Справа № 946/7730/24
Провадження № 1-кс/946/2380/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участі: дізнавача ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , скаржника ОСОБА_5 , представника скаржника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 про скасування постанови від 14.09.2024 року дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0002749 від 18.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

24.09.2024 року ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою, якою просить скасувати постанову дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0002749 від 18.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_5 зазначив, що 19.09.2024 року йому було вручено постанову дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 14.09.2024 року, якою закрито кримінальне провадження №0002749 за фактом заволодіння майном померлого ОСОБА_7 . У зазначеному кримінальному провадженні він має процесуальний статус потерпілого. Вважає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження №0002749 є передчасною, необґрунтованою, безпідставною та із порушенням вимог чинного законодавства та такою, що підлягає скасуванню. Закриваючи провадження дізнавач виходила з того, що нібито встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України). Проте, жодних слідчих дій з 21.03.2024 року не проводилося. Не зважаючи на це оскаржувана постанова майже повністю повторює постанову про закриття вказаного кримінального провадження від 17.06.2024 року, винесену старшим дізнавачем СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , що була скасована постановою прокурора через не проведення усіх можливих слідчих дій та невиконання вказівок прокурора. Відповідну постанову прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_9 від 21.06.2024року направлено до Ізмаїльського СД для проведення подальшого досудового розслідування. Але знов досудове розслідування не проводилося. Наступного місяця йому видали постанови дізнавача від 02.05.2024 року та від 05.07.2024 року про відмову у задоволенні клопотань про повторний допит ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , чиї раніше надані показання суперечили фактам. Дані постанови він оскаржив. Ухвалою слідчого судді від 24.07.2024 року у справі № 946/5859/24 постанови від 02.05.2024 року та від 05.07.2024 року скасовано. Незважаючи на це, жодних нових процесуальних рішень за цими клопотаннями прийнято не було, досудове розслідування стояло на місці. При цьому заступник керівника окружної прокуратури ОСОБА_12 у своєму листі від 18.06.2024 року повідомив його, що процесуальним керівником 13.06.2024 року повторно надано письмові вказівки щодо проведення слідчих (розшукових) дій. Тобто вказівки дізнавач отримала за чотири дні до винесення постанови від 17.06.2024 року про закриття кримінального провадження. Після цього листом заступника керівника окружної прокуратури ОСОБА_13 від 15.08.2024 року його повідомили, що процесуальним керівником 08.08.2024 року дізнавачу надано вказівки. Проте вказівки прокуратури були просто проігноровані. У мотивувальній частині безпідставно зазначено: «Досудовим розслідуванням встановлено, що все майно, яке належало ОСОБА_7 , реалізовано та передано іншим особам за час життя останнього». Проте матеріали справи містять виписку з банку, з якої видно, що після смерті ОСОБА_7 з його рахунку знімалися гроші. Досудовим розслідуванням встановлено особу, яка знімала гроші після його смерті. На день смерті на картковому рахунку померлого були гроші в національній валюті в сумі 12300 грн. На допиті в якості свідка 21.03.2024р. ОСОБА_14 підтвердив, що зняв 8000 грн., проте очевидно, що якщо картка і житло померлого були у його повному розпорядженні, то є всі підстави для оголошення йому підозри. При цьому, де інші речі померлого ОСОБА_14 не відповів, хоча одразу після смерті ОСОБА_7 розпоряджався у його житлі. Дізнавач повністю приймає версію зацікавлених осіб, незважаючи на суперечності. Його клопотання про повторний допит свідків з метою усунення протиріч, не були задоволені. Некритично були прийняті показання ОСОБА_11 , який на допиті в якості свідка 10.08.2023 року повідомив, що нібито купив автомобіль у ОСОБА_7 за півроку до його смерті. Проте яким чином ОСОБА_11 мій купити автомобіль у ОСОБА_7 за півроку до його смерті, коли цей транспортний засіб навіть у той час не належав ОСОБА_7 . Рішенням суду у справі №946/6747/23, яке набрало законної сили 26.08.2024 року, його позов до ОСОБА_11 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено. Проте той факт, що він захищає свої права в цивільному судочинстві не звільняє злочинця від відповідальності за незаконне заволодіння транспортним засобом. 21.03.2024 року в рамках досудового розслідування в якості свідка був допитаний ОСОБА_14 . Згідно його пояснень садовий будинок на ділянці АДРЕСА_1 у ОСОБА_15 купив не він, а саме ОСОБА_7 . Проте в оскаржуваній постанові від 14.09.2024 року дізнавач незрозуміло на підставі чого пише, що ОСОБА_14 надав свідчення, згідно яких покупцем був саме він. На допиті 21.03.2024 року він такого не казав. Зі слів колишньої власниці він з ОСОБА_7 приходив дивитися дачу, яка була продана за 4500 доларів США. В той же час допитаний раніше колишній голова Товариства садоводів № НОМЕР_1 ОСОБА_10 повідомляв слідству, що у ОСОБА_7 не було майна в садовому товаристві. Крім того він надав слідству документи: членську книжку на ім`я ОСОБА_14 на ділянку № 426, виписану 28.07.2018 року та виписку з рішення правління від 25.11.2018 року. Згідно даного рішення після ОСОБА_15 ділянка №426 передається ОСОБА_14 , хоча сам ОСОБА_14 заявив, що садовий будинок у ОСОБА_15 він не купляв, а членську книжку датовану липнем 2018 року (за життя ОСОБА_7 ) він отримав після його смерті, тому що померлий нібито хотів передати своє єдине житло йому. Більш того згідно протоколу допиту ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_7 проживав на ділянці № 426, де ОСОБА_7 купив садовий будинок. Але ОСОБА_10 раніше стверджував слідчому, що проплату по даній ділянці проводив ОСОБА_14 . Крім того згідно протоколу допиту ОСОБА_14 від 21.03.2024 року він напередодні дня смерті ОСОБА_7 був у ОСОБА_7 в будинку на ділянці № 426 разом з ОСОБА_10 , отже місце проживання ОСОБА_7 було відомо ОСОБА_10 . Проте раніше допитаний ОСОБА_10 повідомив слідству, що ОСОБА_7 нібито жив разом з ОСОБА_14 на ділянці № 361, яка перебуває в користуванні ОСОБА_14 . Отже насправді після ОСОБА_15 користувачем ділянки № 426 був ОСОБА_7 , а не ОСОБА_14 . Таким чином фактично було здійснено відчуження майна померлої особи третій особі ( ОСОБА_14 ), яка обґрунтовує своє право ним володіти лише своїми словами про те, що колишній власник ( ОСОБА_7 ) нібито мав намір передати це майно йому. З його слів ОСОБА_7 нібито не хотів, щоб я успадкував майно, але якби це дійсно було так, то він би просто скасував заповіт. ОСОБА_7 не був у безпорадному стані, навіть незадовго до смерті продав квартиру, оформивши угоду у нотаріуса, тобто міг просто піти і скасувати заповіт. Незважаючи на все це, дізнавач не знайшла складу злочину в діях ОСОБА_10 . після допиту ОСОБА_14 . Досі не вирішено питання про зміну попередньої кваліфікації правопорушення на більш тяжку частину статті та не внесено дані про попередню кваліфікацію злочину до ЄРДР за ст.185 та 289 КК України, хоча після допитів ОСОБА_11 та ОСОБА_14 є всі підстави не лише для цього, але й для оголошення підозри. Натомість в оскаржуваній постанові від 14.09.2024 року дізнавач пише, що склад злочину відсутній, оскільки вину не встановлено вироком суду. Проте задачею дізнання є дослідження обставин кримінального проступку, виявлення як тих обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставин, що пом`якшують чи обтяжують їх покарання, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законних і обґрунтованих процесуальних рішень. 19.09.2024 року дізнавач усно повідомила, що не допитала ОСОБА_16 нібито через те, що він вдарився головою і нічого не пам`ятає. Раніше ОСОБА_16 не надав слідству первинні документи Товариства садоводів № 14 пославшись на те, що їх нібито вкрали (жодних підтверджень свого звернення до поліції з цього приводу він не надав). Тепер без жодних підтверджень він посилається на амнезію. Але чомусь про неможливість його допитати через втрату пам`яті дізнавач в постанові про закриття кримінального провадження від 14.09.2024р. не зазначила. Тому вважає, що вказівки прокурора про його повторний допит вона і не збиралася виконувати.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав скаргу. Зазначив, що клопотання задовольнялись, але не реалізовувалися. Не здійснено одночасний допит з ОСОБА_16 . Документи щодо нерухомості сфальсифіковані. Здійснено повторні допити, однак вони в клопотанні просили одночасний допит, а не повторний. Тобто фактично клопотання не задоволено та ухвала слідчого не виконана.

Скаржник в судовому засіданні зазначив, що нічого не робиться по справі. Сам ОСОБА_17 у показах говорив, що він не купував дачу.

Дізнавач в судовому засіданні зазначила, що 21.08.2024 та 24.08.2024 додатково допитано свідків. Вказівки виконані. Особи допитані. Дані банківської карти добровільно передано потерпілим. В рамках цивільної справи автомобіль вже повернений скаржнику рішенням суду. Права власності на ділянку за померлим не оформлювалось. А користувачем правомірно був і є ОСОБА_17 . Клопотання після ухвал слідчого судді повторно розглянуті та задоволенні, тому рішення письмово по них не приймалось. Квартира була продана за декілька днів до смерті, а отже на неї заповіт не розповсюджувався. Кваліфікацію немає підстав змінювати. У постанові описка в частині зазначення про відсутність вироку суду. Вказівки прокурора виконано у повному обсязі. Одночасні допити Безродного та ОСОБА_18 з скаржником не зроблені, так як в цьому не було необхідності.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення скаржника, представника скаржника, дізнавача, прокурора,слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги та наявність підстав для скасування оскарженої постанови про закриття кримінального провадження, з огляду наступного.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною 1 ст. 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З матеріалів справи вбачається, що сектором дізнання Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002749 від 18.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

14.09.2024 року дізнавач СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 прийняла постанову про закриття кримінального провадження №0002749 від 18.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190, ч. 1 ст. 358 КК України.

19.09.2024 року постанову було вручено потерпілому ОСОБА_5 .

Таким чином, строк звернення до слідчого судді не пропущений.

Положення статті 2 КПК України визначають, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з п.8 ч.1 ст.40 КПК України слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. 284 КПК України).

Положенням п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Згідно ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Як вбачається із оскарженої постанови, вона була прийнята відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

В обґрунтування дізнавачем в постанові зазначено, що 01.09.2023 ОСОБА_5 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із позовом, в якому просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_11 транспортний засіб марки «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Згідно Заочного Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.07.2024 позов ОСОБА_19 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено. ТС №14 є неприбутковим добровільним об`єднанням громадян, створеним з метою надання допомоги його членам у вирішені питань ведення садівництва на земельній ділянці площею 24,1694 га, наданій у безстрокове користування рішенням Ізмаїльської міськради №361 від 19.07.1982 року та №105 від 01.03.1983. Приватна власність на території СТ №14 за ОСОБА_7 не зареєстрована. Досудовим розслідуванням встановлено, що все майно, яке належало ОСОБА_7 , реалізовано та передано іншим особам за час життя останнього, у зв`язку з чим у ОСОБА_5 та інших осіб виникають цивільно-правові відносини, які врегульовані нормами цивільного права майнові і особисті немайнові відносини, що засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, для яких характерні специфічні ознаки, які відрізняють їх від інших видів правових відносин, що виникають у суспільстві. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За таких обставин відсутній склад будь-якого кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом України.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено слідчим суддею з матеріалів кримінального провадження, то по даному кримінальному провадженню слідчим не було здійснено усіх необхідних слідчих, дій, направлених на встановлення усіх необхідних даних за вказаним кримінальним правопорушенням. Це свідчить про передчасність та безпідставність прийняття оскарженої постанови про закриття кримінального провадження.

Постанова від 14.09.2024 року про закриття кримінального провадження №0002749 від 18.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, майже дублює раніше прийняту постанову від 17.06.2024, яка була скасована постановою прокурора від 21.06.2024 року.

У новій постанові про закриття КП від 14.09.2024р. (в порівнянні із скасованою як необгрунтоввної постанови про закриття КП від.21.06.2024р.) не проведено аналіз здійснених нових слідчих дій, не наведено ґрунтовний аналіз доказів які б свідчили про наявність підстав для нового закриття кримінального провадження та не відображено зміну обставин та виявлення нових доказів, які б достеменно свідчили про виникнення нових підстав для закриття кримінального провадження в порівнянні із раніше скасованою постановою.

При цьому, факт цивільного процесу та судового рішення про повернення потерпілому його майна, на які посилається дізнанач в оскаржуваній постанові не впливає на хід досудового розслідування, та сам по собі не свідчить на відсутність складу кримінального правопорушення. Не описані, не проаналізовані додатково отримані докази, проведені слідчі дії після скасування попередньої постанови про закриття кримінального провадження.

В оскарженій постанові та вчиненими слідчими діями не усунуто протирічь у показах свідків та доказах, на яких наголошено у скарзі.

З матеріалів кримінального провадження №0002749 вбачається, що 04.04.2024 ОСОБА_5 надав дізнавачу клопотання про додатковий допит ОСОБА_20 та одночасний допит з ним. 02.07.2024 ОСОБА_5 надав дізнавачу клопотання про повторний допит ОСОБА_11 , ОСОБА_10 .

У задоволенні вказаних клопотань було відмовлено слідчим, однак постанови про відмову були скасовані ухвалою слідчого судді від 24.07.2024р. з огляду на їх безпідставність.

Дізнавачем зазначено, що вказані клопотання було повністю задоволено та виконано на виконання ухвали слідчого судді, тому й не приймалась письмова постанова з цього приводу. Проте дізначем були проведені повторні допити осіб, а не одночасні. Тобто фактично клопотання таке не задоволено, то постанова прокурора від 30.04.2024 не виконана та не виконано ухвали слідчого судді від 24.07.2024 по справі №946/5859/24.

Пояснення дізнавача, що відсутні підстави для одночасного допиту є неспроможними, так як суперечать ухвалі слідчого судді від 24.07.2024 та фактично це є частковою відмовою у задоволенні клопотання, що вимагає ухвалення письмової постанови.

Отже, оскаржувана постанова не є вмотивованою, в ній відсутня повна та вичерпна оцінка доказів.

Тобто в основу оскарженої постанови покладено посилання на п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, але ж відсутні вичерпні посилання на докази для прийняття такої постанови, слідчим не надано оцінку зібраним доказам та не вжито усіх заходів для всебічного та повного дослідження обставин кримінального провадження, не усунуто встановлених протиріч.

З урахуванням вказаного можна зробити висновок, що слідчим в оскарженій постанові не надана належна повна оцінка зібраним доказам та не доведено, що органами досудового розслідування вжито усіх заходів для всебічного та повного дослідження обставини кримінального провадження та для досягнення цілей кримінального провадження.

При здійсненні відновленого досудового розслідування цього провадження необхідно перевірити викладені заявником обставини, виконати необхідні дії і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення у цьому кримінальному провадженні, яке має бути належним чином вмотивованим з всебічним, повним аналізом доводів викладених скаржником. Не проведення дізнавачем певних слідчих дій унеможливило встановлення, поза розумним сумнівом, сукупності неспростованих презумпцій щодо обставин цієї справи, а відтак, унеможливило встановлення істини у ній. Крім того, невжиття дізнавачем описаних вище заходів призвело до необґрунтованості його вчинення, які містяться в оскаржуваній постанові щодо обставин, які повинні б були бути встановлені дізнавачем.

Таким чином, з огляду на викладене, вбачається формальний підхід дізнавача до проведення досудового розслідування. Слідчим суддею встановлена наявність фактів, які викликають сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови про його закриття. Тому беручи до уваги те, що постанова про закриття кримінального провадження, перешкоджає виконанню завдань кримінального провадження в частині забезпечення того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, слідчий суддя вважає, що висновки та процесуальне рішення слідчого є наслідком неналежного виконання ним своїх процесуальних обов`язків та передчасними, а відтак таке слід скасувати.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_5 про скасування постанови від 14.09.2024 року дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0002749 від 18.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190, ч.1 ст. 358 КК України.

Керуючись ст. ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_5 про скасування постанови від 14.09.2024 року дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0002749 від 18.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 14.09.2024 року про закриття кримінального провадження №0002749 від 18.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 03.10.2024р. о 13:30 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1