ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/665/24 Справа № 705/1438/24 Категорія: ч.2 ст.121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засіданняОСОБА_5 ,
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Бабанка Уманського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, неодружений, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , та фактично проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з 23 грудня 2023 року.

Зарахувано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення в період з моменту фактичного затримання 23 грудня 2023 року до дати набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Постановлено стягнути із ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у загальному розмірі 46311 гривень 44 копійки.

Прийнято скасувати накладений ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2023 року арешт на майно, яке було вилучене 23.12.2023 в ході затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України, а саме: чоловічі спортивні штани чорного кольору та кросівки з речовиною бурого кольору.

Вирішено долю речових доказів на підставі ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком міськрайонного суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що 23 грудня 2023 року близько 00 годин 30 хвилин, перебуваючи на подвір`ї домоволодіння, за місцем проживання його матері ОСОБА_11 , що за адресою: АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту із колишнім співмешканцем матері - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що виник на ґрунті тривалих неприязних відносин між ними, які склалися у зв`язку з неодноразовим вчиненням ОСОБА_12 протиправних дій, в тому числі і домашнього насильства відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_11 , з метою спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно та цілеспрямовано, наніс множинні удари руками та ногами в ділянку голови, грудної клітини, черевної порожнини, обличчя, рук та ніг ОСОБА_12 , чим спричинив потерпілому відповідно до висновку експерта № 05-7-02/402 від 23.12.2023 тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми з залученням кількох уточнених ділянок тіла: відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток основи склепіння та лицевого черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки, травматичного набряку набубнявіння речовини головного мозку, саден, синців та ран голови та обличчя; закритої тупої травми органів грудної клітки; переломів ребер справа, забоїв правої легені; закритої тупої травми органів черевної порожнини; розривів правої долі печінки, розривів та розтрощення лівої долі печінки з внутрішньочеревною кровотечею, яка ускладнилась гемоперітонеумом (накопиченням крові в черевній порожнині). В результаті вище перелічених тілесних ушкоджень настала смерть ОСОБА_12 і дані тілесні ушкодження носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Настання смерті потерпілого знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень.

Окрім цього, своїми умисними діями, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді синця нижньої третини правого передпліччя по зовнішній поверхні, саден задньої поверхні грудної клітки в проекції внутрішньої часини лівої лопатки, групових саден від нижньої до середньої третини правої половини грудної клітки від задньопахвинної до колохребтової лінії, саден в проекції 6-10 ребер справа від кологрудинної до передньопахвинної лінії, саден проекції тіла грудини, двох саден в проекції мечовидного відростка грудини, синця в проекції 10 ребра справа по передньопахвинній лінії, садна поперекової ділянки справа, синця передньо-внутрішньої поверхні правого колінного суглобу, дуговидного садна передньої поверхні правої гомілки в верхній третині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подала апеляційу скаргу в якій просила вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.07.2024 стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст.121 КК України скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років. В решті - вирок суду першої інстанції просила залишити без змін.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції, обгрунтовуючи свій висновок про доцільність призначення покарання нижче нижчої межі, передбаченої у санкції інкримінованого кримінального правопорушення, вказав на пом`якшуючі обставини, передбачені п п. 1, 5 ч. 1 ст. 66 КК України, - щире каяття та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Так, посилання суду на відношення обвинуваченого до вчиненого та визнання особою в повному обсязі своєї вини, під час судового розгляду, під тиском зібраних у провадженні доказів, лише свідчать про усвідомлення ним невідворотних наслідків у вигляді понесення покарання за скоєне та жодним чином не зменшують суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, тобто такі обставини, хоч і мають місце, однак, не є вагомими настільки, щоб вказувати на необхідність застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України. Зокрема, ці обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, особливо з врахуванням того, що наслідком діяння стала смерть людини, життя якої Конституція України визначає найвищою соціальною цінністю.

Водночас, судом зазначено як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення внаслідок жорстокого поводження ОСОБА_12 з матір`ю обвинуваченого, вчинення щодо неї домашнього насилля.

При цьому суд посилається на п.5 ч.1 ст. 66 КК України, але не зазначає - яка це саме тяжка обставина та не обґрунтовує як саме це вплинуло на особу обвинуваченого, на ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним діяння. Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, саме ця обставина підтверджує лише неприязні відносини та мотиви умисного заподіяння тілесних ушкоджень. Тобто, суд лише констатує, що існувала така обставина, яка і зазначена в обвинувальному акті, як фактична обставина кримінального правопорушення.

Разом із цим, суд визнав відсутність обставини, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання - вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах. Тобто, суд не врахував, що обвинуваченим вчинено злочин щодо особи - колишнього співмешканця його матері, про що було зазначено в обвинувальному акті в даному кримінальному провадженні.

Окрім того, суд, визнаючи обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , збіг тяжких обставин, у тому числі сімейних, які полягають у тому, що вчинене обвинуваченим діяння спровоковане домашнім насильством з боку потерпілого та його протиправною поведінкою в межах сім`ї, одночасно не визнає обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах.

Апелянт вважає, що, зазначені судом обставини, що пом`якшують покарання, не можна вважати переконливими для застосування норм статті 69 КК України, позаяк ці дані і обставини існували до моменту вчинення злочину, і самі по собі безпосередньо, не впливають на ступінь суспільної небезпечності, ані вчиненого злочину, ані особи винного та не є критерієм стримування до вчинення ним нових правопорушень.

Зауважує, що поза увагою суду також залишилась і тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Так, обвинувачений вичинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких та із суб`єктивної сторони характеризується прямим умислом. Обвинувачений вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, а його діями спричинено непоправну шкоду - смерь потерпілого, однак судом не враховано такі наслідки вчиненого кримінального правопорушення.

Апелянт вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке не передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, через надмірну м`якість не буде сприяти виправленню обвинуваченого ще й з тих причин, що таке значне пом`якшене покарання відносно того, яке передбачено нормою Особливої частини Кримінального кодексу України, може викликати у нього впевненість у безкарності, в правоті своїх дій та спровокувати у майбутньому на вчинення нових кримінальних правопорушень.

За наведених обставин, прояв гуманності та поблажливості до обвинуваченого через застосування ст. 69 КК України є необгрунтованим та безпідставним, не буде сприяти його виправленню, а навпаки сприятиме уникненню справедливого покарання та вчиненню нових злочинів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що мати певний час співмешкала з ОСОБА_12 , однак потім вигнала. Йому було відомо, що останній здійснював фізичне насильство щодо його матері. Він проживає окремо від матері, про те, що ОСОБА_12 у черговий раз розв`язав бійку та ображав матір дізнався від своєї сестри. Коли прибіг до матері, перебував в стані алкогольного сп`яніння, побачив, що ОСОБА_12 тягав її за волосся по подвір`ї, він розлютився, втратив над собою контроль, та почав наносити потерпілому удари в різні частини тіла. Стверджував, що він не бажав смерті ОСОБА_12 , щиро кається у вчиненому, шкодує, що так сталося.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 наголосила, що ОСОБА_7 не проживав зі своєю матір`ю однією сімєю, а жив окремо. Він вчинив протиправні дії щодо ОСОБА_12 , так як захищав свою матір від протиправних дій останнього. Зазначила, що ОСОБА_7 визнав свою вину, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем свого проживання, має на утриманні малолітню дитину, а тому суд першої інстанції при призначенні йому покарання вірно застосував ст.69 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити без змін вирок суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції здійснювався відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України є обґрунтованими, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Прокурор в апеляційній скарзі висловила свою незгоду з вироком суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК України, тому колегія суддів перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Відповідно до положень ст.50 КПК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Перевіряючи вирок суду в частині правильності призначеного обвинуваченому покарання апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції посилаючись на положення статей 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, при цьому працює на різних тимчасових роботах, має на утриманні малолітню дочку, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується виключно позитивно.

Також при призначенні обвинуваченому покарання суд, поряд з вищевказаними обставинами і даними про особу ОСОБА_7 , враховував, що за встановленими в ході розгляду кримінального провадження обставинами, обвинувачений фактично не був ініціатором конфлікту з потерпілим, оскільки поштовхом на вчинення протиправних дій відносно потерпілого стала агресивна поведінка останнього стосовно матері обвинуваченого.

Враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, оскільки обвинувачений у повному обсязі визнав свою провину у вчиненні злочину, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, усвідомив та засудив свою поведіну, яка призвела до непоправних наслідків, настання яких він не бажав.

Щодо наявності щирого каяття апеляційний суд наголошує, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність щирість каяття.

У даному провадженні ОСОБА_7 дійсно визнав провину, шкодує про вчинене, про що вкотре наголосив під час апеляційного розгляду, та таким чином його дії свідчать про наявність зазначеної пом`якшуючої обставини.

Також судом першої інстанції визнано іншу пом`якшуючу обставину, а саме, вчинення кримінального правопорушення внаслідок жорстокого поводження ОСОБА_12 з матір`ю обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_11 , а також у зв`язку із неодноразовим вчиненням ОСОБА_12 протиправних дій, в тому числі і домашнього насильства відносно ОСОБА_11 , що не заперечується стороною обвинувачення та покладено в основу обвинувачення ОСОБА_7 . Зазначене в певній мірі кореспондує обставині, що передбачена у п. 5 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Обставиною, що обтяжують покарання судом визнано вчинення злочну особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Санкція ч. 2 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Однак, відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Верховний Суд роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наведені дані про особу обвинуваченого, які, як на час судового розгляду кримінального провадження, так і на даний момент суттєво знижують суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані обставини в їх сукупності, дають підставу призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією норми КК України, на підставі ст.69 КК України.

Крім того, на противагу доводів апеляційної скарги прокурора, вирішуючи питання про застосування при призначенні покарання обвинуваченому за ч.2 ст.121 КК України положень ст.69 КК України, та призначення ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі суд першої інстанції також послався на дані, які характеризують особу обвинуваченого.

Апеляційні доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не зазначено обтяжуючу покарання обставину - вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебуває у сімейних чи близьких відносинах, хоча ця обставина зазначена в обвинувальному акті, є необгрунтованими, оскільки, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції відхилив доводи сторони обвинувачення про наявність такої обтяжуючої покарання обставини, як вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах, оскільки обвинувачений не проживав разом з потерпілим, не вів спільного господарства, не був пов`язаний з останнім взаємними правами та обов`язками. Суд вказав, що на його думку, колишній співмешканець матері - не є тією особою, про яку можливо вказати, що обвинувачений перебував з ним у близьких відносинах. Зазначив, що відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти. Однак у даному випадку суд не вбачав підстав для застосування норм даного Закону, з цим висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що прокурор у своїй апеляційній скарзі не просить застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 обставину, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебуває у сімейних чи близьких відносинах, а апеляційний суд не може вийти за межі апеляційних вимог та погіршити становище обвинуваченого ОСОБА_7 .

Враховуючи вищезазначене, судом першої інстанції достатньою мірою враховані дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини вчиненого кримінального правопорушення та пом`якшуючі покарання обставини, обтяжуючу покарання обставину, тому апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді 7 років позбавлення волі, як про це просить апелянт.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок щодо ОСОБА_7 є законним, обгорунтованим і вмотивованим, і його слід залишити без змін, підстави для його скасування та призначення більш суворого покарання, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Уманського мськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді