Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1968/24

Номер провадження: 1-кп/511/216/24

23 липня 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості від 18 липня 2024 року у кримінальному провадженні №0000251, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Балашове, Фрунзівського району, Одеської області, українця, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії начальника кінологічної групи (інструктора) відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , у військову звані «головний сержант», не одруженого, освіта середньо-спеціальна, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 332 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ :

Будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії начальника кінологічної групи (інструктора) відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , у військову звані «старший сержант», зважаючи на встановлені обмеження щодо перетину держаного кордону під час дії на території України правового режиму воєнного стану, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел щодо сприяння незаконному переправленню громадянина України призовного віку через державний кордон України до ПМР на ділянці відповідальності відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » 2 прикордонного загону поза офіційними пунктами пропуску, а також сприяння такому переправленню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод.

Так, головний сержант ОСОБА_4 відповідно до рішення начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » був залучений до служби з 07.00-17.00 19.02.2024 в п/н «ПС» в межах пп/зн 0506/02- 0503/02.

У подальшому після закінчення несення служби приблизно о 18.30 годин 19.02.2024 ОСОБА_4 вибув до місця проживання для проведення вихідних днів, а саме 20.02.2024 - запланований вихідний день та 21.02.2024 спланований на службу в зміну прикордонних нарядів.

У подальшому 19.02.2024 до ОСОБА_4 звернувся за допомогою у незаконному перетині Державного кордону України, його двоюрідний брат інспектор прикордонної служби 3 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , на що ОСОБА_4 , розуміючи суспільно небезпечний характер своїх діянь та бажаючи їх настання, погодився допомогти достовірно знаючи про відсутність законних підстав на перетин кордону України ОСОБА_6 .

Надалі, ОСОБА_4 , розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою реалізації злочинного плану щодо організації незаконного переправлення особи через державний кордон України, 20.02.2024 о 06.20 годині ОСОБА_4 будучи заздалегідь обізнаним про час, місця та розстановку прикордонних нарядів та наявність інженерних загороджень на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_6 , посприяв інспектору прикордонної служби 3 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, солдату ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , незаконно перетнути державний кордон України до Придністровського регіону Республіки Молдова поза пунктами пропуску на ділянці відповідальності підрозділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_8 , де ОСОБА_4 проходить службу. В результаті чого, солдат ОСОБА_6 незаконно перетнув державний кордон України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 332 КК України сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом порад, вказівок, наданням засобів та усуненням перешкод.

Зміст укладеної угоди про визнання винуватості.

18 липня 2024 року між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

В угоді наведено формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій ОСОБА_4 із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність, які є тотожними наведеним в обвинувальному акті.

За змістом угоди ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість в обсязі висунутого обвинувачення під час судового провадження, щиро покаятись, передати кошти, сплачені в якості заставі за нього, в повному обсязі, для внесення на спеціальні рахунки Національного банку України для цілей оборони України.

При укладенні угоди прокурор врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину (нетяжкий), щире каяття, беззаперечне визнання ОСОБА_4 своєї винуватості в інкримінованому кримінальному правопорушенні, активне сприяння досудовому розслідуванню (активно сприяв розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення, зокрема, повідомив раніше невідомі стороні обвинувачення обставини вчинення правопорушення) та те, що обвинувачений проходить подальшу військову службу у лавах Збройних Сил України, цілком позитивно характеризується за місцем несення служби. З урахуванням вищевказаних обставин сторони дійшли згоди щодо призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ч.1 ст. 332 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на узгоджене сторонами покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення засудженого в дохід держави у розмірі двадцяти відсотків.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному. Також показав, що уклавши відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розумів надані йому законом права, а також йому було роз`яснено наслідки укладення та затвердження вказаної угоди. При цьому повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості. Підтвердив, що у повній мірі розуміє характер пред`явленого йому обвинувачення та погоджується з видом та мірою покарання, яке буде до нього застосовано у разі затвердження угоди, зокрема, що у відповідності до ч. 2 ст. 58 КК України, під час відбування покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців він не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання, а також з іншими заходами, які передбачає угода, зокрема, щодо необхідності перерахування коштів, внесених його сестрою в якості застави на підтримку Збройних сил України, про що надав свою заяву та заяву заставодавця його сестри ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_5 просила затвердити укладену угоду про визнання винуватості та підтвердила, що вона укладена у її присутності та за її участю. При укладенні угоди права та свободи обвинуваченого ОСОБА_4 порушені не були.

В судовому засіданні прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 також не заперечувала проти затвердження укладеної угоди про визнання винуватості, також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, суд прийшов до висновку, що дана угода підлягає затвердженню судом виходячи з наступного.

Суд встановив, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, оскільки містить усі необхідні складові елементи, передбачені зазначеною нормою, зокрема, містить формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення. Сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні фактичні обставини, які є тотожними викладу обставин в обвинувальному акті.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно підтвердив кожну із обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та яка викладена в угоді та обвинувальному акті. У присутності захисника визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а його дії органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 332 КК України, як сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України шляхом порад, вказівок, наданням засобів та усуненням перешкод.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 332 КК України, згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. У разі укладення угоди про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди (п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України).

Угода між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 складена та підписана 18 липня 2024 року у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , про що свідчить підпис останньої у тексті угоди, за ініціативою сторони захисту.

Також, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Абзацом 5 ч. 4 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Суд встановив, що інкримінованим ОСОБА_4 злочином шкода завдана виключно державним та суспільним інтересам, не завдано шкоду правам та інтересам окремих громадян та/або інтересам юридичних осіб, а так само матеріальних збитків.

Отже, вимоги ч. 4 ст. 469 КПК України при укладенні угоди сторонами дотримано.

Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 470 КПК України при укладенні угоди про визнання винуватості прокурор серед іншого враховує наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

У разі якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства, суд має відмовити у її затвердженні (п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України).

Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, наявні матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку, що умови угоди, укладеної між прокурором та обвинуваченим відповідають суспільним інтересам, з огляду на таке.

Обвинувачений ОСОБА_4 є військовослужбовцем, виконував сумлінно свій конституційний обов`язок щодо захисту країни з 2019 року до порушення даного кримінального провадження, є особою молодого віку (24 роки), до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває.

Також, після порушення кримінального провадження продовжує виконувати свій обов`язок, перебуває на військовій службі, на якій характеризується цілком позитивно, тому укладення такої угоди з застосуванням ст.69 КК України із застосуванням покарання, передбаченого саме для військовослужбовців, у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 відсотків в дохід держави буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення як ним, так і іншими військовослужбовцями нових злочинів, а також сприятиме стимулюванню дотримання військовослужбовцями військової дисципліни під час проходження ними військової служби.

Крім цього, на адресу суду від застоводавця ОСОБА_7 , надійшло клопотання про спрямування застави на підтримку ЗСУ, в разі скасування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 також висловив бажання використати кошти, передані в заставу, для цілей оборони України.

Оскільки діяльність Збройних сил України спрямована на подолання збройної агресії, вони потребують негайної допомоги, в тому числі фінансової. З урахуванням позиції обвинуваченого та заставодавця щодо розпорядження власними грошовими коштами шляхом негайного перерахування суми застави на спеціальний банківський рахунок Збройних сил України, суд під час винесення вироку задовольняє дане клопотання, що відповідає загальним засадам кримінального провадження та є виправданим для виконання завдань кримінального провадження.

Щодо призначення узгодженого між сторонами покарання.

За умовами угоди сторони дійшли згоди щодо призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки та щодо можливості на підставі ст.58 КК України замінити йому покарання у виді позбавлення волі на узгоджене сторонами покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 відсотків в дохід держави.

При узгоджені покарання сторони врахували та дотрималися:

1) положень п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України і врахували: - характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який є нетяжким; взяли до уваги особу обвинуваченого, який перебуває на військовій службі з 2019 року, добровільно пішов захищати країну, має позитивні характеристики, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягався, врахували його поведінку після вчинення злочину, продовжує військову службу, став на шлях виправлення; - пом`якшуючі його вину обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

2) положень пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 65 КК України, а саме: - узгодили покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин із застосуванням ст.69, 58 КК України.

Так санкцією ч. 1 ст. 332 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд мотивувавши своє рішення може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті особливої частини цього кодексу або перейти до іншого , більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього кодексу .

На підставі викладеного, сторони обґрунтовано під час укладення угоди прийшли до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України з урахуванням пом`якшуючих його вину у вчиненні злочину обставин та призначити ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, чим передбачено санкцією ч.1 ст.332 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки та можливим замінити на підставі ст.58 КК України покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 відсотків в дохід держави.

Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає характеру, тяжкості вчиненого діяння та особі винного, а також загальним засадам його призначення, встановленим законом України про кримінальну відповідальність, забезпечить досягнення мети його застосування.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідає як вимогам кримінального процесуального законодавства, так і вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Суд не встановив підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України і дійшов висновку про необхідність затвердження вищевказаної угоди про визнання винуватості шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому узгодженого покарання.

Також, судом встановлено, що арешт на майно не накладався, речові докази відсутні. Цивільний позов по справі не заявлявся.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2024 року до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 242 240,00 грн., із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Застава у визначеному розмірі внесена сестрою обвинуваченого ОСОБА_7 26 лютого 2024 року, що підтверджується квитанцією №0.0..1) від 26.02.2024 року.

З клопотання заставодавця ОСОБА_7 , яке надійшло на адресу суду 22.07.2024 року про спрямування застави на підтримку Збройних сил України вбачається, що остання бажає перерахувати вказані кошти на спеціальний рахунок НБУ для збору коштів на підтримку Збройних сил України.

Таке ж клопотання заявив в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 .

Частиною 5 ст. 616 КПК України передбачено, що за клопотанням обвинуваченого суд має право ухвалити рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання, якщо відповідне клопотання обґрунтовується бажанням використати кошти, передані в заставу (в повному обсязі або частково), для внесення на спеціальні рахунки Національного банку України для цілей оборони України.

Відповідно до п. 10 листа Верховного Суду № 1/0/2-22 від 03.03.2022 "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану" суду необхідно зважати на обставини воєнного стану та, за наявності необхідних для цього підстав, за клопотанням підозрюваного ухвалювати рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання, якщо відповідне клопотання обґрунтовується бажанням використати кошти, передані в заставу, для їх подальшого внесення на спеціальні рахунки Національного банку України для цілей оборони України.

Враховуючи наявність відповідного клопотання про зміну запобіжного заходу, особу обвинуваченого, узгодження сторонами угоди покарання, волевиявлення обвинуваченого та заставодавця на перерахування грошових коштів, внесених як застава, на підтримку Збройних сил України, позицію прокурора, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_4 застосований до нього запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. До набрання вироком законної сили покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язок прибувати за кожною вимогою до суду.

Процесуальні витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 100, 373-376, 469-475, 615, 616 Кримінального процесуального кодексу України , суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 18 липня 2024 року між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000251, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2024 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.332 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на узгоджене сторонами покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

Змінити застосований ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2024 року (справа №947/6762/24) до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави у сумі 242240,00 грн на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

До набрання вироком законної сили покласти на ОСОБА_4 виконання обов`язку, передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду.

Доручити Територіальному управлінню державної судової адміністрації в Одеській області суму застави у розмірі 242 240,00 грн. (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень), яка була внесена ОСОБА_7 по кримінальному провадженню №0000251, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 на виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2024 року у справі №947/6762/24 згідно квитанції 0.0..1) від 26.02.2024 року Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Одеській області на рахунок Державної казначейської служби України (МФО 820172) UA 0005435, перерахувати на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних сил України з наступними реквізитами: Національний банк України, МФО 300001, рахунок № НОМЕР_3 , , отримувач: Національний банк України, призначення платежу: на підтримку Збройних сил України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, та обмежень, визначених у ч. 2 ст. 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя: ОСОБА_1