Справа №705/6276/24
1-в/705/599/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, який відбуває покарання за вироком Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022, яким засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 25, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, про приведення вироку у відповідність та звільнення від покарання,

У С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з поданням про приведення вироку Черкаського апеляційного суду, яким він засуджений за вчинення дрібних крадіжок, у відповідність, у зв`язку із декриміналізацією вчинених діянь.

У судовому засіданні прокурор вважає, що є достатньо підстав для приведення вироку Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022 у відповідність та виключення із зазначеного вироку посилань на ст. 71 КК України, та вважати його засудженим до 4 років позбавлення волі.

Представник установи в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_5 , у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність.

Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити у його відсутність, у вирішення клопотання покладався на розсуд суду.

Представник спостережної комісії в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника, не заперечує проти задоволення клопотання.

У відповідності до приписів ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали подання та особової справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання в державній установі «Старобабанівська виправна колонія № 92» за вироком Черкаського апеляційного суду від 24 травня 2022 року.

Так, 17.01.2022 вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 186 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі; за ч.2 ст. 125 КК України у вигляді 1 року обмеження волі; за ч. 1 ст. 186 КК України у вигляді 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, йому призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.07.2017 у вигляді 03 років 06 місяців позбавлення волі, і остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком чотири роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з 14.04.2021 року, тобто з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

За цим вироком ОСОБА_4 , в тому числі, 22.10.2020, за попередньою змовою з іншою особою викрали з автомобіля належного потерпілому майно на загальну суму 1450 грн. 40 коп.

В подальшому, адвокатом та прокурором вказаний вирок був оскаржений і 24.05.2022 Черкаським апеляційним судом вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17 січня 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 скасовано та ухвалено новий вирок, яким останнього було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 309, ч.2 ст.125, ч. 2 ст.186 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч. 2 ст. 309 КК України позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 2 ст. 125 КК України обмеження волі строком на 2 роки, за ч. 2 ст. 186 КК України - позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, призначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.07.2017 р. та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

В решті вирок залишено без змін.

За попереднім вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.07.2017, невідбута частина покарання за яким була приєднана до покарання за вироком Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022 на підставі ст. 71 КК України, ОСОБА_4 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.10.2016 та остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. При цьому, йому було змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою та взято під варту із зали суду і з цього часу визначено початок відбування покарання.

За вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.07.2017, ОСОБА_4 вчинив злочин 02.01.2017, у період іспитового строку, призначеного за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.10.2016, яким він був засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 3 роки; за ст. 198 КК України до обмеження волі строком 3 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 (три) роки та у відповідності до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Згідно розпорядження Придніпровського районного суду м. Черкаси, вирок Черкаського апеляційного суду набрав законної сили 24 травня 2022 року.

На час вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального Кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VІ від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Згідно ч. 3 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону України №1449-VI від 04.06.2009) викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення у 2020 році не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що станом на 01.01.2020 дорівнювало 210,20 грн. та на момент вчинення правопорушення у 2017 році не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що станом на 01.01.2017 дорівнювало 154,40 грн.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Разом з цим нормами КК України не встановлений мінімальний розмір вартості майна, що є предметом крадіжки та за наявності якого можливе настання кримінальної відповідальності.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 25 Постанови «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 №10, розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи. Злочинне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення, розтрати або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем (статті 185, 190 та 191 КК) слід відрізняти від такого адміністративного правопорушення, як дрібне викрадення чужого майна (стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Таким чином, на час вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України за вироком Соснівського районного суду міста Черкаси від 25.07.2017 кримінальна відповідальність наставала в разі, якщо вартість викраденого майна перевищувала у 2017 році 154,40 грн., та за ч. 2 ст. 185 КК України за вироком Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022, кримінальна відповідальність наставала в разі, якщо вартість викраденого майна перевищувала у 2020 році 210,20 грн.

09.08.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 (далі - Закон № 3886-IX від 18.07.2024).

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції та згідно з ч. 1 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024) встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому Законом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1544,00 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 772,00 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2017 році складала 1544,00 грн. (1544?50%).

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102,00 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1051,00 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2020 році складала 1051,00 грн. (2102?50%).

Частиною 2 статті 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно приписів ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За приписами ч.1 ст.5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким Законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце декриміналізація діянь, що полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час вчинення такого діяння, що у даному випадку на 01.01.2017 становить 1544,00 грн. (772,00?2), та на 01.01.2020 становить 2102,00 грн. (1051,00?2), а тому суд приходить до висновку, що вироком Соснівського районного суду міста Черкаси від 25.07.2017 та вироком Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022 ОСОБА_4 засуджено, в тому числі, за діяння, караність яких усунуто законом, оскільки розмір викрадених ним коштів, не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян по епізодам викрадення майна ОСОБА_6 , що мало місце 02.01.2017 та майна ОСОБА_7 , що мало місце 22.10.2020, у зв`язку з чим ОСОБА_4 підлягає звільненню судом від покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси та у виді 2 років позбавлення волі за вироком Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Оскільки за вироком Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022 ОСОБА_4 був засуджений за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 ст. КК України та за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, враховуючи, що за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.07.2017 ОСОБА_4 підлягає звільненню від покарання, у зв`язку із декриміналізацією, тому з вироку Черкаського апеляційного суду слід виключити посилання на ст. 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків.

Крім того, беручи до уваги, що і за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.07.2017 ОСОБА_4 було призначено покарання із застосуванням вимог ст. 71 КК України, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.10.2016 у виді 4 місяців позбавлення волі, а злочин за вироком Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022 він вчинив після закінчення іспитового строку за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.10.2016, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки та за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 14.04.2021, тобто з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 74 КК України, ст. ст. 369, 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання задовольнити.

Вирок Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022 у справі №711/2760/21 (провадження № 11-кп/821/192/22) привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від відбування покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі, призначеного вироком Соснівського районного суду міста Черкаси від 25.07.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України, в зв`язку з усуненням законом караності діяння.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі, призначеного вироком Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022 за ч. 2 ст. 185 КК України, в зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Виключити з вироку Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022 посилання на ст. 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за:

- ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 125 КК України до 2 років обмеження волі;

- ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 14.04.2021, тобто з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1