2024 року, близько о 17.55 год., реалізуючи свій єдиний злочинний намір, спрямований на збут вибухових речовин, з метою особистого збагачення, ОСОБА_4 перебуваючи поблизу ринку Динасового заводу розташованого по вул. Степана Бовкуна у м. Покровську Донецької області, під час проведення оперативної закупки бойових припасів, збув оперативному покупцю ОСОБА_7 , до якого застосовано заходи безпеки на підставі Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», 1 корпус наступальної осколкової ручної гранати типу РГД-5, виготовлений промисловим (заводським) способом, який споряджено вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду (розташованого в металевій оболонці), 1 корпус оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1, виготовлений промисловим (заводським) способом, який споряджено вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду (розташованого в металевій оболонці), 2 засоби підриву (засоби детонування) уніфіковані запали ручної гранати модернізовані дистанційної дії типу УЗРГМ та УЗРГМ-2, виготовлені промисловим (заводським) способом, які споряджено вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду (розташованого в металевій оболонці) за 5000 гривень.

В подальшому, з метою збагачення, ОСОБА_4 , керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, вирішив повторно здійснити збут наявних у нього бойових припасів та вогнепальну зброю.

18 травня 2024 року, близько 19.43 год. ОСОБА_4 , діючи умисно, із корисливих мотивів, повторно, на виконання раніше досягнутої домовленості з ОСОБА_7 зустрівся з останнім поблизу ринку Динасового заводу, м. Покровськ, Донецької області, після чого на автомобілі ОСОБА_7 вони приїхали до місця своєї схованки на території кладовища Динасового заводу, яке розташоване по АДРЕСА_1 , де ОСОБА_4 дістав зі схованки поліетиленовий мішок з автоматом системи Калашникова АК-74, та надалі шляхом продажу, реалізував його ОСОБА_7 , отримавши від нього грошові кошти в сумі 10000 грн., чим повторно скоїв збут вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

Крім цього, 18 травня 2024 року в період часу з 21.42 год. по 22.07 год. на підставі ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області №1-кс/235/1414/24 від 17.05.2023 за адресою мешкання ОСОБА_4 розташованого за адресою: АДРЕСА_1 було проведено обшук під час якого в приміщенні будинку виявлено та вилучено 40 бойових проміжних патронів калібру 5,45х39 мм., які ОСОБА_4 зберігав без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні, носінні, та збуті бойових припасів, вибухових речовин та вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 21.05.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 16.07.2024 включно.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 15.07.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 12.09.2024 включно.

На даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду, незаконно впливати на свідків або вчинити інші кримінальні правопорушення.

На цей час, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 спливає.

Посилаючись на вказане, прокурор вважає, що відносно ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання.

Захисник в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання.

Суддя, вислухавши сторони, вивчивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

В судовому засідання встановлено що, Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 21.05.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 16.07.2024 включно.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 15.07.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 12.09.2024 включно.

На цей час, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 спливає.

Відповідно до Наказу голови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області №35-о/г від 20.08.2024 оголошено простій, не з вини працівників, із 21 серпня 2024 року суддям та працівникам апарату Красноармійського міськрайонного суду Донецької області до 13.09.2024 року.

До того ж, Вища рада правосуддя з 02.09.2024 змінила територіальну підсудність судових справ, а саме Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області

Вирішуючи питання про продовження строку обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , суддя враховує, що заявлені ризики при обранні запобіжного заходу не змінилися.

При вирішенні вказаного питання судом приймалось до уваги те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, тяжкість можливих наслідків уникнення від слідства і серйозність пред`явленого обвинувачення, необхідність попередити тиск на свідків. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому слідчий суддя керується практикою ЄСПЛ, а саме тим, що оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови) § 142; Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії), § 173), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії), § 179).

Ч.3ст.197 КПК України передбачає, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого підчас досудового розслідування неповинен перевищувати: 1) шести місяців-у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, SeriesA, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Суд вважає реальними, обґрунтованими та доведеними заявлені прокурором ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи, що санкція ч. 1 ст. 263 КК України передбачає покарання у вигляді тривалого позбавлення волі, суд не вбачає іншої можливості запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду у інший спосіб, ніж тримання його під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність обрання щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на переконання суду, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики, а саме не зможе утримати ОСОБА_4 від переховування від суду, незаконного впливу на свідків та/або вчинення інших кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, думку учасників кримінального провадження, суд вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Покровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обвинуваченням ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0000271 від 03.04.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 05 листопада 2024 р. стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з утриманням в Державній установі «ДНІПРОВСЬКА УСТАНОВА ВИКОНАННЯ ПОКАРАНЬ (№4)».

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1