Справа № 305/3783/24
Номер провадження 1-кп/305/390/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2024 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рахів обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено в ЄРДР 25.08.2024 за №0000522 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні осіб не має, військовозобов`язаного, не працює, раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 11 класу Лазещинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, неодруженого, на утриманні осіб не має, військовозобов`язаного, не працює, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 02:00 год у с. Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, шляхом злому навісного замка дверей проникли до гаражного приміщення, розташованого неподалік від території дворогосподарства АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 , де через незамкнені двері проникли до салону автомобіля марки "PEUGEOT", моделі 405, синього кольору із державним реєстраційним номерним знаком " НОМЕР_1 ТІ", що перебуває у фактичному володінні ОСОБА_7 та згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ОРЕВ Тернопіль зареєстрований за ОСОБА_9 , мешканцем АДРЕСА_3 , отримавши можливість перемістити його. Надалі, діючи спільно з єдиним умислом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 незаконно, всупереч волі власника транспортного засобу ОСОБА_7 , заволоділи зазначеним вище автомобілем, над яким встановили контроль, та продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані єдиним умислом ОСОБА_5 потрапивши до салону автомобіля сів за кермо та за допомогою ключа, який знаходився у салоні автомобіля, спробував привести у дію двигун, однак двигун не спрацював, тоді вони вирішили штовхати автомобіль вниз по ґрунтовій дорозі, при цьому завели двигун "з буксира", після чого ОСОБА_4 сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля і вони поїхали в напрямку центру с. Лазещина, де надалі їдучи дорогою місцевого значення, навпроти будинку №870 ОСОБА_5 не маючи навичок керування автомобілем не впорався з керуванням та з`їхав у кювет ліворуч, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покинули автомобіль та втекли з місця пригоди.

Дії обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше сховище.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав у повному обсязі. Пояснив, що у нього є дівчина, яка проживає у с. Чорна Тиса, а тому 25.08.2024 близько 02 години він мав намір відвезти дівчину додому у с. Чорна Тиса, отже вони з братом ОСОБА_5 вирішили заволодіти автомобілем ОСОБА_7 Зірвавши замок, проникли у приміщення гаража, вигнали автомобіль, але він не заводився, тому вони стали його штовхати, після чого він завівся й вони почали рухатися дорогою, за кермом був ОСОБА_5 , але він не впорався з керуванням і автомобіль понесло у кювет. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав у повному обсязі. Пояснив, що 25.08.2024 близько 02 години вони з братом вирішили відвезти дівчину ОСОБА_11 додому у с. Чорна Тиса. Для цього вирішили заволодіти автомобілем ОСОБА_7 . Зірвали замок, проникли у приміщення гаража ОСОБА_7 , ключі від автомобіля знаходилися у салоні, але він не заводився, тому вони стали штовхати автомобіль, він заскочив у салон за кермо, після чого автомобіль завівся й вони почали рухатися дорогою, але оскільки досвіду водіння не має, тому він заїхав у кювет. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , в судовому засіданні пояснила, що вона є його сестрою. Брат дійсно поводить себе нерідко не правильно, про те, що він вчинив незаконне заволодіння автомобілем ОСОБА_7 вона довідалася від ОСОБА_12 . Просить суворо не карати ОСОБА_5 .

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що наразі немає жодних матеріальних чи моральних претензій до обвинувачених, оскільки матеріальну шкоду, що була їй заподіяна внаслідок незаконного заволодіння автомобілем, відшкодована обвинуваченими. З покаранням обвинувачених покладається на суд.

Попри визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своєї винуватості у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, їх вина також повністю підтверджується дослідженими судом доказами, які були надані прокурором, на підтвердждення винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та досліджені в ході судового розгляду.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною у повному обсязі, та кваліфікує їх дії за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше сховище.

Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з-поміж передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.04.2018 (справа № 298/95/16).

З положень ч. 2 ст. 50 КК України випливає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про вид і розмір покарання обвинуваченим, суд враховує відповідно до ст.ст. 65-69-1 КК України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинувачених, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, на спеціальному обліку лікаря психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває, не має на утриманні непрацездатних чи неповнолітніх осіб, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується негативно.

Під час вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, на спеціальному обліку лікаря психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, є учнем Лазещинської ЗОШ І-ІІІ ступенів, де за місцем навчання характеризується негативно.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_13 , суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не встановлено.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Таким чином, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинувачених, ступінь їх вини, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, той факт, що обвинувачені заподіяну потерпілому шкоду відшкодували, суд вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_14 слід призначити покарання у виді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією статті особливої частини Кримінального кодексу України, за якою вони обвинувачуються і яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Крім того, суд зважає і на критичне ставлення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до скоєного, усвідомлення своєї провини й засудження своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне їх прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повинні нести покарання у виді позбавлення волі, але водночас суд вважає можливим ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 75 КК України, а ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 75 та 104 КК України, звільнити від відбування призначеного основного покарання, якщо вони протягом визначеного судом випробувального строку не скоять нового правопорушення та виконають покладені на них обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, зобов`язавши засуджених періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цьому органу про зміну місця проживання, навчання та роботи, оскільки, на думку суду, саме таке покарання, є справедливим, а також необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нового кримінального правопорушення, що можливо без ізоляції останніх від суспільства.

Також, на думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченим сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде своєю чергою достатньою превентивною мірою, відповідатиме тяжкості вчиненого правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

У цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 27.08.2024 було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк до 26.10.2024, а щодо ОСОБА_5 28.08.2024 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби до 26.10.2024 року. Враховуючи, що клопотань про продовження, зміну чи обрання запобіжного заходу під час судового розгляду прокурор не подавав, строк дії запобіжного заходу закінчився, тому суд запобіжних заходів щодо обвинувачених не обирає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Витрати на залучення експерта для проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 1514,56 грн (висновок №СЕ19/107-24/7764-АВ від 14.10.2024) слід стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Інші процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 1514,56 грн (висновок №СЕ19/107-24/7764-АВ від 14.10.2024).

Після вступу вироку в законну силу речові докази - автомобіль марки "PEUGEOT", моделі 405, синього кольору із державним реєстраційним номерним знаком " НОМЕР_1 ТІ", який збігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, повернути потерпілій ОСОБА_7 , а навісний замок, який переданий на зберігання в кімнату речових доказів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Суддя: ОСОБА_1