В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області кримінальне провадження внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000135 від 09.03.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий;

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 22 години перебував у с. Личкове Новомосковського району Дніпропетровської області, поблизу домоволодіння по АДРЕСА_2 . В цей час та в даному місці у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем, належним ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 умисно, повторно з корисливих мотивів та з метою подальшого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, заздалегідь відчинивши ворота, проник на огороджену парканом територію подвір`я домоволодіння ОСОБА_5 , розташованого по АДРЕСА_2 .

Після чого, ОСОБА_4 через незачинені на замок водійські дверцята, сів на водійське місце автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_5 . В подальшому яким, з корисливих мотивів, повторно, таємно незаконно заволодів, шляхом замкнення контактної групи на замку живлення, здійснивши запуск двигуна та виїхавши із території подвір`я.

Заволодівши викраденим, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину на викраденому автомобілі зник, викрадений автомобіль присвоїв та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 53 736 гривень 06 копійок.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, з проникненням у інше сховище.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року оголошено в розшук обвинуваченого ОСОБА_6 , зупинено судове провадження у кримінальному провадженні за № 0000135 від 09.03.2018 року відносно ОСОБА_6 та продовжено судове провадження стосовно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав повністю та суду показав, що в увечері 08.03.2018 року з подвір`я, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , ним було викрадено автомобіль марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після чого, разом з ОСОБА_6 збули викрадений автомобіль у м. Дніпро. Про те що автомобіль був ним викрадений він ОСОБА_6 не повідомляв, під час досудового розслідування вказав про причетність до вказаного злочину ОСОБА_6 під психологічним тиском працівників поліції.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні суд вважає правдивими, оскільки вони послідовні і логічні, узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, а тому не викликають сумнівів.

Крім показань обвинуваченого, його провина у вчиненні описаного злочину підтверджується і іншими дослідженими судом доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що в період часу з 17 год. 30 хв. 08.03.2018 року по 01 год. 20 хв. 09.03.2018 року з його подвір`я, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , було викрадено автомобіль марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після того як працівниками поліції було знайдено викрадений автомобіль, у ньому були відсутні його речі, а також розкомплектований. Цивільний позов в редакції від 22.08.2024 року підтримує та просить його задовольнити. При призначенні покарання обвинувачених прохав не застосовувати до обвинуваченого покарання з випробуванням.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що в березні 2018 року він на прохання ОСОБА_6 , який познайомив його з ОСОБА_4 , допоміг останньому продати автомобіль «ВАЗ» моделі «2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 своєму знайомому на ім`я ОСОБА_8 . Про те, що вказаний автомобіль був викрадений, йому ніхто не говорив, прізвище ОСОБА_8 він не знає, наскільки обізнаний, ОСОБА_8 виїхав за кордон і місце перебування його невідоме.

Як вбачається з витягу з ЄРДР № 0000135 від 09.03.2018 року, внесено відомості за заявою ОСОБА_5 та розпочато досудове розслідування за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 289 КК України (т. 5 а. с. 12).

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.03.2018 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 звернувся до органів поліції з заявою щодо незаконного заволодіння автомобіля марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 з його подвір`я, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (т. 5 а. с. 13).

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 09.03.2018 року з фото-таблицею, слідчим зафіксовано, що місцем події є подвір`я домоволодіння яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Домоволодіння огороджене дерев`яним парканом з дерев`яними воротами, які на момент огляду були відкриті. На подвір`ї чітко проглядається місце де стояв автомобіль (колія накатана колесами) (т. 5 а. с. 14-15).

Відповідно до даних протоколу огляду від 05.04.2018 року з фототаблицею, слідчим зафіксовано, що в присутності двох понятих ОСОБА_7 добровільно пояснив, що даний ним автомобіль ВАЗ 2107 він придбав у знайомого ОСОБА_9 та хлопця на ім`я ОСОБА_10 в ніч на 09.03.2018 року у м. Дніпро. У моторному відсіку, під лобовим склом із правої сторони, у місці заводського маркування номеру кузова виявлено пошкодження кузова у вигляді вирізу перпендикулярної форми. Маркування номеру кузову на цьому місці не виявлено. На момент огляду автомобіль у більшій частині розукомплектований. В ході огляду зазначений автомобіль вилучено (т. 5 а. с. 22-28).

Протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками від 05.04.2018 року встановлено, що свідок ОСОБА_7 впізнає осіб, які 09.03.2018 року здійснювали йому продаж автомобіля ВАЗ 2107 зеленого кольору (т. 5 а .с. 32-33).

Висновком експерта судово-товарознавчої експертизи № 15/12.2/148 від 31.05.2018 року, якою визначено середню ринкову вартість автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 08.03.2018 року в розмірі 53 736,06 грн. (т. 5 а. с. 35-36).

Суд визнає, що усі зазначені докази по справі зібрані у порядку і відповідно до вимог Закону, є належними, допустимими та достатніми для постановлення вироку.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, з проникненням у інше сховище.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, що скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, неодружений, дітей на утриманні не має, не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується формально.

Призначаючи покарання суд повинен дотримуватись принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та враховуючи обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції статті ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі без конфіскації майна.

Разом з цим, суд також враховує поведінку обвинуваченого, який у судовому засіданні свою провину визнав повністю та розкаявся у скоєному.

Отже, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення та зазначені вище дані про особу ОСОБА_4 , його відношення до скоєного правопорушення та поведінку після його скоєння, думку прокурора в судових дебатах, який просив призначити покарання з випробуванням, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, та вважає можливим на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом зазначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення злочину та критичним ставленням до вчиненого, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання. Таку міру покарання суд вважає необхідною не тільки для покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, а й для його виправлення.

Пунктом 10 ч.1 ст. 56 КПК України передбачено, що протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 121 КПК України витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, - це витрати обвинуваченого, підозрюваного, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його захисника, представника потерпілого, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, найманням житла, виплатою добових (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також втрачений заробіток чи витрати у зв`язку із відривом від звичайних занять.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 завданих кримінальним правопорушенням майнової шкоди у розмірі 104 386 грн. та моральної шкоди у розмірі 300 000 грн., суд дійшов до висновку про його часткове задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 1 ст. 121 КПК України витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, - це витрати обвинуваченого, підозрюваного, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його захисника, представника потерпілого, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, найманням житла, виплатою добових (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також втрачений заробіток чи витрати у зв`язку із відривом від звичайних занять.

Частиною 1 статті 124 КПК України визначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Потерпілий в позовній заяві прохає стягнути з обвинуваченого майнову шкоду у розмірі 104 386 грн., яка складається з матеріального збитку щодо визначення вартості автомобіля в розмірі 53 736 грн. 06 коп., заволодіння предметами, які знаходилися в автомобілі на суму 23 888 грн. та транспортних витрат пов`язаних з прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження в розмірі 26 762 грн. Натомість ч. 1 ст. 121 КПК України витрати пов`язані з прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження потерпілого не відносяться до процесуальних витрат, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Суд вважає, що кримінальним правопорушенням потерпілому завдані моральні страждання, оскільки, у зв`язку із викраденням автомобілю переніс емоційний стрес, що мало вплив на його емоційний стан.

Розглядаючи питання про розмір моральної шкоди, враховуючи характер вчиненого обвинуваченими правопорушення, глибину душевних страждань потерпілого, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за доцільне позов в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого не обирався. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 368-370, 373- 374, 392, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом зазначеного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування:

-майнової шкоди 77 624 грн. 06 коп. (сімдесят сім тисяч шістсот двадцять чотири гривні 06 копійок) грн.;

-моральної шкоди 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Запобіжний захід до засудженого не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь на користь Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (одержувач платежу УДКСУ у Шевченківському районі м. Дніпро Дніпропетровської області; номер рахунку: НОМЕР_2 ; МФО: НОМЕР_3 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ; найменування установи банку: ГУДКСУ у Дніпропетровській області; призначення платежу: за експертизу № 15/12.2/148 від 31.05.2018) витрати на проведення експертизи в сумі 1 114 (одна тисяча сто чотирнадцять гривень) грн.

Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_5 повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча суддя ОСОБА_1