Провадження № 1-кс/686/9365/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД ВнП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 від 28.09.2024 про закриття кримінального провадження №0000381, відомості у якому внесено до ЄРДР 01.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із скаргою на постанову дізнавача СД ВнП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 від 28.09.2024 про закриття кримінального провадження №0000381, відомості у якому внесено до ЄРДР 01.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

В обґрунтування доводів скарги зазначив, що оскаржувана ним постанова дізнавача, якою було закрито кримінальне провадження № 0000381, є незаконною та необґрунтованою.

Вказує, що дізнавачем не вжито всіх можливих заходів для встановлення істини по даному кримінальному провадженню, а саме:

1) дізнавач не звернувся із клопотанням до слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів, які перебувають у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 з метою отримання документів, на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 61690983 від 18.11.2021 року, які стали підставою державної реєстрації за товариством з обмеженою відповідальністю «Нерухомість закон та порядок» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з метою підтвердження або спростування підставності, правомірності такої реєстрації права;

2) дізнавач не провів огляд та (або) не звернувся із клопотанням до слідчого судді про проведення обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , з метою встановлення обставин та умов вчинення 30.07.2024 року дій представниками ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» під час заміни замків, проникнення до житла та виселення ОСОБА_3

із вказаного займаного останнім житла;

3) не проведено одночасний допит ОСОБА_3 та представника ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» ОСОБА_8 для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях, адже представник ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» стверджує, що арешт на вищезазначену квартиру скасований та ОСОБА_3 було відмовлено в задоволені позову щодо оскарження державної реєстрації права власності за ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок», проте такі обставини не відповідають дійсності, адже згідно із ухвалою Верховного Суду від 04.07.2024 у справі № 686/27912/23 було відкрите касаційне провадження, тобто, будь-яке судове рішення по суті в межах вказаної справи не набрало законної сили та відповідно накладений арешт в межах вказаної справи залишається чинним, а згідно із ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.01.2024 року справа №686/224/24 арешт на вказану квартиру був накладений та відповідно, станом момент вчинення вищезазначених протиправних дій представниками ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» та станом на сьогодні, є чинним.

В судовому засіданні скаржник та його представник скаргу підтримали, наполягали на її задоволенні. Зазначили, що з 30.07.2024 ОСОБА_3 з дружиною та сином фактично позбавлені права користуватися квартирою АДРЕСА_2 в, оскільки представником ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» було змінено замки до неї. Він не може забрати з житла побутову техніку та габаритні речі, а ті, які є речами побутового характеру, були виставлені з квартири, у якій він проживає, у тамбур.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги, оскільки досудовим розслідуванням встановлено, що власність на квартиру, придбану в іпотеку, перейшла до ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок», які в силу того, що є власниками, мають право нею користуватися та розпоряджатися. А тому представником власника було викликано працівників поліції та у їх присутності змінено замки квартири. Вказані дії вчинені відповідно до вимог закону.

Дізнавач, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, відповідно до ст. 306 ч.3 КПК України це не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржник та його представника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження № 0000381, вважаю, що скарга підлягає задоволенню, а постанову дізнавача про закриття кримінального провадження слід скасувати з наступних підстав.

Сектором дізнання Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000381 від 01.08.2024, відомості у якому внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України за заявою ОСОБА_3 , який просив вжити заходів до осіб, які 30.07.2024 здійснили проникнення до квартири АДРЕСА_2 в, чим порушили його право на недоторканість житла та здійснили його виселення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Ст. 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 92 даного кодексу обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора. На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст. 93 КПК України здійснює збирання доказів.

Відповідно до положень п.1, 2 ч.1 ст.284 КК України кримінальне провадження закривається у разі якщо: встановлена відсутність події кримінального правопорушення, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно із положеннями глави 24 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Для виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Метою досудового розслідування є діяльність слідчого, дізнавача, прокурора спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття кримінальних правопорушень, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

При цьому, приймаючи процесуальне рішення, зокрема постанову про закриття кримінального провадження, слідчий зобов`язаний мотивувати прийняте ним рішення, дати правову оцінку зібраним та дослідженим обставинам справи.

Постановою дізнавача СД ВнП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 від 28.09.2024, вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діянні осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Однак, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, дізнавач не проаналізував обставини, які мають значення для досудового розслідування в цілому та прийняв рішення про закриття кримінального провадження, яке не відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи.

Так, незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян є кримінально-караним правопорушенням, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 162 КК України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини, яку прийнято і проголошено Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, і статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте та сімейне життя і безпідставного посягання на недоторканність свого житла, кожна людина має право на захист від такого втручання або посягань.

Зміст цього принципу розкрито і конкретизовано у статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання відбувається згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

Зазначені міжнародно-правові норми імплементовані у національне законодавство України, яке розширило коло об`єктів правового захисту і встановило гарантії недоторканності не лише житла, а й іншого володіння особи.

Зокрема, статтею 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна, чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Встановлена у статті 162 КК України кримінальна відповідальність за незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи є однією з законодавчих гарантій захисту прав людини, передбачених статтею 8 Конвенції і статтею 30 Конституції України.

Згідно із ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

При цьому слід звернути увагу на те, що визначаючи поняття житла у Цивільному кодексі України законодавець не пов`язує його із тими речовими правами, на підставі яких певні особи володіють відповідними приміщеннями як житлом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначає, зокрема, поняття «житло» та тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року).

Водночас сам факт протиправного володіння особою житловим приміщенням та/або земельною ділянкою, навіть якщо вони мають іншого власника, не надає права нікому, у тому числі службовим особам, входити й оглядати ці об`єкти без дозволу фактичного володільця за межами встановлених законом процедур. Адже кримінально-правова охорона недоторканності житла чи іншого володіння особи покликана забезпечити також захист нерозривно пов`язаного з цими об`єктами права людини на повагу до її приватного та сімейного життя. Тому стаття 162 КК України застосовується й у випадках, якщо проникнення жодним чином не позначається на праві власності або іншому праві володіння, а також може застосовуватися навіть у разі, коли протиправне вторгнення здійснено власником відповідного майна.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці сформував орієнтири застосування статті 8 Конвенції, відповідно до яких захист права за цією статтею не обмежується законним проживанням у будинку, квартирі, а поширюється й на осіб, що фактично володіють і користуються житлом без належних правових підстав (рішення у справах: «МакКан проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom) від 13 травня 2008 року, заява № 19009/04, § 46; «Бжедов проти Хорватії» (Bjedov v. Croatia) від 29 травня 2012 року, заява № 42150/09, § 58; «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria) від 21 квітня 2016 року, заява № 46577/15, § 49; «Брежеч проти Хорватії» (Brezec v. Croatia) від 18 липня 2013 року, заява № 7177/10, § 36).

Із огляду на зазначене, юридичні підстави, на яких житло чи інше володіння належить особі, законність чи незаконність набуття потерпілим права на них не впливають на юридичну кваліфікацію дій, що полягали у свавільному проникненні й огляді такого володіння, за статтею 162 КК України.

Предметом даного злочину є будь-яке житло чи інше володіння, які фактично належать потерпілому і перебувають у його користуванні незважаючи на спірність реалізації відповідних повноважень. Наявність спору щодо зазначених об`єктів не виключає фактичного володіння і користування ними.

На цьому наголосив Верховний Суд України у постанові від 24 березня 2016 року у справі №5-299кз15 та постанові № 722/151/20 від 12 березня 2024 року.

Разом з тим, встановивши, що ОСОБА_3 проживав у квартирі АДРЕСА_2 в, а 30.07.2024 представником ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» було змінено врізний замок вхідних дверей, чим обмежено доступ ОСОБА_3 до житла, яке перебувало у його володінні, частину речей виставлено, а інша частина, згідно із поясненнями ОСОБА_3 продовжує утримуватися у житлі, дізнавач дійшов висновку про відсутність складу злочину в даному випадку.

При цьому сам же дізнавач у тексті постанови зазначає, що незаконне виселення, яким є виселення із житлового приміщення за відсутності підстав або з порушенням установленого порядку, та що примусове виведення громадян здійснюється лише за рішенням суду, є формою вчинення злочину порушення недоторканості житла.

Однак з незрозумілих причин у подальшому доходить до висновку про закриття кримінального провадження та не зазначає у діях кого саме та які елементи складу злочину відсутні в даному випадку.

Так, відповідно до норм діючого кримінального законодавства, склад злочину це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно-небезпечне діяння як злочинне. Враховуючи наведене вище, в постанові про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, дізнавач повинен конкретизувати в діях яких саме осіб відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 України, та вказати, які саме ознаки кримінального правопорушення та їх елементи (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна чи об`єктивна сторона) відсутні в діях саме цих осіб в даному випадку.

Зокрема у постанові ВС у справі № 545/51/22 від 07 червня 2023 року суд звернув увагу, що в провадженні, де потерпілий вказує на конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення - про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи.

У даному випадку прийняте дізнавачем рішення про закриття кримінального провадження не відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи та є незаконним.

За таких обставин, прихожу до переконання, що постанова дізнавача СД ВнП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 від 28.09.2024 про закриття кримінального провадження №0000381, відомості у якому внесено до ЄРДР 01.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України є невмотивованою, ухвалена без врахування здобутих у кримінальному провадженні доказів, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Разом з тим, аргументи скаржника в частині не проведення дізнавачем тимчасового доступу до речей та документів, які перебувають у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 з метою отримання документів, на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 61690983 від 18.11.2021 року, які стали підставою державної реєстрації за товариством з обмеженою відповідальністю «Нерухомість закон та порядок» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відхиляються, оскільки встановлення зазначених обставин не є компетенцією органу досудового розслідування. У разі оспорення правомірності набуття товариством з обмеженою відповідальністю «Нерухомість закон та порядок» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 скаржник вправі звернутися до суду та вирішити спір з приводу цього у цивільно-правовий спосіб.

Не проведення обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 не є тими підставами, які впливають на повноту досудового розслідування в даному випадку.

Так, згідно зі ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Збирання доказів відбувається шляхом проведення слідчих дій.

Ч. 2 ст. 223 КПК України визначено, що підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно із ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.

Огляд місця події у кримінальному провадженні було проведено 01.08.2024, що підтверджується відповідним протоколом слідчої дії.

Проведення ж обшуку у квартирі АДРЕСА_2 в не є інформативним в контексті необхідності доказування обставин, які підлягають розслідуванню у кримінальному провадженні, відомості у якому внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Щодо не проведення одночасного допиту ОСОБА_3 та представника ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» ОСОБА_8 , то слід зазначити наступне.

Ч. 9 ст.224 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях.

Тобто зміст указаної норми права свідчить про те, що проведенню одночасного допиту двох осіб з метою усунення розбіжностей у їх показаннях має передувати первинний допит осіб, які мають прийняти участь у проведенні слідчої дії. Тоді як ОСОБА_8 не був допитаний у кримінальному провадженні №0000381, а лише опитувався 30.07.2024.

Окрім того, питання набрання законної сили рішенням Хмельницького апеляційного суду у справі № 686/27912/23, чинності ухвал, які приймалися судом у ході розгляду справи, та необхідності їх виконання не може бути поставлене у залежність від змісту отриманих у ОСОБА_3 та ОСОБА_8 показань, оскільки врегульовано положеннями ЦПК України.

Керуючись ст.ст.2, 9, 284, 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача СД ВнП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 від 28.09.2024 про закриття кримінального провадження №0000381, відомості у якому внесено до ЄРДР 01.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя