Справа № 452/5063/23
Провадження № 1-в/452/89/2024
УХВАЛА

іменем України

24 жовтня 2024 року Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у порядку ч. 4 ст. 107 КПК України в місті Самборі Львівської області подання провідного інспектора Самбірського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку з декриміналізацією діяння стосовно засуджену ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 засуджена вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України особу звільнено від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1(один) рік.

Провідний інспектор Самбірського РВ філії Державної установи «Центр пробації» звернулася до суду з поданням, у якому просить вирішити питання про приведення вироку суду у відповідності до Закону №3886-ІХ від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких питань діяльності правоохоронних органів», яким декриміналізовано діяння, що було вчинено ОСОБА_2 .

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні 14.10.24р. підтримав подання, на сьогодні звернувся про розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти задоволення подання про звільнення засуджену від відбуття покарання; представник центру пробації до суду не прибув, аналогічно подав заяву про розгляд подання без його участі, просив таке задовольнити; засуджена не з`явилася, що не перешкоджає розгляду подання.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до переконання, що звернення підлягає задоволенню із наступних підстав:

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання; слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотню дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі.

Так, згідно із ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2024 року ОСОБА_2 засуджена за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі з іспитовим терміном на один рік.

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_2 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану, завдавши майнову шкоду потерпілому ОСОБА_4 на загальну суму 2270грн.

Відповідно до положення ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно вироку Самбірського міськрайонного суду від 16.01.2024р. ОСОБА_2 вчинила таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану на загальну суму 2270грн., що станом на момент вчинення крадіжки складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином на засуджену ОСОБА_2 розповсюджується дія Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024 та, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Тому, із урахуванням, що ОСОБА_2 засуджено за діяння, караність якого законом усунена, суд дійшов до висновку, що подання є обґрунтованим та особа підлягає звільненню від покарання.

Керуючись ст. 74 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити засуджену ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - від покарання у виді п`яти років позбавлення волі, призначеного за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2024р. по кримінальному провадженні про її обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, - у зв`язку із декриміналізацією.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів із дня її оголошення.

Суддя