Провадження №11-кп/801/931/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2024 року,

якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, починаючи з 10.07.2024 до 07.09.2024 включно, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, українця, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно непрацевлаштованого, раніше судимого, з його слів одруженого та має на утриманні сина 2017 року народження, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України,

Короткий зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_11 і ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України. У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки ризики, визначені ст. 177 КПК України, не зменшились та тривають, про що подав письмові клопотання.

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора та просив змінити його підзахисному запобіжний захід на домашній арешт у нічний час доби.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав свого захисника та вважав ризики, наведені прокурором, необґрунтованими та не доведеними.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2024 року - запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - продовжено на 60 діб, починаючи з 10.07.2024 до 07.09.2024 включно.

Ухвалене рішення мотивовано тим, що в судовому засіданні прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливість застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 менш суворих запобіжних заходів, оскільки вони не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2024 року та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт у нічну пору доби з 22 год.00 хв. до 07 год. 00 хв. із застосуванням засобу електронного контролю за адресою: АДРЕСА_1 .

На думку захисника, прокурором не доведено наявність ризиків та обставин, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Вказує, що метою застосування запобіжного є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, однак з моменту вчинення кримінального правопорушення i обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , жодних процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні слідчий, прокурор не покладали.

Звертає увагу, що сам по cобi факт тяжкості злочину, який інкримінується обвинуваченому, не може бути підставою для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечить презумпції невинуватості, а тому небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку.

Зазначає, що судом не враховано те, що обвинувачений має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, а саме дружину та сина 2017 року народження, на місці скоєння протиправних дій стосовно потерпілого ОСОБА_13 він не був і жодних протиправних дій стосовно нього не вчиняв, тривалий час перебуває під вартою.

Також просить врахувати дані про особу обвинуваченого, його матеріальний стан та визначити йому розмір застави у виді сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який достатньою мірою буде ґарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення учасників, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України, передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Зокрема, апеляційним судом установлено, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про доцільність продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Що стосується доводів захисника щодо недоведеності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, то апеляційний суд зазначає наступне.

КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного, обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Установлено, що обвинувачений ОСОБА_8 є особою раніше судимою, наразі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.27- ч.4 ст.187 КК України, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, а тому в разі доведення його винуватості йому може бути призначено реальну міру покарання у вигляді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, вчинене групою осіб, а тому перебуваючи на волі і спілкуючись з іншими обвинуваченими, останній зможе незаконно впливати на потерпілого. При цьому сам по собі факт вже здійсненого допиту потерпілого у суді зазначеного ризику не зменшує, оскільки вплив може бути здійснений протягом всього часу судового розгляду не лише для зміни показань, а й для реалізації інших прав потерпілого, зокрема права висловити його думку щодо виду покарання.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, іншого джерела доходу не має, раніше чотири рази судимий, тому вказане переконує апеляційний суд у тому, що останній зможе продовжити злочинну діяльність, оскільки буде потребувати джерел до існування, а іншого виду отримання коштів він не має.

Колегія суддів зазначає, що ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.

Відповідно до практики ЄСПЛ особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а тому право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

У даному випадку, на переконання колегії суддів, суспільний інтерес полягає у охороні права власності, а саме права будь-якого власника як держави, так і фізичної чи юридичної особи на володіння, користування та розпоряджання своїм майном відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також в захисті здоров`я та життя особи.

Доводи захисника про те, що до ОСОБА_8 можна застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин із застосуванням засобу електронного контролю за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки встановлені дані про особу обвинуваченого самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

При цьому наявність постійного місця реєстрації та проживання, дружини та сина 2017 року народження, не утримали обвинуваченого від дій, які йому інкримінуються стороною обвинувачення. Таким чином, вказані обставини не утворюють жодного морального запобіжника при обранні ОСОБА_8 моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів також не погоджується з доводами захисника про те, що з моменту вчинення кримінального правопорушення i обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 жодних процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні слідчий чи прокурор на обвинуваченого не покладав. У даному разі набуття ОСОБА_8 процесуального статусу підозрюваного, а потім обвинуваченого у кримінальному провадженні автоматично наділяє його переліком прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України. До того ж, диспозиція ч.1 ст. 177 КПК України не передбачає вимог, що відповідні обов`язки мають бути покладені на підозрюваного чи обвинуваченого слідчим, прокурором чи судом, оскільки дана норма передбачає наявність прав та виконання обов`язків, визначених законом у зв`язку з набуттям особою процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого.

Що ж стосується доводів про визначення обвинуваченому розміру застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, то вони задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, тому відповідно до ч.4 ст.183 КПК України суд вправі не визначити заставу, про що обґрунтовано вказано в оскаржуваному рішенні.

Разом з цим, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги про тривалий розгляд кримінального провадження, а тому звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду кримінального провадження, де обвинувачений тривалий час перебуває під вартою. Таким чином, суду першої інстанції необхідно вжити усі заходи, передбачені КПК України, для того, щоб завершити розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених у ній висновків не спростовують.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2024 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4