ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4183/20 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження№ 11-кп/818/2167/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_8 ,

встановила:

Вказаним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Винники Нововодолазького району Харківської області, громадянку України, із середньою спеціальною освітою, не одружену, пенсіонерку, працюючою водієм КП «Салтівське трамвайне депо», раніше не судиму, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції станом на 16.01.2019), та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Звільнено ОСОБА_8 від покарання, призначеного їй даним вироком за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1ст. 49 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3 204,44 грн витрат на проведення автотехнічних експертиз.

Згідно вироку, 16.01.2019 приблизно о 10:30, ОСОБА_8 керувала технічно справним трамваєм «Т-3», бортовий номер вагону № 4539, на якому рухалася по маршруту АДРЕСА_2 в напрямку пр. Гагаріна в м. Харкові.

Зупинившись в районі трамвайної зупинки розворотній круг «Одеська», яка розташована навпроти будинку АДРЕСА_3 , здійснювала висадку пасажирів.

Після здійснення висадки пасажирів, ОСОБА_8 , діючи необережно, порушила вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», та не впевнившись в тому, що ОСОБА_9 , яка вийшла з трамваю через середні двері і не відійшла на безпечну відстань від нього, поновила рух трамваю та допустила на наїзд на ОСОБА_9 , контактувавши правою боковою частиною трамваю з лівою частиною тулуба ОСОБА_9 , що призвело до падіння останньої.

Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/16/2-ОКБ/19 від 09.04.2019, отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді травми лівого плеча у вигляді закритого уламкового перелому великого бугорка плечової кістки та травму лівої гомілки та гомілково-ступного суглобу у вигляді закритих переломів кісточки великогомілкової кістки зі зміщенням, нижньої третини та кісточки малогомілкової кістки зі зміщенням, заднього краю епіфізу великогомілкової кістки зі зміщенням, розриву між гомілкового синдесмозу з підвивихом стопи назовні.

Порушення ОСОБА_8 вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, які згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 7/319CE-19 від 09.04.2019 знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилися в тому, що вона, перед початком руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, поновила рух трамваю у той час, коли ОСОБА_9 знаходилась в безпосередній близькості від вагону трамваю, та скоїла на неї наїзд, що спричинило вищевказані наслідки.

Не погодившись з вказаним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2024 року скасувати і закрити кримінальне провадження.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що зі змісту обвинувального акта, а також повідомлення про підозру, витягу з ЄРДР вбачається, що ОСОБА_8 інкриміновано те, що 16.01.2019 вона керувала трамваєм з бортовим номером вагону № 4359.

Між тим, в ході судового розгляду справи було точно і незаперечно встановлено, що трамвай, яким 16.01.2019 керувала ОСОБА_8 , мав інший бортовий номер 4539.

Таким чином, під час судового розгляду встановлені істотні розбіжності між фактичними обставинами, викладеними у висунутому ОСОБА_8 обвинуваченні відповідно до обвинувального акта, затвердженого прокурором 28.05.2020 і фактичними даними доказами, дослідженими в суді.

На ці обставини було звернено увагу суду і прокурора під час обґрунтування захистом необхідності долучити до справи повідомлення про підозру і витяг з ЄРДР.

Разом з цим, під час розгляду кримінального провадження в суді прокурор не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 338 КПК України, змінити (уточнити) обвинувачення, та усунути відповідні розбіжності.

На порушення Конституції та засад кримінального процесуального законодавства, суд визнав ОСОБА_8 винною і призначив покарання, навівши у вироку обставини, які суттєво відрізняються від обставин, що містяться у висунутому прокурором обвинуваченні, тобто вийшов за межі цього обвинувачення і, відповідно, за належні для цієї справи межі судового розгляду.

З вказаними розбіжностями між даними про бортовий номер вагону трамвая, вказаними в обвинувальному акті, і номером вагону трамвая, встановленому фактично під час розгляду справи, пов`язані і обставини, що свідчать про непричетність ОСОБА_8 до інкримінованого їй правопорушення, які були встановлені в суді, проте ці обставини проігноровані у вироку повністю.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції згідно з положеннями ст. 337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені в судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, які взаємодоповнюються між собою, узгоджуються та підтверджуються у сукупності та яким дана належна оцінка у вироку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Мотивуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 , суд першої інстанції посилався на показання потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що зранку 16 січня 2019 року на зупинці трамваю « ОСОБА_10 » вона сіла у трамвай червоного кольору. Вагон трамваю був повний, водій здійснював висадку та посадку пасажирів через передні двері. Трамвай їхав по маршруту до зупинки «Вул. Одеська». При під`їзді до кінцевої зупинки «Вул. Одеська», водій зупинила трамвай приблизно за 30 метрів до зупинки. На вулиці було сніжно, наметені кучугури. На кінцевій зупинці потерпіла виходила з вагону через середні двері, там була доріжка, де можна було війти повз сугорби. Тільки вона ступила двома ногами на доріжку між сугорбів, а рукою ще трималась за перила трамваю, як двері трамваю зачинились, і трамвай почав рух. Її ногу зачепило трамваєм, нога застрягла у колесі, і таким чином її простягло аж за поворот. На ній були шкіряні чоботи, він яких відірвало підошву, і тоді її нога вискочила з колеса. Потерпіла втратила свідомість, у неї була роздроблена нога та зламано плече. Після того, як вона прийшла до тями, побачила, що до неї підбігла жінка, яка кричала, що пасажир потрапив під колеса трамваю. Водій трамваю, який її збив, вийшла з салону, стала комусь телефонувати, потім підійшла до неї та стала просити пробачення. Вона пам`ятає водія трамваю, яка на даний час є обвинуваченою ОСОБА_8 Приїхала швидка допомога та доставила потерпілу до лікарні АДРЕСА_4 , там їй зробити рентген та наклали гіпс. Від госпіталізації вона відмовилась, син відвіз її додому. Тривалий час реабілітації у неї була підвищена температура, пропонували зробити операцію, однак вона відмовилась. Трамвай, який її збив, здійснював рух по зовнішній колії розворотного кола зупинки «Вул. Одеська», трамвай рушив дуже швидко. Також потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що при складанні протоколу огляду місця події присутньою вона не була.

Об`єктивність показань потерпілої у місцевого суду не викликала жодних сумнівів, оскільки вони послідовні, детальні, відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються між собою.

Також, суд першої інстанції визнав очевидно недопустимими доказами протокол проведення слідчого експерименту від 28.03.2019 в частині участі та наданні пояснень ОСОБА_8 в якості свідка та протокол проведення слідчого експерименту від 19.04.2019 за участю ОСОБА_8 в якості свідка.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, допитаний експерт, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченої в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не дотримався процесуальних вимог, не проаналізував і не надав оцінки доказам, та формулюючи обвинувачення у вироку, яке ним визнано доведеним, без достатніх правових підстав для цього вказав замість зазначеного в обвинувальному акті бортового номер вагону 4359, яким нібито керувала ОСОБА_8 16.01.2019, бортовий номер НОМЕР_1 , якого в обвинувальному акті немає, а тому вийшов за межі обвинувачення, що в свою чергу спростовує висунуте ОСОБА_11 обвинувачення, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що стосуються суто технічної сторони, яка не впливає на якість та допустимість доказів, які отримано з дотриманням норм чинного законодавства, як і колір трамваю чи коло, про які йдеться в апеляції.

Вищенаведене узгоджується звисновком, викладеним у постанові ОП від 15.01.2024 у справі № 683/694/20 (провадження № 51-3591кмо23), розбіжності у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення у повідомленні про підозру та в обвинувальному акті, за умови, що такий їх виклад в обвинувальному акті дає повне розуміння кожного з елементів складу кримінального правопорушення для юридично-правової оцінки діяння за відповідною кримінально-правовою нормою, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім цього, під час розгляду кримінального провадження зазначені вище доводи обвинуваченої були предметом перевірки, та їм надана відповідна оцінка, з якою погоджується й суд апеляційної інстанції.

Також були предметом перевірки й доводи апеляційної скарги щодо не здійснення допиту свідків під час досудового розслідування, яким надана відповідна правова оцінка, з якою також погоджується колегія суддів.

Всупереч твердженням в апеляційній скарзі обвинуваченої колегія суддів вважає, що суд повно та всебічно перевірив всі зібрані на досудовому розслідуванні докази, та, незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї провини, її вина підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті та узгоджуються, іншими доказами у своїй сукупності, зміст яких детально відображено у вироку.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої за обставин, викладених нею у скарзі, немає.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», § 61, «Болдеа проти Румунії», § 30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Не встановлено судом апеляційної інстанції й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

За наведених обставин доводи обвинуваченої,щодо скасування вироку, не ґрунтуються на вимогах закону.

Покарання обвинуваченій призначене відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України.

З урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування вироку, а відтак, апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегією суддів також не встановлено.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: