Справа 489/3355/18
Кримінальне провадження № 1-кп/489/95/24
У Х В А Л А

05 листопада 2024 м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого ОСОБА_1

із секретарем

судових засідань ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кропивницький, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.07.2016 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 185 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України відбування покарання звільнений з іспитовим строком терміном на 2 роки;

- 25.04.2018 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

05.10.2018 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. - 1 ст. 70 КК України до 3 роки 3 місяці позбавлення волі. В подальшому 11.11.2019 ухвалою Менського районного суду Чернігівської області ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаїв від 26.03.2019, більш суворим покаранням за вироком від 05.10.2018 р. 3 роки 4 місяці позбавлення волі, звільненого 07.02.2020 р. з місця позбавлення волі;

- 13.11.2020 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України відбування покарання звільнений з іспитовим строком терміном на 1 рік, 20.12.2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда звільнений від відбування покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку;

- 04.05.2022 року Кіровським районним судом м. Кропивницький за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме в тому що:

24.11.2017 о 12:00 год. ОСОБА_4 маючи намір на викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні магазину «Єва», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , таємно, шляхом вільного доступу викрав товар, а саме один флакон парфумованої води «Ланвін Румьєр Роуз» вартістю 533,66 грн., чим намагався нанести матеріального збитку ТОВ «Руш», але злочин до кінця не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий з викраденим товаром працівниками магазину «Єва».

В судовому засіданні обвинувачений просив закрити кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчинених ним діянь.

Прокурор не заперечував проти закриття кримінального провадження.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Судом встановлено, що на час вчинення інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» передбачала настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати (ч. 1 ст. 51). При цьому, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ, статті 169 Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік», у 2017 році станом на 1 січня був установлений прожитковий мінімум для працездатної особи в розмірі 1600 грн.

За такого, у 2017 році станом на час вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння кримінальна відповідальність наставала за викрадення чужого майна шляхом крадіжки на суму, яка перевищувала 160,00 грн. (1600 х 50% х 0,2).

Однак, станом наданий час ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» діє в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024№ 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024, та передбачає настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 51) та дію, передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за крадіжку чужого майна настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За такого, оскільки Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX пом`якшена кримінальна відповідальність через підвищення розміру вартості майна - предмета кримінального правопорушення до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому він поширюється відповідно до положень статей 8 та 58 Конституції України як норм прямої дії на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності таким законом.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 567/507/23, згідно з якими після набрання чинності Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У зв`язку з чим кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Таким чином, внесені Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX зміни до ст. 51 КУпАП призвели до декриміналізації діяння щодо викрадення майна, вартість якого станом на час його викрадення шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим дія вказаного Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

За такого, у зв`язку з декриміналізацією станом на даний час кримінальна відповідальність передбачена за викрадення у 2017 році чужого майна шляхом крадіжки на суму, яка перевищує 1600 грн. (1600 х 50% х 2).

Натомість згідно з пред`явленим ОСОБА_4 обвинуваченням, вартість майна, яке він таємно викрав, станом на дату вчинення інкримінованих діянь становить менше 1600 грн. за епізодом злочинної діяльності, внаслідок чого вчинене ним діяння на теперішній час не належать до кримінальних правопорушень і тому не передбачають настання кримінальної відповідальності.

Таким чином, оскільки під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, та обвинувачений згоден на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, тому вказане є підставою для закриття кримінального провадження на цій підставі.

Цивільний позов не заявлявся.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись статтями 284, 370, 374, 376 КПК України, суд

постановив:

Кримінальне провадження №0005800 від 24.11.2017 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, - закрити на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речовий доказ оптичний носій CD-R марки «ARITA» з відеозаписом за 24.11.2017 зберігати в матеріалах судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий: