УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року

м. Київ

Справа № 759/9153/23

Провадження № 51-4311 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 26.03.2023 по 28.03.2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановленої особи придбав психотропну речовину амфетамін у великому розмірі масою 8,765 г, особливо небезпечну психотропну речовину МДМА масою 0,455 г, особливо небезпечну психотропну речовину PVP у великому розмірі масою 13,583 г, особливо небезпечний наркотичний засіб смолу канабісу масою 0,57 г та особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс загальною масою 286,11 г, частину з яких зберігав за місцем свого тимчасового проживання за адресою АДРЕСА_2 , а частину в упакованих пакетах зберігав при собі з метою їх подальшого збуту.

26.03.2023 о 19:02 ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 був затриманий працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України, і в ході затримання у останнього виявлено та вилучено: психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, загальною масою 8,647 г, що є великим розміром; особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, загальною масою в перерахунку на висушену речовину 6,06 г; особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої обмежено, PVP, загальною масою 13,583 г, що є великим розміром; особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, МДМА, загальною масою 0,455 г.

Крім цього 26.03.2023 року, в період часу з 20:25 до 21:04, за адресою: АДРЕСА_2 під час проведення санкціонованого обшуку за місцем тимчасового проживання ОСОБА_4 виявлено та вилучено: особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, смолу канабісу, масою 0,57 г; особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, загальною масою в перерахунку на висушену речовину 280,05 г; психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, масою 0,118 г, які останній придбав та зберігав з метою подальшого збуту. А також під час обшуку виявлено та вилучено двоє електронних вагів для зважування, два прилади для вакуумного пакування, пакети для пакування білого, коричневого, червоного та жовтого кольорів в кількості 303 штуки, 8 мотків ізоляційної стрічки.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року апеляційні скарги прокурора, захисника та обвинуваченого залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушеннята особі засудженого через суворість, а також на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити оскаржувані судові рішення в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років й на підставі положень ст. 75 КК України звільнити йоговід відбування призначеного покарання з випробуванням.

На обґрунтування своїх вимог засуджений посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про особу засудженого, який вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, працює, орендує житло, мати має проблеми зі здоров`ям, зарахований до Київського університету культури на денну форму здобуття освіти.

На думку засудженого, вказані обставини є достатніми підставами для звільнення його від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України.

Вважає, що апеляційний суд формально погодився з висновками суду першої інстанції щодо призначеного покарання і належним чином доводи апеляційних скарг, поданих зі сторони захисту, не перевірив.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його дій за ч. 2 ст. 307 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Стосовно доводів засудженого щодо суворості призначеного йому покарання, безпідставного неврахування обставин, які пом`якшують покарання, можливості застосування положень ст. 69 КК України та його звільнення від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 50 КК Українипокарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК Україниособі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Відповідно до положень ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких; ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини; ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу винного, який раніше не судимий, неодружений, працює, має постійне місце проживання, є ВПО, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також судом врахована обставина, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, й відсутність обставин, які обтяжують покарання. Таким чином, судом були враховані майже всі обставини, на які посилається засуджений у касаційній скарзі.

Стосовно інших зазначених в касаційній скарзі обставин, які пом`якшують покарання, зокрема вчинення кримінального правопорушення через збіг особистих обставин (ввели в оману, заманили великим заробітком, хвора матір, відсутність роботи, переїзд у зв`язку з воєнними діями з Донецька в Селідове й пізніше у Чернівці, а згодом у Київ), а також стосовно того, що він зарахований до Київського університету культури на денну форму здобуття освіти, колегія суддів не вбачає їх такими, що ставлять під сумнів обґрунтованість оскаржуваних рішень.

Врахувавши указані вище аспекти, колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_4 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

При цьому суд обґрунтовано не встановив підстав для застосування до обвинуваченого положень статей 69, 75 КК України, й переконливих доводів про необхідність такого застосування касаційна скарга засудженого не містить.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційних скарг засудженого та його захисника щодо призначеного покарання та можливості застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України, та з наведенням докладних мотивів ухваленого рішення обґрунтовано залишив апеляційні скарги засудженого та захисника в цій частині без задоволення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Колегія суддів убачає, що покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових правопорушень, відповідає вимогам ст. 65 КК України, принципам індивідуалізації та справедливості покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для зміни оскаржуваних судових рішень з метою пом`якшення призначеного засудженому покарання у зв`язку з його явною несправедливістю через надмірну суворість, а також для звільнення засудженого від його відбування.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та доданих до касаційної скарги копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3