Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

16 липня 2024 року м. Рівне

Справа № 561/1139/22

Провадження № 11-кп/4815/78/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000079 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2023 року стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Перекалля Вараського району Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вказаним вироком ОСОБА_5 визнано винною та засуджено за ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Судом задоволено частково цивільний позов ОСОБА_8 та ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на її користь 5181,27 грн. відшкодування матеріальної шкоди і 5000 грн. компенсації моральної шкоди та 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 21 вересня 2022 року близько 14 год., знаходячись поблизу хвіртки до території домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_1 , де мешкає його колишня дружина ОСОБА_9 разом із двома неповнолітніми дітьми, на ґрунті довготривалої особистої неприязні, під час словесного конфлікту із своєю колишньою тещею ОСОБА_8 , яка в той час знаходилася також поблизу вказаної хвіртки на території цього ж господарства, умисно наніс їй один удар кулаком правої руки в ліву сторону голови, а саме в тім`яно-скроневу ділянку голови та ліву вушну раковину. Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: садна лицевої поверхні лівої вушної раковини (в межах ніжки завитка), забою м`яких тканин тім`яної ділянки голови зліва та вушної раковини, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить цей вирок скасувати та закрити вказане кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 на підставі п.2 ч.2 ст. 284 КПК України. Як зазначено в обґрунтування цих вимог, місцевий суд допустив невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування кримінального закону щодо кваліфікації дій обвинуваченого та істотного порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Зокрема, захисник вказав, що суд залишив поза увагою факт перебування ОСОБА_5 у стані необхідної оборони, адже потерпіла ОСОБА_8 замахнулась на нього палицею, удар прийшовся йому по руці, що підтвердили сам обвинувачений та свідок ОСОБА_10 .

Зазначив, що поведінка потерпілої та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 словесні образи, заборона проводити заміри будинку обвинуваченого, спроба витіснити його та інженера приватного підприємства «Бюро технічної інвентаризації» з подвір`я, нанесення удару, була агресивною, та в тій обстановці давала ОСОБА_5 підстави вважати, що потерпіла може спричинити йому тілесні ушкодження. Ці обставини підтверджуються постановами Зарічненського районного суду Рівненської області від 01.11.2022, відповідно до яких цих осіб визнано винним за ст. 173 Кодексу У ппро адміністративні правопорушення.

Захисник вказав, що дії обвинуваченого свідчать про спрямованість на відвернення протиправних дій потерпілої, а спричинені їй тілесні ушкодження заподіяні їй під час перебування його у стані необхідної оборони. Суд першої інстанції також не розглянув його клопотання про надання доступу до матеріалів, які досліджував судово-медичний експерт ОСОБА_13 , судом не було перевірено на предмет допустимості висновок судово-медичної експертизи, який покладено в основу вироку.

Також захисник зауважив, що при вирішенні цивільного позову місцевий суд належним чином не дослідив медичну документацію потерпілої стосовно призначеного лікування.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_14 щодо законності даного вироку та відсутності підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

За приписами частини 1 ст.404 КРК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону. При цьому, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за ч.1 ст.125 КК, колегія суддів вважає правильним та таким, що ґрунтується на обставинах кримінального провадження.

Так, частина 3 ст.404 КПК передбачає, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак, вказуючи в апеляційній скарзі про перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони та необхідності закриття даного кримінального провадження, стороною захисту не було заявлено клопотання про повторне дослідження доказів із зазначенням підстав для такого дослідження.

Таким чином, колегія суддів приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, не даючи їм іншої оцінки, ніж надав місцевий суд.

Зокрема, як показала місцевому суду потерпіла ОСОБА_8 , 21 вересня 2022 року близько 14 год. до неї прибіг її неповнолітній онук ОСОБА_12 та повідомив, що його батько ОСОБА_5 разом із працівником бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) роблять заміри будинку. Коли підійшла зі своїм чоловіком ОСОБА_15 на подвір`я будинку, що по АДРЕСА_1 , то побачила, що там перебували її колишній зять ОСОБА_5 та працівник БТІ ОСОБА_10 . Вказала, що між нею та ОСОБА_5 виникла сварка, обвинувачений і працівник БТІ вийшли з подвір`я. Коли вона намагалася зачинити за ними хвіртку, ОСОБА_5 підбіг до неї та вдарив її один раз кулаком правої руки в ліву скроневу ділянку голови, після чого сів в автомобіль ОСОБА_10 та поїхав з місця події.

Вказані показання потерпілої узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 та неповнолітнього свідка ОСОБА_12 , які будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, підтвердили обставини нанесення потерпілій обвинуваченим тілесного ушкодження.

Окрім того, місцевим судом було досліджено протоколи проведення слідчих експериментів від 11.11.2022 за участі потерпілої та свідка ОСОБА_15 , які також узгоджуються з наданими показаннями.

Щодо показань допитаного як свідка інженера ПП «Бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_10 , то слід зауважити, що він не бачив чи наносив ОСОБА_5 удари ОСОБА_8 , оскільки в той час перебував біля свого автомобіля спиною до них. Разом з тим, він підтвердив факт наявності конфлікту між потерпілою та обвинуваченим, у ході якого ОСОБА_8 завдала ОСОБА_5 удар палицею, який прийшовся йому по руці.

Вказане, на думку колегії суддів, свідчить про наявність умислу в обвинуваченого ОСОБА_5 на спричинення потерпілій тілесного ушкодження.

Вказані письмові докази та показання потерпілої й свідків об`єктивно узгоджуються і з висновком судово-медичної експертизи №294 від 07.10.2022 та висновком додаткової судово-медичної експертизи 3337/294 від 21.11.2022 щодо механізму отримання потерпілою ОСОБА_8 тілесного ушкодження.

При цьому, колегія суддів вважає висновок експерта №294 від 07.10.2022, за результатами проведеної судово-медичної експертизи щодо встановлення ступеню тяжкості виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень та механізму їх утворення, належним та допустимим доказом.

Зокрема, для проведення цієї експертизи дізнавачем було надано в експертну установу медичну карту стаціонарної хворої №4150, виданої на ім`я ОСОБА_8 , яка була вилучена у комунальному некомерційному закладі «Зарічненська багатопрофільна лікарня» на підставі постанови начальника Зарічненського відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_16 , погодженої з керівником Вараської окружної прокуратури ОСОБА_17 . Також потерпілою ОСОБА_8 було надано у розпорядження дізнавача свою медичну карту амбулаторного хворого №4348.

Як виснувала у своїй постанові Об`єднана палати Верховного Суду від 27.01.2020 у справі №754/14281/17, на підставі статей 3, 56 КПК потерпіла є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, але й слідчому. Крім того, за правилами ч.2 ст. 84 вказаного Кодексу показання потерпілої є процесуальним джерелом доказу.

Отже, виходячи із законодавчих норм, потерпіла наділена правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди її здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою, отриманою від указаної сторони. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження.

Також колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи щодо не відкриття стороні захисту зазначених медичних документів, на підставі яких було проведено судово-медичну експертизу, оскільки фотокопії медичних карт ОСОБА_8 долучені до висновку експерта №294, а тому, при ознайомленні з матеріали кримінального провадження обвинувачений та його захисник мали змогу ознайомитись з цими документам, тобто реалізувати своє право, передбачене ч.5 ст.301 КПК.

Окрім того, в ході апеляційного розгляду не було встановлено факту перебування ОСОБА_5 під час інкримінованого йому злочину у стані необхідної оборони.

Так, частина 1 ст. 36 КК встановлює, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Таким чином, вказаною статтею передбачено право на захист не від будь-якого протизаконного вчинку, а лише від суспільно небезпечного посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода, заподіяна особі, яка здійснює посягання, не перевищувала би необхідну.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Водночас, встановлені місцевим судом обставини даного провадження свідчать про те, що ОСОБА_5 наніс ОСОБА_8 удар, коли вже перебував за межами домогосподарства (за хвірткою), відсутні докази щодо вчинення потерпілою стосовно обвинуваченого певного суспільно-небезпечного діяння, у зв`язку з чим він міг перебувати у стані необхідної оборони.

Як пояснив колегії суддів обвинувачений ОСОБА_5 за наданням медичної допомоги після цього інциденту він не звертався.

Згідно положень ч.1 ст. 128 КПК, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому, частини 4, 5 ст. 128 КПК визначають, що форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Задовольняючи частково цивільний позов потерпілої про відшкодування витрат, понесених ОСОБА_8 на лікування у розмірі 5181 грн. 27 коп., місцевий суд належним чином перевірив медичну документацію потерпілої, у тому числі й фіскальні чеки про придбання медикаментів.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що винними діями обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_8 була заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з спричиненням їй легкого тілесного ушкодження.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування даного вироку та задоволення апеляційних вимог сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3