Справа №567/1079/24
Провадження №1-кп/567/127/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.08.2024 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000074 від 28.05.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , діючи умисно, незаконно, без мети збуту, для власного використання, всупереч вимогам Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03.06.2009, в середині травня 2024 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на вулиці неподалік парку імені Тараса Шевченка в м.Острог Рівненського району Рівненської області підібрала один прозорий полімерний пакетик із вмістом речовини у вигляді кристалів та порошку світло-коричневого кольору схожої на психотропну речовину обіг якої заборонено - «РУР», тим самим незаконно придбала шляхом привласнення знайденого та зберігала дану речовину для власного вживання в особистих речах до моменту виявлення та вилучення її 28.05.2024 близько 10:40 працівниками поліції під час зупинки на узбіччі дороги поблизу будівлі АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку судової експертизи за спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» №СЕ-19/118-24/6477-НЗПРАП від 04.06.2024, вилучена в ОСОБА_4 речовина у вигляді кристалів та порошку світло-коричневого кольору, являється особливо небезпечною психотропною речовиною - «РУР», обіг якої заборонено, загальною масою 0,418 г.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Під час досудового розслідування між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 якому на підставі ст.36 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні 0000074, та підозрюваною у цьому провадженні ОСОБА_4 11.06.2024 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.468, 469, 470, 472 КПК України.

Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачена ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК України щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, обвинувачена беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення якого ставиться їй у провину. Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та покарання, яке повинна понести обвинувачена у разі затвердження такої угоди, а саме у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімум доходів громадян, що становить 17000 гривень.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винуватою, відноситься до кримінального проступку. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.1 ст.309 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченої, а також те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне призначити їй узгоджене сторонами угоди покарання.

Покарання, яке узгоджене сторонами є достатнім для виправлення обвинуваченої та відповідає загальним засадам призначення покарання.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі "Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії" за заявою №9043/05 від 29 квітня 2014. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, які передбачено ст.476 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, що укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачена ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання та в судовому засіданні пояснила, що спроможна його виконати.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 і призначення обвинуваченій узгодженого сторонами покарання.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Згідно ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З обвинувального акту вбачається, що витрати на проведення експертизи по даному кримінальному провадженню становлять 3786грн. 40коп., суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Вирішуючи питання про речові докази суд керується вимогами п. 3 ч. 9 ст.100 КПК України, згідно якої майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Керуючись ст. ст. 314, 374, 475 КПК України, суд

засудив:

затвердити угоду від 11.06.2024 про визнання винуватості, укладену між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 з участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімум доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави витрати на проведення експертизи в розмірі 3786 грн. 40 коп.

Речові докази: психотропну речовину - «РVР», загальною масою 0,418 г., упаковану у спецпакет «Україна*МВС*Експертна служба*2598911 - передану на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - знищити, після вступу вироку в законну силу.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1