№ 263/1187/20
пр. 1-в/201/253/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника відділу № 1 філії «Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_2 про звільнення від відбування призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Начальник відділу № 1 філії « Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях в суд направлено подання про звільнення від відбування призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_3 .

В судове засідання представник філії ДУ «Центр пробації» та прокурор не прибули, надали заяви про розгляд подання без їх участі, їх неявка не перешкоджає розгляду подання.

Засуджений у судове засідання не прибув, його неявка не перешкоджає розгляду подання.

Суд, дослідивши подання приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.12.2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

Вказаний вирок набрав законної сили 12.01.2021 року.

Копія вироку та розпоряджейня суду відносно засудженого ОСОБА_3 отримано та прийнято до виконання 27.01.2021 року.

Станом на 06.09.2024 р. відділ № 1 не отримував від ОСОБА_3 документа про сплату штрафу.

Проведеними заходами установити причини несплати штрафу засудженим ОСОБА_3 не стало можливим. Засуджений на зв`язок не виходить.

На теперішній час перевірити адресу реєстрації та проживання засудженого ОСОБА_3 не можливо. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України територія м. Маріуполь Донецької області визнана тимчасово окупованою (наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22.12.2022 р. № 309). Внаслідок окупації м. Маріуполь на його території не функціонують жодні поштові служби та окупаційною владою змінено оператора мобільного зв`язку. Тому спрямувати виклик засудженому поштою чи з використанням технічних засобів електронних комунікацій не виявляється можливим.

Відповідно до повідомлення з ІНФОРМАЦІЯ_2 інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_3 не значиться.

З інформації Державної податкової служби України щодо джерел виплачених доходів встановлено, що офіційних джерел доходів засуджений За- ОСОБА_4 не має.

Згідно повідомлень: управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Донецькій області - засуджений нових кримінальних правопорушень не скоїв; відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - актового запису про смерть ОСОБА_3 не виявлено; ІНФОРМАЦІЯ_3 - на військову службу не призивався; Маріупольського міського центру зайнятості - з приводу працевлаштування не звертався.

Під час виконання вироку суду відносно ОСОБА_3 відділом № 1 до Жовтневого районного суду м. Маріуполя, на підставі ч. 4 ст. 26 КВК України, 24.09.2021 р. направлено подання про вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських робіт, виправних робіт або обмеження (позбавлення) волі відповідно до закону. Ухвалою цього ж суду від 03.11.2021 р. оголошено у розшук.

ОСОБА_3 оголошений у розшук 25.11.2021 р., оперативно-розшукова справа № 17-1001.

02.08.2024 р. до Маріупольського районного управляння поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - Маріупольське РУП), за ухилення засудженого ОСОБА_3 від сплати штрафу, направлено подання в порядку ч.І ст. 389 КК України. 06.09.2024 р. з Маріупольського РУП отримано повідомлення про те, що факт не містить ознак кримінального правопорушення, а також сплинув строк давності виконання обвинувального вироку.

Враховуючи, що ОСОБА_3 засуджений 09.12.2020 р. Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу, що є покаранням менш суворим, ніж обмеження волі, вирок законної сили 12.01.2021 року, строк давності виконання вказаного вироку сплинув 12.01.2023 р.

Відповідно до інформації наданої управлінням інформаційно- аналітичної підтримки ГУНП в Донецькій області, засуджений ОСОБА_3 з дня винесення вироку, а саме з 09.12.2020 р., до кримінальної відповідальності не притягувався, у статусі обвинуваченого в жодному кримінальному провадженні не перебуває.

Подання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку є таким, що не порушує права, свободи та інтереси засудженого ОСОБА_3 та його неприбуття на судове засідання не перешкоджає проведенню судового розгляду. Суд має право розглянути подання за відсутності засудженого.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.12.2020 р., факт ухилення від відбування покарання не встановлено вироком суду, подання підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для звільнення гр. ОСОБА_3 відбування покарання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ККУ.

Подальше виконання вироку недоцільне, оскільки після спливу вказаного строку і виконання не може мати належного карального і превентивного впливу.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України передбачено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки - два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст.80КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс15 (постанова від 24.12.2015) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК.

Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3ст. 80 КК України, суд, тим самим, фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дії або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Таким чином, єдиною та безумовною підставою для визнання особи такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного їй за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.

Таке правозастосування суперечить ч. 1ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки в матеріалах справи відсутні дані про ухилення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності заст.389 КК України, та про вчинення ним нового кримінального правопорушення до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Наявність лише факту несплати засудженим штрафу не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.

Відповідно до приписівст.152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80КК України складається з трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09.12.2020 року, факт ухилення від відбування покарання не встановлений вироком суду, суд вважає, що подання підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ст. 80 ч.1 п.1 КК України.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що дане подання відділу №1 філії державної установи «Центр пробації» у Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях про звільнення засудженого ОСОБА_3 , від відбування призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09.12.2020 року, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 80 КК України, ст. 539 КПК України, ст. 152 КВК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звільнити від покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09.12.2020 року, засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 гривень, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1