Справа №751/1931/24
Провадження №1-кп/750/532/24
У Х В А Л А

05 грудня 2024 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 (дистанційно),

ОСОБА_8 (дистанційно),

перекладача ОСОБА_9 (дистанційно)

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000087 від 24.05.2022,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор подав письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , обґрунтовуючи клопотання тим, що ризики, які були підставами до застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися і продовжують існувати, підстави для зміни запобіжних заходів відсутні.

За повідомленням захисника обвинуваченого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_4 у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_14 наразі перебуває в КНП «Чернігівська міська лікарня №2» ЧМР, оскільки вчора 04.12.2024 останньому було проведено хірургічне втручання, а тому обвинувачений ОСОБА_14 не може приймати участь в судовому засіданні за станом здоров`я, отже розгляд заявленого клопотання щодо останнього в даному судовому засіданні не розглядається.

Відсутність обвинуваченого ОСОБА_14 при вирішенні питання про продовження строку обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 не впливає на права обвинуваченого ОСОБА_14 , та не порушує їх.

Обвинувачений ОСОБА_12 з клопотанням не погодився.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_6 з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно його підзахисного не погодився, вказав, що таке необґрунтоване, ризики не доведені.

Обвинувачений ОСОБА_10 заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 , оскільки клопотання необґрунтоване, зазначені у клопотанні ризики не доведені.

Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_13 просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_4 вказав, що немає підстав для задоволення клопотання прокурора.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_15 підтримали думку захисників.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ризиками, які суд оцінює у сукупності із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого, впливу на свідків, потерпілих, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останній, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушень.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків та потерпілих.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Вирішуючи клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 суд враховує дані відносно особи обвинуваченого, як то соціальні зв`язки, сімейний стан, відсутність даних щодо працевлаштування, вік та стан здоров`я, а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому правопорушенні, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні з метою їх відмови від надання показань чи їх зміни, і місце проживання яких йому відоме, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками злочинів до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій, також враховані його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, приймається до уваги спосіб вчинення кримінального правопорушення, характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Також, суд зазначає, що ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду. Тому, перебуваючи під домашнім арештом чи при застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу, як про це клопоче сторона захисту, існує ризик того, що обвинувачений може намагатися встановити та здійснити незаконний прямий чи опосередкований вплив на потерпілих та свідків, з метою зміни наданих показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Що стосується обґрунтованості ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, то з урахуванням характеру інкримінованого злочину, наявності судимості за вчинення майнового злочину, суд приходить до висновку, що такий ризик існує і він є обґрунтованим.

Суд враховує, що кримінальне провадження перебуває на розгляді у суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд тільки розпочато, потерпілі та свідки не допитані, а тому усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_12 хоча і має зареєстроване місце проживання, а також певні соціальні зв`язки, склад сім`ї, категорію кримінального правопорушення, що передбачає корисливий мотив, а тому не може констатувати наявність реальних стримуючих факторів щодо запобігання вказаному ризику, передбаченому п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За наведених вище обставин, є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.

Судом розглянута можливість застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, але, аналіз матеріалів, наданих суду сторонами процесу, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечать на даний час належного виконання останнім процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам, у відповідності з мотивацією викладеною вище. Обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли зменшаться або перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Тобто, доводи сторони захисту були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби перешкоджали застосуванню на даний час запропонованого прокурором запобіжного заходу.

В даному конкретному випадку, відповідно до ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою.

Відповідно до ухвали Чернігівського апеляційного суду від 06.11.2024 ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.10.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_12 була залишена без змін.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 314, 331, 369-372, ч.2 ст. 376, ч.2 ст. 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 02 лютого 2025 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Суддя ОСОБА_1