ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 591/3172/22 Номер провадження 11-кп/814/654/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві в режимі відеоконференції кримінальне провадження, № 0000381, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м.Суми від 23 лютого 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженеця с. Думівка Краснопільського району, Сумської області, не одруженого, утриманців не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працює водієм ТОВ «Сумипастранс», раніше не судимого,

- визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 КК України та ч.2 ст. 156 КК України, призначивши йому покарання:

-за ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин;

-за ч.2 ст. 156 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права займати посади та займатись будь-якою діяльністю, що пов`язана з піклуванням за дітьми та їх вихованням строком на три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю покарань шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_8 , призначено у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з позбавленням права займати посади та займатись будь-якою діяльністю, що пов`язана з піклуванням за дітьми та їх вихованням на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 08 липня 2022 року та відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_8 слід зарахувати строк тримання під вартою у період з 08 липня 2022 року по день набрання цим вироком законної сили, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін, але не більше ніж до 20 квітня 2023 року включно.

Включити інформацію про обвинуваченого ОСОБА_8 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та недоторканності малолітньої особи.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, ОСОБА_8 скоїв кримінальні правопорушення за наступних обставин:

В листопаді 2021 року, у точно невстановлений в ході досудового розслідування день та час, у ОСОБА_8 , який знаходився у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4, та її малолітня онука ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи про те, що остання є малолітньою, про що свідчать її фізіологічні дані (зріст, тілобудова та зовнішній вигляд), тобто, що вона є особою, яка не досягла 14 років, виник злочинний умисел, направлений па вчинення відносно ОСОБА_12 розпусних дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення своєї статевої пристрасті та на збудження у малолітньої особи статевого інстинкту, здатного викликати фізичне та моральне розбещення малолітньої та сформувати у неї антиморальні погляди.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 в листопаді 2021 року, у точно невстановлений в ході досудового розслідування день та час, знаходячись у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, у вигляді розбещення малолітньої особи та в умисному спричиненні тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої, яка не могла правильно розуміти сутність та характер вчинюваних з нею розпусних сексуальних дій через свій вік, оголив ділянки тіла останньої, умисно, із застосуванням фізичної сили, супроводжуючи свої дії нанесенням тілесних ушкоджень, торкався та умисно тиснув пальцями рук біля основи дівочої пліви ОСОБА_12 та здійснював швидкі поступальні рухи пальцями рук в ділянці складки між піхвою та анальним отвором ОСОБА_12 , в результаті чого спричинив їй тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта № 954 від 23.12.2021 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_8 , не зупиняючись на скоєному, продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на вчинення відносно ОСОБА_11 розпусних дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення своєї статевої пристрасті, своїм статевим органом торкався тіла потерпілої, а саме вух, очей, обличчя, що викликало статеву збудженість у останнього.

Своїми умисними діями, що виразилися у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи - ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України - розбещення (вчинення розпусних дій) щодо малолітньої особи та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок скасувати та закрити дане провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України , оскільки не встановлені достатні докази винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч. 2 ст. 156 КК України.

Повторно дослідити докази обвинувачення, а саме, показання потерпілої та свідків, письмові документи, висновки експертів.

Визнати недопустимим доказ : відеозапис допиту малолітньої потерпілої в порядку ст. 225 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо заперечення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 125 КК України, ч. 2 ст. 156 КК України судом не спростовані, не усунуті сумніви його винуватості, висновки суду побудовані на припущеннях.

Обвинувачення у цій справі не містить доказів об`єктивного характеру винуватості ОСОБА_8 та в основному будується на показах малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в судовому засіданні безпосередньо не надавала показів.

ОСОБА_8 не визнає себе винним, в судовому засіданні пояснив, що законний представник малолітньої потерпілої - ОСОБА_10 надала неправдиві свідчення в поліції та суді, та обмовила його у скоєнні інкримінованого злочину відносно малолітньої ОСОБА_11, тим самим помстилася йому за зраду з її донькою.

Орган обвинувачення нічим не спростував позицію ОСОБА_8 про те, що він не розбещував малолітню ОСОБА_11 . Висновок про його винуватість побудований не на конкретних фактах і доказах, а на домислах, які не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Захисник вважає, що показання малолітньої потерпілої, отримані судом в порядку ст. 225 КПК України є недопустимим доказом, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 був відсутній під час допиту малолітньої потерпілої саме по причині його неповідомлення та незабезпечення його присутності в суді, про що не заперечував прокурор в судовому засіданні, тому він був позбавлений особисто ставити питання, робити заяви, заявляти клопотання тощо.

До того ж, сторона захисту звертала увагу суду, що під час допиту малолітньої потерпілої в порядку ст. 225 КПК України мали місце навідні питання з боку психологів, з метою домогтися від потерпілої вигідних для сторони обвинувачення пояснень, що убачається з відеозапису вказаної вище слідчої дії.

Допитані в суді свідки не надали свідчень , які могли б стверджувати про причетність ОСОБА_8 до скоєння інкримінованих правопорушень. Дані свідки не були очевидцями події, а їхні пояснення будуються виключно з пояснень малолітньої потерпілої.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, оскільки він не вчиняв злочини та проти нього немає доказів вчинення злочинів.

Позиція учасників провадження.

Захисник та обвинувачений підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурори проти задоволення апеляційних скарг заперечували, посилаючись на законність вироку суду.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання про достатність доказів, установлених під час змагального судового розгляду, для визнання особи винуватою, суди мають керуватися положеннями частин 2, 4 ст. 17 КПК України, згідно з якими ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом, а всі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь. Така позиція узгоджується з приписами ч. 3 ст. 62 Конституції України.

Щодо доводів захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого про безпідставність визнання останнього винуватим у розбещенні малолітньої ОСОБА_11 та заподіянні їй умисного легкого тілесного ушкодження колегія суддів зазначає таке.

У поданих апеляційних скаргах захисник та обвинувачений посилаються на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження що, як вони вважають, призвело до безпідставного засудження обвинуваченого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 125 КК України, адже ОСОБА_8 інкримінованих злочинів не вчиняв.

Проте зазначені доводи колегія суддів уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів.

Згідно вироку суду у судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, пояснив, що працює водієм маршрутки з вівторка до п`ятниці з 5ї ранку та приходив додому приблизно опівночі, має три дні вихідних. В п`ятницю (20.11.2021) був на роботі, дитину забрав з садочку дід. У неділю зі ОСОБА_10 поїхали в с.Токарі, а ввечері того ж дня забрали дитину у діда. В понеділок 23 листопада 2021 року одягнув дитину та відвів у садочок, а ОСОБА_10 забрала її з садочку.

Зі ОСОБА_10 знайомі давно, після розлучення 8 років разом мешкали на вул. Прокоф`єва, спільних дітей у них не було, ОСОБА_11 - це онучка ОСОБА_10 , останні три роки ОСОБА_11 жила з ними. Її мати ОСОБА_14 зловживає наркотичними засобами, тому вони зі ОСОБА_10 і забрали ОСОБА_11 жити до себе. Коли тільки забрали ОСОБА_11 від матері, вона була наляканою дитиною. Щоб оформити опікунство над онукою ОСОБА_10 влаштувалася на роботу.

Зазвичай ОСОБА_11 в садочок водила ОСОБА_10 . З останньою у нього відносини було нормальні, вважає, що ОСОБА_10 його оговорює у злочині, щоб помститися за те, що він мав сексуальний контакт з її дочкою - ОСОБА_14 , яка є матір`ю ОСОБА_11 . Про сексуальні відносини з ОСОБА_14 сам розповів ОСОБА_10 приблизно 3 роки тому. Вона тоді дуже скандалила. Зазначив, що ОСОБА_10 за місяць до того, як до нього прийшла поліція, вже казала йому, що він торкався статевих органів ОСОБА_11.

Вважав, що його співмешканка ОСОБА_10 його обмовила з метою помсти за його статеві відносини з її донькою ОСОБА_17 .

Однак,, перевіряючи матеріали кримінального провадження, апеляційний суд установив, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у розбещенні малолітньої ОСОБА_11 та заподіянні їй умисного легкого тілесного ушкодження суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Так, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 156 , ч. 1 ст. 125 КК України підтверджується такими доказами.

Згідно форми виводу АРМ 102, 23.11.2022 о 22 год. надійшло повідомлення від ОСОБА_10 про те, що 3 тижні тому був факт розбещення онуки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Це зробив цивільний чоловік заявниці (вони з ним розлучені, проте проживають разом) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявниця наразі робить опікунство над цією дитиною, бо донька та зять вживають наркотики. Дитина розповіла, що дідусь її чіпав інтимні місця (проникнення не було), онучка знаходиться поруч із заявницею (а.п. 84).

Протоколом огляду місця події від 23.11.2021 з додатками зафіксована обстановка в квартирі ОСОБА_10 (а.п. 85-91).

Згідно акту судово-медичного обстеження №948, за результатами проведення 24.11.2021 судово-медичного обстеження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у присутності її бабусі ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4, зафіксовано тілесні ушкодження біля основи дівочої пліви та в ділянці складки між піхвою та анальним отвором (а.п.92).

Згідно висновку експерта №954, експертиза розпочата 26.11.2021, закінчена 23.12.2021, проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час обстеження якої 24.11.2021 р. виявлені тілесні ушкодження: біля основи дівочої пліви з 7 годин до 11 годин умовного циферблату крововилив під слизову оболонку червоного кольору розміром 0,7x0,4 см; в ділянці складки між піхвою та анальним отвором синець неправильної овальної форми розміром 1x0,7 см фіолетового кольору. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, про що свідчить їх характер. У вказаних тілесних ушкодженнях не відобразилися ідентифікуючі ознаки травмуючих предметів та їх поверхні. Ушкодження у вигляді крововиливу, синця утворились по механізму удару-тиснення та могли утворитись від дії пальців рук або подібних предметів. Кількість травматичних впливів не менше двох. Потерпіла під час спричинення ушкоджень могла знаходиться в будь-якому можливому для спричинення положенні. Вказані ушкодження кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження. У зв`язку з відсутністю будь-яких ушкоджень в ділянці анального отвору та порушення цілісності дівочої пліви, судово-медичні дані, які б вказували на скоєння статевого акту , як вагінального, так і анального, відсутні. Зазначені ушкодження утворились в продовж 3-6 діб до моменту обстеження, що підтверджується стадією розвитку ушкоджень (а.п. 93).

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10.11.2021 ОСОБА_18 та ОСОБА_19 позбавлені батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено опіку над ОСОБА_11 та призначено опікуном ОСОБА_10 (а.п. 94-97).

Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов від 28.11.2021, малолітня ОСОБА_11 забезпечена усіма умовами для навчання та розвитку (а.п. 99).

З характеристики Сумського дошкільного навчального закладу (центр розвитку дитини) №13 «ІНФОРМАЦІЯ_5» СМР від 29.11.2021 №15-02/50, ОСОБА_11 відвідує дошкільний заклад з 19.10.2020 з бажанням, дівчинку приводить до садочку та забирає бабуся ОСОБА_10 , але бувають випадки, коли приводять чи забирають дідусь ОСОБА_8 чи прадідусь ОСОБА_20 Характеристика позитивна (а.п. 100).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №37, дата проведення 27.01.2022 у присутності бабусі ОСОБА_10 , у ОСОБА_11 підвищеної схильності до фантазування не виявлено. ОСОБА_11 з урахуванням її віку, рівня психічного розвитку, індивідуально-психологічних особливостей, здатна правильно сприймати, запам`ятовувати та відтворювати обставини, що мають значення у справі (зовнішній, фактичний бік подій) та здатна давати щодо них відповідні показання. З урахуванням недостатнього розвитку логічної довготривалої пам`яті та інтелектуальних здібностей (відповідно віку) не може відтворювати хронологію та послідовність подій. ОСОБА_11 не могла розуміти характер та значення скоюваних з нею дій, а отже, і можливість до активної протидії в даній ситуації була обмежена. Тому, ОСОБА_11 не могла здійснювати активний, повноцінний опір, діяла в межах ресурсів власної особистості (підкорювалась, говорила, що їй боляче). У ОСОБА_11 не виявлено відставання у психічному розвитку, не пов`язане з психічним захворюванням (а.п. 101-107).

Малолітня потерпіла ОСОБА_11 була допитана слідчим суддею під час досудового розслідування в порядку ст. 225 КПК України з урахуванням існування реальної можливості впливу на повноту та достовірність показань малолітньої потерпілої зі сторони підозрюваного, можливість перешкоджання ним явці потерпілої для допиту, а також у зв`язку з тим, що малолітня потерпіла в силу віку з плином часу може забути обставини вчинення відносно неї розпусних дій.

Під час допиту пояснила, що жила на «Прокошке» з бабусею і дідусем ОСОБА_21 , бабуся водила в садок і йшла на роботу. Дідусь іноді забирав її з садочку. Дідусь з`їхав з квартири, тому що торкався її. Чи було боляче - не відчувала, торкався її статевого органу та попи. Вона в кімнаті малювала, гралася ляльками, він підійшов, а вона не відчувала, бабусі не було, вона пішла в магазин, потім ще 2 рази було, коли бабуся була на роботі та коли ходила в кафе по справах. Всього так відбувалося 3 рази. Він казав, що це мишка. Вона була в платті, а він підняв платтячко, була без трусиків, не пам`ятає чи сама не захотіла вдягати чи дідусь їх зняв. Він своїм статевим органом торкався її статевого органу та попи (а.п.175-179).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_10 показала, що зі ОСОБА_8 знайомі 23 роки та проживали разом, були одружені, після розлучення 4 роки разом не проживали, оскільки вона мешкала з іншим чоловіком, вона була ініціатором розлучення. Її донька ОСОБА_14 позбавлена батьківських прав, а вона визначена опікуном ОСОБА_11 . В понеділок 23 листопада 2021 року зранку вона одягла дитину в садочок, заплела і пішла на роботу, ОСОБА_8 відводив в садочок ОСОБА_11 та до виходу з дому ще залишалося хвилин 40 після того як вона пішла на роботу та залишила їх удвох. У вівторок 24 листопада 2021 року вони з ОСОБА_11 розмовляли про те, що дівчат мають купати дівчата, і тоді ОСОБА_11 сказала, що її дід торкався, також вона показувала на собі його дії - терла свої статеві органи, як дід робив, скручувала футболку, показуючи який статевий орган у дідуся. Точно не вказала дати, коли це було. ОСОБА_11 ще залишалась з дідом в попередню суботу та в понеділок, і тілесні ушкодження співпадають по часу утворення. В гості до них ніхто не приходив. ОСОБА_11 характеризує як розумну та контакту. Після того, як ОСОБА_11 розповіла про ці події, вона три ночі погано спала, діда любила, вигадати не могла такого. Поліцію одразу не викликала, оскільки хотіла дочекатися ОСОБА_8 та у нього спочатку спитати. ОСОБА_8 не обмовляє, не має в цьому сенсу, житло, в якому вони мешкали належить їй на праві власності, вона його могла вигнати будь-коли. Також додала, що коли вони з онукою були у психолога після подій, ОСОБА_11 намалювала діда зі статевим органом. У експерта виявили синяк тижневий та свіжий у ОСОБА_11 . На болі ОСОБА_11 не скаржилася в області інтимної зони, на білизні також будь-яких слідів не було, в садочку не травмувалася, на вулиці на площадках також, тому що було вже холодно. Після того, як вона розповіла про цей випадок своїй дочці ОСОБА_14 , остання розказала що ОСОБА_8 також торкався і її та займався самозадоволенням, коли вона була неповнолітньою. Родичі, коли дізналися про такі обставини, були шоковані.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_20 пояснив, що зі слів ОСОБА_10 дізнався, що до правнучки ОСОБА_8 залазив в трусики. З ОСОБА_11 бавляться з народження, вона життєрадісна та вигадати такого не могла, завжди йому все розказувала, ходила в садочок, або ОСОБА_10 або він водили та забирали її з садочку, не знає чи ОСОБА_8 забирав онучку. Невістка ( ОСОБА_10 ) добре доглядала, вона зі ОСОБА_8 живе давно, зійшлися після смерті сина, чоловіка ОСОБА_10 , він загинув близько 15-16 років тому. ОСОБА_11 більше розказувала дружині, що дід залазив у трусики, водив там. Він зі ОСОБА_8 спілкувався, відносини нормальні були, не сварилися, на нього ніхто не жалувався, не міг подумати, що останній таке може зробити. ОСОБА_11 йому та дружині починала розказувати про діда і про трусики після того вже, як ОСОБА_10 їм про це розказала.

Свідок ОСОБА_25 показала, що працює вихователем в дитячому садочку «ІНФОРМАЦІЯ_5», ОСОБА_11 одного дня не прийшла в садок, вона зателефонувала ОСОБА_10 дізнатися причину, однак остання не відповідала, а сама передзвонила біля 18 години та розповіла про те, що є дідусь, з яким вона прожила 20 років, а він домагався ОСОБА_11 пальцем. Вона була шокована. Не пам`ятає, в який день ОСОБА_11 не прийшла. Після цього вона деякий час не ходила в садочок. Після початку війни ОСОБА_11 також не ходила до садочку. Їй ОСОБА_11 нічого не розповідала про подію. ОСОБА_11 в садочку не травмувалася. Поведінка ОСОБА_11 не змінилася. В її зміну ОСОБА_8 приводив дитину один раз до садочку. Ще ОСОБА_11 забирали інші родичі - дід і бабуся.

Свідок ОСОБА_18 суду показала, що є матір`ю потерпілої ОСОБА_11 , однак з нею не проживає та не спілкується, оскільки позбавлена батьківських прав. Її мама ( ОСОБА_10 ) в листопаді 2021 розповіла про те, що ОСОБА_8 торкався геніталій ОСОБА_11 , грався в «кошки-мишки» і тоді вона розповіла вперше ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_8 в таку ж «гру» грався і з нею, коли вона була маленька розбещував її, це відбувалось протягом десяти років, він приходив до неї вночі, торкався її геніталій та її рукою торкався свого статевого органу. Вона тоді не розуміла злочинності його дій та соромилась розповісти мамі, однак таких вчинків щодо доньки не пробачить. Безпосередньо ОСОБА_11 їй нічого не розповідала про подію.

Докази, які районний суд дослідив відповідно до вимог ст. 94 КПК України та поклав в основу вироку, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованоих кримінальних правопорушень за обставин, указаних у вироку.

За таких обставин посилання в апеляційний скарзі захисника щодо відсутності доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів є голослівними.

Що стосується доводів апеляції про недопустимість доказу показань малолітньої потерпілої, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 був відсутній під час такого допиту, колегія суддів зауважує таке.

Суд вирішив покласти в основу свого рішення показання малолітньої потерпілої, отримані судом в порядку ст. 225 КПК України, не визнавши за необхідне здійснювати виклик потерпілої в судове засідання для допиту з огляду на те, що черговий допит малолітньої потерпілої ОСОБА_11 без зазначення стороною захисту чітких та переконливих мотивів та аргументів для виклику потерпілої до суду, задля задоволення примхи обвинуваченого, яка не містить жодного підґрунтя, призведене до травмування психіки та негативних наслідків для дитини, про які заявляла законний представник потерпілої ОСОБА_10 .

Ураховуючи вказані обставини, а також те, що стороні захисту надавалось право на участь у допиті малолітньої потерпілої слідчим суддею, в порядку ст. 225 КПК України, про що повідомлявся захисник, який своїм правом не скористався, а також, враховуючи характер вчиненого злочину і що остання стала жертвою злочину сексуальної спрямованості, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність необхідності повторного допиту малолітньої потерпілої у судовому засіданні з урахуванням інтересів малолітньої дитини та захисту її прав.

Колегія суддів погоджується з такою позицією суду, оскільки вона узгоджується і з міжнародними нормами, стандартами та принципами правосуддя дружнього до дитини, в яких поміж іншого закріплено, що кількість опитувань дитини-жертви повинна бути максимально обмеженою та з урахуванням найкращих інтересів і добробуту дітей, повинна існувати можливість для судді мати можливість обмежувати таку кількість опитувань.

У підсумку, колегія суддів уважає, що суд, оцінивши всі докази у справі, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими і в сукупності доповнюють один одного, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом.

На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, що була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене й обвинувачений є винним у його вчиненні.

За таких обставин у кримінальному провадженні суд дослідив та з`ясував усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України і дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення засудженим кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 125 КК України.

Переконливих і достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України і правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність під час кваліфікації діяння, у апеляційній скарзі не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Мотиви незгоди захисника з оцінкою доказів і судовими рішеннями не спростовують правильності висновків суду першої інстанцій і не містять переконливих доводів, які б були підставою дійти висновку, що вирок суду постановлений з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів його законність.

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вирок суду є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника в інтересах обвинуваченого необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Зарічного районного суду м.Суми від 23 лютого 2023 року, щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення , а засудженим - у той же строк з моменту отримання копії судового рішення

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4