Справа № 946/6145/24
Провадження № 1-кс/946/1892/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого відділення №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Відділенням №2 Слідчим відділенням Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001003 від 25.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.07.2024 до чергової частини ВП № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, надійшло повідомлення на лінію 102 про те, що 24.07.2024, біля 17 год. 31 хв., при перетині державного кордону України, на міжнародному пункті пропуску «Орлівка», паромного комплексу «Орлівка-Ісакча», який розташований за адресою - АДРЕСА_1 , громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , запропонувала неправомірну винагороду в розмірі 300 доларів США, співробітнику СБУ для безперешкодного перевезення паспорту громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2024 під № 0001003 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України. Процесуальне керівництво здійснюється Ізмаїльською окружною прокуратурою Одеської області.

В ході досудового розслідування допитано в якості свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який працює в СБУ на посаді старшого о/у ВОВС, який зазначив, що 24.07.2024 перебував на службі в пункті пропуску «Орлівка» та в цей час прибув на пункт пропуску прибув автомобіль марки «Мазда» за маршрутом «України - Румунія» під керуванням гр. ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з гр.. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , Та під час огляду особистих речей було виявлено паспорт громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час спілкування з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання запропонувала хабар в сумі 300 доларів США для безперешкодного перевезення паспорту громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зокрема першочерговими діями слідчо оперативної групи став виїзд на місце події на територію міжнародного пункту пропуску Орлівка, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 де в службовому кабінеті прикордонної служби виявлено та вилученого грошові кошти, а саме три купюри номіналом по 100 доларів США, з номерами 1) PG38827005C 2) LB81137253U 3) LB40612886R, які упаковані в спеціальний сейф пакет №PSP2243335 та паспорт громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який упаковано в спеціальний сейф пакет №PSP1224298.

В подальшому, постановою від 25.07.2024, вилучені грошові кошти, а саме три купюри номіналом по 100 доларів США, з номерами 1)PG38827005C 2) LB81137253U 3) LB40612886R, які упаковані в спеціальний сейф пакет №PSP2243335 та паспорт громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який упаковано в спеціальний сейф пакет №PSP1224298, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Як посилається слідчий в своєму клопотанні, оскільки у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що для встановлення важливих обставин у кримінальному проваджені, необхідно зберегти речові докази, а саме: грошові кошти, а саме: три купюри номіналом по 100 доларів США, з номерами 1)PG38827005C 2) LB81137253U 3) LB40612886R, які упаковані в спеціальний сейф пакет №PSP2243335 та паспорт громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який упаковано в спеціальний сейф пакет №PSP1224298, які мають значення речового доказу для досудового розслідування та в подальшому можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, і без цих складових не можливо буде в подальшому прийняти об`єктивне рішення по кримінальному провадженню, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

Слідчий та прокурор про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились, в клопотанні зазначили про розгляд справи без їх участі.

Особа, у якої вилучено майно, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд клопотання без її участі.

В силу ст. 107 КПК технічні засоби фіксування процесу не застосовувалися.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає частковому задоволенню.

Згідно вимог ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч.3 ст.170 КПК України).

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 , ч. 3 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Згідно з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у п.1 листа за №223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчі судді зобов`язанні сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, слідчим суддею враховуються розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для інших осіб.

На думку слідчого судді, клопотання підлягає задоволенню в частині накладення арешту на грошові кошти: три купюри номіналом по 100 доларів США, з номерами 1) PG38827005C, 2) LB81137253U, 3) LB40612886R, які упаковані в спеціальний сейф пакет №PSP2243335.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 КК України кримінальна відповідальність настає за пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Однак, з клопотання не вбачається та не було доведено наявність підстав для накладення арешту на паспорт громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Не зазначено обґрунтування, як вказане майно має відношення до досудового розслідування №0001003 від 25.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, тому в цій частині клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є частково обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого відділення № 2 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме, грошові кошти: три купюри номіналом по 100 доларів США, з номерами 1) PG38827005C, 2) LB81137253U, 3) LB40612886R, які упаковані в спеціальний сейф пакет №PSP2243335.

В задоволенні решти вимог клопотання слідчого відмовити.

Вилучений паспорт громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який упаковано в спеціальний сейф пакет №PSP1224298, негайно повернути власнику,

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення або отримання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1