УХВАЛА

Справа № 495/8843/24

Номер провадження 1-кп/495/938/2024

26 листопада 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний сувд Одеської області

в складі:головуючої- судді ОСОБА_1

за участі секретраря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровськийв режимі відеоконференції клопотання прокурора Білгород-Дністровськой окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у відношенні :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, без дітей, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 працюючий на посаді головного спеціаліста Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС в Одеській області та в.о. начальника Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС в Одеській області,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення ,передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

сторони кримінального провадження :

прокурор Білгород-Дністровськой окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

1. Суть клопотання

26 листопада 2024 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшло зазначене клопотання, у якому прокурор Білгород-Дністровськой окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Клопотання обґрунтоване тим, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, закінчено досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001159 від 17.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332КК України та 23 вересня 2024 року вищевказане кримінальне провадження надійшло в провадження Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів відділу Одеської обласної прокуратури та Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області.

На переконання прокурору, у теперішній час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які виправдовують обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме:

- переховуватися від суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків по вказаному кримінальному провадженню;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

На думку прокурора застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

В свою чергу,захисник обвинуваченого ОСОБА_4 -адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні подав клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді визначеної суми застави та просив суд визначити обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застав як забзпечення його належної процесуальної поведіки в розмірі 180 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та просить врахувати майновий стан обвинуваченого, розмір його заробітної плати та відсутність інших джерел доходу а також те,що на утриманні обвинуваченого знаходиться матір інваід 2 групи.

2.Позиція учасників судового засідання

Прокурор підтримав клопотання з наведених у ньому мотивів, в задовленні клопотання сторони захисту просив відмовити оскільки визначення обвинуваченому вказаного розміру застави - 180 розмірів прожиткового мінімуму не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання та звернув увагу на непомірний розмір запропонованої прокурором застави. Крім того, на думку адвоката, обвинувачений має на утриманні та надає допомогу матері похилого віку, яка є інвалідом 2 групи, він має міцні соціальні зв`язки. Просив застосувати заставу в розмірі 180 розмірів прожиткового мінімума для працездатних особ.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

3.Мотиви суду

Дослідивши клопотання, надані сторонами матеріали, заслухавши думку учасників, висловлену у судовому засіданні, суд дійшов таких висновків.

Норми кримінального процесуального закону, якими керується суд

ВІдповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідіання суд за клопотанням учасників судового проваджеення має право обрати,змінити, продовжити чи скасувати зазходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід,обраний щодо обвинувачного.

Відповідно до ст. 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

4. Формулювання обвинувачення згідно обвинувального акту

Наказом т.в.о. начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 57-к о/с від 11.02.2022 року обвинуваченого ОСОБА_4 призначено на посаду головного спеціаліста Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС в Одеській області.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Начальником ГУ ДМС в Одеській області ОСОБА_6 05.10.2021 затверджено «Посадову інструкцію головного спеціаліста Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС в Одеській області» (далі - Посадова інструкція).

Відповідно до розділу 2 Посадової інструкції, метою посади є надання адміністративних послуг з оформлення паспортів громадянина України та паспортів громадянина України для виїзду за кордон, здійснення прийому документів та оформлення справ з питань набуття/припинення громадянства України.

Розділом 3 Посадової інструкції визначено основні посадові обов`язки, серед яких: надання послуг громадянам з оформлення, видачі, обміну паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду закордон; здійснення перевірок відносно осіб, які подали документи на оформлення паспорта громадянина України у формі картки, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, про що у визначенні терміни прийняття (надання) рішення на друк; проведення процедури встановлення особи у визначенні терміни…; здійснення прийому іноземців та осіб без громадянства з питань громадянства України; забезпечення підготовки матеріалів та мотивованого листа до територіального органу, з метою внесення коригувань до інформаційної підсистеми «Недійсні документи», відносно інформації, яка була внесена попередньо недостовірною; здійснення взаємодії із Центром надання адміністративних послуг, щодо надання адміністративної послуги громадянам з оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, уклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року фотокарток при досягнені 25 або 45 річного віку; проведення вилучення, визнання недійсним (анулювання) та знищення недійсних паспортних документів; та інші посадові обов`язки.

Згідно відомості про ознайомлення із посадовою інструкцією начальника Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС в Одеській області, яка 05.10.2021 затверджена начальником ГУ ДМС в Одеській області, 22.09.2023 обвинуваченому ОСОБА_4 були надані повноваження начальника Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС в Одеській області.

Відповідно до розділу 2 Посадової інструкції начальника Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС в Одеській області, метою посади є забезпечення реалізації державної політики з питань міграції, протидії нелегальній (незаконній) міграції та громадянства працівниками відділу.

Розділом 3 Посадової інструкції начальника Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС в Одеській області визначено основні посадові обов`язки, серед яких: керівництво відділом, забезпечення виконання завдані і функцій, покладених на відділ…; організація діяльності відділу…; забезпечення прийому та оформлення справ з питань набуття/припинення громадянства України, підготовки подання про втрату громадянства України; організація та контроль за проведенням заходів щодо: розгляду справ про адміністративні правопорушення та прийняття рішень про притягнення до адміністративної відповідальності порушників міграційного законодавства, оформлення добровільного повернення, примусового повернення, примусового видворення, реадмісії, поміщення іноземців та осіб без громадянства до Пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України; та інші посадові обов`язки.

Відповідно до примітки 1 ст. 364 КК України, службовими особами є особи, які постійно чи тимчасово здійснюють функції представників влади, а також обіймають постійно чи тимчасово на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним повноваженням, тобто обвинувачений ОСОБА_4 є особою, яка постійно здійснює функції представників влади.

Згідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 20.08.2014 № 360, основними завдання ДМС є, у тому числі, виконання у межах повноважень, передбачених законом правозастосовних і правоохоронних функцій (пункт 38 вказаного Положення).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» обвинувачений ОСОБА_4 є працівником правоохоронного органу і на нього поширюються положення вказаного закону.

У відповідності до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІX введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжувався, в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.05.2024 № 271/2024, затвердженого Законом України 08 травня 2024 року № 3684-IX з 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час на території України діє воєнний стан, про який обвинувачений ОСОБА_4 достовірно обізнаний.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України, Військовому командуванню (у тому числі Державної прикордонної служби України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування визначено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені, зокрема, статтею 33 Конституції України, яка передбачає право вільно залишати територію України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, встановлюються обмеження на перетин державного кордону України.

Крім того, згідно листа Адміністрації Державної прикордонної служби України № 23-6122/0/6-22-вих від 24.02.2022, з метою забезпечення оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, проведення своєчасної та повної мобілізації, на період дії правового режиму воєнного стану виїзд за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років заборонений (за виключеннями).

Згідно до статей 2, 9 Закону України «Про державний кордон України», Державний кордон України визначається Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Незважаючи на обізнаність з вимогами наведених вище нормативно-правових актів, обвинувачений ОСОБА_4 будучи працівником правоохоронного органу, розуміючі, що на період дії правового режиму воєнного стану, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється, всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, керуючись злочинним умислом спрямованим на незаконне збагачення, тобто діючи з корисливих мотивів, став на шлях злочинної діяльності з метою організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, щодо кількох осіб, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із невстановленими особами (матеріали досудового розслідування щодо яких виділені в окреме провадження - надалі невстановлені особи), за наступних обставин.

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, в період з квітня по липень 2024 року, однак не пізніше 13.07.2024, у обвинуваченого ОСОБА_4 виник злочинний умисел щодо організації незаконного переправлення громадян України чоловічої статі, призовного віку через державний кордон України до Республіки Молдови поза офіційними пунктами пропусків, а також керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб із невстановленими особами, з корисливих мотивів, незважаючи на встановлені обмеження щодо перетину держаного кордону під час дії на території України правового режиму воєнного стану.

Приблизно в період квітня-травня 2024 року обвинувачений ОСОБА_7 вирішив знайти додатковий заробіток, та з цією метою під час пошуку відповідних пропозицій в мобільному додатку «Telegram» знайшов відповідний канал під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », після приєднання до якого в ході листування з невстановленими особами повідомив, що він працює в органах Державної міграційної служби України та шукає додатковий заробіток. Під час подальшого спілкування у мобільному додатку «Telegram»обвинувачений ОСОБА_7 отримав від невстановлених осіб повідомлення з пропозицією щодо участі в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, на що обвинувачений ОСОБА_4 надав свою згоду та надалі отримував повідомлення з вказівками про подальші злочинні дії.

З цією метою, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою разом з невстановленими на даний час досудовим розслідування особами (матеріали досудового розслідування щодо яких виділені в окреме провадження) розробили злочинний план, у відповідності до якого, невстановлені на даний досудовим розслідуванням особи мали підшукувати, у тому числі за допомогою мобільного додатку «Telegram», громадян України, чоловічої статі та призовного віку, які мають бажання перетнути державний кордон України поза офіційними пунктами пропуску, обговорювати з ними деталі такого незаконного виїзду закордон, а саме дату, час, маршрут, вартість послуги, здійснювати з ними розрахунок за такі послуги, та надавати їм поради та вказівки щодо прибуття у визначений час та місце з метою майбутнього незаконного переправлення через державний кордон України, а обвинувачений ОСОБА_4 в свою чергу повинен знайти працівника Державної прикордонної служби України з яким домовитись про сприяння в такому незаконному переправленню осіб через державний кордон України за надання останньому грошових коштів, та мав забезпечити таких осіб тимчасовим житлом на період підготовки до безпосереднього незаконного переправлення осіб через державний кордон України, а також в свою чергу власним транспортом для доставки їх до майбутнього місця незаконного перетину державного кордону України.

Громадяни України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з відсутність законних підстав для офіційного виїзду за кордон, будучи особами призовного віку, бажаючи перетнути державний кордон України, всупереч порядку проходження прикордонного контролю, приблизно в період з квітня по липень 2024 року, використовуючи мобільний додаток «Telegram», розпочали пошук публікацій про оголошення щодо організації виїзду чоловіків за кордон з України у Telegram каналах, та знайшовши відповідні публікації та пропозиції, зокрема у Telegram каналі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та інших, розпочали обговорення з невстановленими особами щодо деталей такого незаконного виїзду закордон, а саме дату, час, маршрут та вартість послуги, та інші умови, надавши згоду на таке їх незаконне переправлення через державний кордон України, та розпочали виконувати запропоновані їм умови та вказівки.

Надалі,обвинувачений ОСОБА_4 виконуючи свою роль відповідно до розробленого злочинного плану, 13.07.2024 року, перебуваючи за місцем своєї службової діяльності у Білгород-Дністровському відділі ГУ ДМС в Одеській області за адресою: АДРЕСА_3 , приблизно в період часу з 13 год. 20 хв. по 13 год 50 хв. звернувся до раніше не знайомого йому інспектора прикордонної служби 1 категорії групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_11 , який перебував у даній установі з метою виготовлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон для своєї дружини, із запитанням чи дійсно ОСОБА_11 є діючим прикордонником, та отримавши позитивну відповідь в ході подальшої розмови запропонував ОСОБА_11 сприяти йому у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон з України до Республіки Молдова, а саме чотирьох громадян України призовного віку, чоловічої статі, поза встановлених офіційних пунктів пропуску, запропонувавши за таке сприяння надати йому грошові кошти, приблизно по 2500 доларів США за кожну особу.

Під час спілкування, обвинувачений ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_11 обмінятись особистими номерами мобільних телефонів, та надав свій особистий номер телефону НОМЕР_2 , на чому їх зустріч закінчилась.

В подальшому ОСОБА_11 усвідомлюючи протиправність дій та висловленої пропозиції обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до правоохоронних органів та у подальшому діяв під їх контролем.

Того ж дня, 13.07.2024 обвинувачений ОСОБА_4 в мобільному додатку «Telegram» повідомив вищевказаних невстановлених осіб про обставини спілкування з ОСОБА_11 , та отримав повідомлення, що він в найближчий час отримає частину грошових коштів за його роботу, та вказані невстановлені особи забезпечать чоловіків, які мають намір незаконно перетнути державний кордон України відповідними документами про їх місцеву реєстрацію місця проживання, зокрема у ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також повістками про їх виклик до місцевого ІНФОРМАЦІЯ_11, для їх безперешкодного прибуття та проїзду по території Одеської області.

Наступного дня 14.07.2024 обвинувачений ОСОБА_4 у мобільному додатку «Telegram» від вищевказаних невстановлених осіб отримав повідомлення про необхідність забрати частину грошових коштів за його виконану роботу, які прибудуть в після обідній час на пасажирському автобусі «Одеса-Білгород-Дністровський» маршрут № 560, що і було в подальшому зроблено обвинуваченим ОСОБА_4 , та останній отримав конверт в якому було 2000 доларів США.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_4 отримав у мобільному додатку «Telegram» від вищевказаних невстановлених осіб повідомлення з вказівкою про те, що необхідно домовлятися з вищевказаним прикордонником щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України, та запропонувати йому за це по 2500 доларів США за кожну особу, та у подальшому необхідно буде забрати 4-х чоловіків з м. Одеса та доставити їх до майбутнього місця незаконного перетину державного кордону.

Після цього, 17.07.2024 із застосуванням мобільного додатку «WhatsApp», обвинувачений ОСОБА_4 діючи умисно, з метою реалізації спільного злочинного умислу з вищевказаними невстановленими особами, використовуючи свій власний номер мобільного телефону НОМЕР_2 , приблизно о 08 год. 45 хв. надіслав ОСОБА_11 повідомлення «Доброе утро, можешь говорить?» на яке ОСОБА_11 передзвонив приблизно о 09 год. 07 хв., та в ході розмови обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що чотири громадянина України, яких він планує незаконно переправити через державний кордон України до Республіки Молдова, наразі не перебувають у АДРЕСА_3 , та йому необхідно розуміти дату та час їх прибуття для організації їх незаконного переправлення через державний кордон України, та знову запропонував ОСОБА_11 грошові кошти за сприяння в таких діях, у сумі по 2500 доларів США за кожного громадянина, зазначивши про необхідність зустрічі для обговорення всіх деталей, та домовившись зустрітись орієнтовно 20.07.2024.

Надалі, 19.07.2024 під час листування у мобільному додатку «WhatsApp» обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_11 домовились зустрітися.

Того ж дня, 19.07.2024 ОСОБА_4 отримав у мобільному додатку «Telegram» від вищевказаних невстановлених осіб повідомлення, що кількість осіб яких необхідно незаконно перенаправити через державний кордон України буде складати вже не 4 (чотири) особи, а 3 (три), та в такому разі запропонувати прикордоннику суму грошових коштів по 3000 доларів США за кожного, за сприяння в таких діях, однак кількість осіб може змінитися та їх можливо буде четверо.

Продовжуючи свої злочинні дії, 19.07.2024 у період часу з 17 год. 50 хв. по 18 год. 05 хв. обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_11 зустрілися у парку «Михайлівський», що розташований між вулицями Незалежності, Шевченка, Михайлівської та Крилова в місті Білгород-Дністровський Одеської області, та розпочали розмову у автомобілі Lexus RX 450H, д.н.з. НОМЕР_3 , на якому прибув ОСОБА_4 .

Під час розмови обвинувачений ОСОБА_4 висловив прохання у сприянні незаконному переправленні через державний кордон України до Республіки Молдова вже 3 (трьох) громадян України, призовного віку чоловічої статі, поза встановлених пунктів пропуску.

Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що раніше він планував незаконно переправити через державний кордон України 4 (чотирьох) осіб, але у зв`язку з непередбачуваними обставинами один з них наразі точної відповіді не надав, зазначивши, що у разі якщо він буде незаконно переправляти 3 (трьох) громадян України, то сума грошових коштів, яку він має намір надати ОСОБА_11 складатиме у розмірі 9000 доларів США (по 3000 доларів США за кожного громадянина), та точну кількість осіб йому буде відома найближчим часом, про що він повідомить додатково.

Також обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що з м. Одеса до м. Білгород-Дністровський він особисто доставить вищевказаних осіб, та вказані особи будуть з відповідними документами про їх реєстрацію місця проживання у ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також повістками про їх виклик до місцевого ІНФОРМАЦІЯ_11, для їх безперешкодного прибуття та проїзду по території Одеської області.

В свою чергу, ОСОБА_11 вимушено погодився на висловлену пропозицію обвинуваченого ОСОБА_4 та вони домовились, що незаконне переправлення через державний кордон України вищевказаних чоловіків буде відбуватись приблизно 23.07.2024, на ділянці державного кордону, яка входить до відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_12 ДПСУ, та маршрут руху вони обговорять пізніше, а також обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що грошові кошти він буде надавати ОСОБА_11 частинами, а саме спочатку він надасть половину обумовленої суми, та решту грошових коштів після того як дані чоловіки незаконно перетнуть державний кордон України, поза встановленими пунктами пропуску, та на цьому їх зустріч закінчилась.

Того ж дня, 19.07.2024 обвинувачений ОСОБА_4 на виконання вказівок вищевказаних невстановлених осіб, повідомив їх у мобільному додатку «Telegram», про те, що він домовився з прикордонником про орієнтовну дату незаконного переправлення вищевказаних осіб через державний кордон України, яке буде відбуватись приблизно 23.07.2024 на території Білгород-Дністровського району Одеської області, та зазначив про необхідність передачі грошових коштів, які необхідно буде надати прикордоннику за вказані дії, на що ОСОБА_4 отримав відповідь, що наступного дня він отримає грошові кошти, аналогічним чином, як і раніше, а також, що необхідно буде переправити 3 особи, а не 4 як обговорювалось раніше.

В подальшому, 20.07.2024 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_4 у мобільному додатку «Telegram» отримав повідомлення від вищевказаних невстановлених осіб про необхідність в отриманні посилки яка рухається на пасажирському автобусі «Одеса-Білгород-Дністровський» маршрут №560, та близько 14 год. 00 хв.обвинувачений ОСОБА_4 отримав конверт з грошовими коштами у сумі 12000 доларів США, та разом з ними три паспорти громадян України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в яких були проставлені штампи реєстрація їх місця проживання в м. Білгород-Дністровський Одеської області, а також повістки про виклик вказаних осіб до ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Надалі, 20.07.2024 року приблизно о 16 год. 40 хв. обвинувачений ОСОБА_4 у мобільному додатку «WhatsApp» надіслав повідомлення ОСОБА_11 зі змістом: «Стол накрывать будем на троих», маючи на увазі, що він планує незаконно переправити через державний кордон України трьох осіб.

21.07.2024 більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_4 у мобільному додатку «Telegram» отримав повідомлення від вищевказаних невстановлених осіб з вказівкою про необхідність прибути в м. Одеса з метою 22.07.2024 зранку забрати даних 3 осіб, які будуть очікувати біля Одеського залізничного вокзалу та біля готелю «Palladium Hotel Odesa», із зазначенням їх мобільних номерів для зв`язку.

У невстановлений час ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 отримали через мобільний додаток «Telegram» від вищевказаних невстановлених осіб вказівку прибути 22.07.2024 до міста Одеси та очікувати подальших вказівок щодо їх незаконного переправлення через державний кордон України.

В подальшому, 22.07.2024 приблизно в період з 05 год. 30 хв. по 06 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 на виконання своєї ролі в спільному злочинному плані з вищевказаними невстановленими особами, рухаючись на автомобіль марки Lexus RX 450H, д.н.з. НОМЕР_3 прибув до Одеського залізничного вокзалу за адресою: м. Одеса, Привокзальна площа, 2, де зустрів ОСОБА_10 , від якого отримав чергову частину грошових коштів у сумі 4000 доларів США за незаконне переправлення останнього через державний кордон України, та разом з ним продовжив рух до готелю « ІНФОРМАЦІЯ_10 » за адресою: м. Одеса, Італійський бульвар, 4, де зуcтрів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , та після чого обвинувачений ОСОБА_4 відвіз зазначених осіб до м. Білгород-Дністровський Одеської області.

Прибувши до м. Білгород-Дністровський Одеської області обвинувачений ОСОБА_4 організував та забезпечив вищевказаних осіб тимчасовим житлом за адресою: АДРЕСА_4 , на період підготовки до безпосереднього незаконного їх переправлення через державний кордон України, та розмістивши їх у вказаній квартирі, надавши вказівку очікувати подальших інструкцій.

У подальшому, 22.07.2024 року протягом дня, у мобільному додатку «WhatsApp» обвинувачений ОСОБА_4 надсилав повідомлення ОСОБА_11 про те, що вищевказані особи, яких він має намір переправити через державний кордон України вже прибули в АДРЕСА_3 , запитуючи чи все йде по плану, та вказуючи, що він готовий для подальших дій, та зазначив, що він очікує від ОСОБА_11 подальших вказівок.

Надалі, 22.07.2024 року приблизно о 19 год. 50 хв. ОСОБА_11 зателефонував обвинуваченому ОСОБА_4 за допомогою мобільного додатку «WhatsApp», та в ході телефонної розмови ОСОБА_4 зазначив, що він доставив вже вищевказаних 3 (трьох) осіб з метою подальшого їх незаконного переправлення через державний кордон України, на що ОСОБА_11 зазначив обвинуваченому ОСОБА_4 , що 23.07.2024 приблизно о 13 год. 00 хв. він разом з даними 3 (трьома) особами повинен прибути в АДРЕСА_5 , та очікувати подальших вказівок.

Продовжуючи свої злочинні дії 23.07.2024 приблизно о 11 год. 36 хв. обвинувачений ОСОБА_4 за допомогою мобільного додатку «WhatsApp» написав повідомлення ОСОБА_11 та повідомив, що він виїжджає разом з вищевказаними трьома чоловіками, та приблизно о 12 год. 00 хв. зазначив, що він вже прибув на призначене місце в АДРЕСА_5 .

В подальшому, 23.07.2024 приблизно о 14 год. 26 хв. ОСОБА_11 у мобільному додатку «WhatsApp» надіславобвинуваченому ОСОБА_4 геопозицію місця зустрічі у АДРЕСА_6 , куди має прибути обвинувачений ОСОБА_4 разом із трьома вищевказаними особами для подальшого незаконного переправлення їх через державний кордон України, та повідомив йому що він їх очікує у вказаному місці.

Надалі, 23.07.2024 приблизно о 15 год. 00 хв. до закинутої ферми у АДРЕСА_6 під`їхав автомобіль марки Lexus RX 450H, д.н.з. НОМЕР_3 , на якому прибули обвинувачений ОСОБА_4 та 3 особи, яким ОСОБА_11 мав сприяти у незаконному переправленні через державний кордон України, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Після цього, обвинувачений ОСОБА_4 виконуючи свою роль у раніше розробленому злочинному плані, спрямованому на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, доводячи свій злочинний умисел до кінця, надав ОСОБА_11 першу частину грошової винагороди у розмірі 4500 доларів США (що відповідно до курсу НБУ станом на 23.07.2024 становить 186 016 грн.) за сприяння в організації незаконного переправлення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через державний кордон України, в обхід діючих пунктів пропуску.

5.Щодо обґрунтованості підозри.

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення за наведених у обвинувальному акті обставин, суд керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» під обґрунтованою підозрою Європейський суд розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин суд лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Слід наголосити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої судя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. В межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, суд на стадії підготовчого судового засідання не констатує та не має права констатувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

6. Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор послався на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, отже слідчий суддя має оцінити їх наявність, зокрема ризиків:

- переховуватися від суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків по вказаному кримінальному провадженню;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

6.1.Щодо ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду

Суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, які згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належать до тяжких ч. 3 ст. 332 КК України.

На переконання суду очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що з огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску. А тому існуючі законодавчі обмеження для виїзду громадян України за кордон, на що звертала увагу сторона захисту, не виключають такої можливості.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, не маючи стримуючих факторів у вигляді міцних соціальних зв`язків та маючи значні матеріальні ресурси для тривалого перебування за кордоном, чому буде надано оцінку далі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Викладене переконує суду в обґрунтованості доводів прокурора щодо наявності цього ризику.

6.2 Щодо ризику незаконно впливати на свідків, експертів у кримінальному провадженні

Під час оцінки цього ризику суд виходить з того, що:

- по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, та які безпосередньо підлягають допиту в судовому засіданні є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Наведені обставини свідчать про обґрунтованість доводів прокурора в частині наявності ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою підбурення їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання неправдивих показань чи відмови від дачі показань на користь обвинуваченого.

7. Щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу

З урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Також ч. 2 ст. 183 КПК України визначає виключний перелік осіб, до яких може бути застосований цей запобіжний захід, обвинувачений ОСОБА_4 належить до цього переліку як особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 цієї статті).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання. Втім, на переконання слідчого судді, жоден з цих запобіжних заходів не здатний запобігти встановленим ризикам.

Окрім обґрунтованості підозри та встановлених ризиків, суд враховує також інші обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я обвинуваченого, майновий стан, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються ці обставини.

Оцінивши наведені обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні прокурора, а застосування обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

8. Щодо інших ризиків

На переконання суду, стороною обвинувачення не доведена наявність інших зазначених у клопотанні ризиків.

Зокрема, обґрунтовуючи ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином прокурор навів лише загальні міркування, не конкретизувавши, у чому саме цей ризик може полягали та яким чином може бути реалізований.

Також сторона обвинувачення не надала відомостей, які свідчили б про здійснення обвинувачений ОСОБА_4 протиправної діяльності у минулому чи інших доводів на користь цього ризику.

9. Щодо визначення розміру застави

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та встановлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» (п. 78, 820) ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, прибуття обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути врахована наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати стримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Разом з тим, аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду із захисту прав людини, суд зазначає що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів,які можуть або підтвердити існування ризику або вказати,що вона маловерогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. (Panchekov vs Russia ( Панченко проти Росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів,пов*язаних із характером особи,ії моральністю, місцем проживання,родом занять,майновим становм,сімейними зв*язками та усіма видами зв*язку з країною,в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. (Becciew vs Moldova ( Бекчиев проти Молдови).

Таким чином, сама по собі тяжкість покарання,що може бути застосоване до особи за умови визнання ії винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Визначаючи розмір застави, який необхідно встановити, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_4 цей вид запобіжного заходу, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Зі змісту рішень Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Мангурас проти Іспанії", "Істомін проти України", гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активів та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у разі неявки в судове засідання, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого щоб не здійснити втечу. При цьому, не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Крім того, Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого, як і його статки не можуть бути вирішальними факторами, що виправдовують суму застави.

При цьому, будь-яке обмеження прав осіб не може досягатися за рахунок та на шкоду принципу змагальності сторін, а мета такого обмеження жодним чином не пов`язана з досягненням "вразливого стану" у будь-якої особи, а тому прохання про застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу та/або великого розміру застави повинно бути розумним з погляду її розміру та адекватною обстановці вчинення правопорушення і отриманим відомостям.

Разом з тим, є слушними аргументи адвоката ОСОБА_5 про те, що досудове розслідування та підготовче судове засідання у цьому кримінальному провадженні здійснюється тривалий час. З часу застосування запобіжного заходу минуло понад 5 місяців, і як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, ризики позапроцесуальної поведінки обвинуваченого зі спливом часу втрачають свою інтенсивність.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту про те, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу, зменшили свою інтенсивність, а отже застава у меншому розмірі може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної. Разом з тим, ступінь зменшення ризиків не досяг того рівня, який переконав би суд у можливості задоволення клопотання у повному обсязі та застосування до нього запобіжного заходу у розмірі 180 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого кримінального злочину, що пов`язане із організацією незаконного переправленням осіб придатних до військової служби через державний кордон України у групі осіб в умовах воєнного стану, перебуваючи на керівній посаді органів ДМС України, що опосередковано впливає на обороздатність держави та свідчить про підвищену суспільну небезпеку протиправних дій, а також високий ступінь встановлених ризиків, то суд приходить до висновку, що застава в розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених цим Кодексом. Разом з тим,суд вважає що заявлена в клопотанні прокурора сума застави в розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є надмірно значною з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого та його майновий стан, але суд вважає заявлений в клопотанні сторони захисту розмір застави,який просить визначити сторона захисту, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

10. Щодо покладення на обвинуваченого обов`язків

У разі внесення застави, з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці обвинуваченого, наявні підстави для покладення на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та необхідність покладення яких була доведена стороною обвинувачення, а саме:

- прибувати до суду за першим викликом,

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Зазначені обов`язки релевантні встановленим ризикам та здатні їм запобігти у випадку внесення застави.

Строк дії обов`язків суд визначає у межах, передбачених ч. 7 ст. 194 КПК України.

За таких обставин клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає частковому задоволенню.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст.176-178, 182-184, 193, 194, 196, 314-315 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_13 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 -адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.

Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Одеській слідчий ізолятор" на строк, що не перевищує 60 діб тобто по 24 січня 2025 року включно.

Визначити розмір застави - 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 757 000,00 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) гривень, за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеської області, обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід негайно звільнити з - під варти.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що він або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок № № НОМЕР_4 , код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача - ДКСУ м.Київ, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення вказаної застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , на строк до 24 січня 2025 року включно наступні обов`язки:

-прибувати до суду за першим викликом;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено в 14 годин 20 хвилин 26 листопада 2024 року.

Суддя : ОСОБА_1