КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених службових осіб Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 000034 від 05 лютого 2013 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що тимчасово вилученим майном вважаються лише речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, разом з тим, матеріали скарги не місять копії протоколу обшуку, складеного за результатами проведення вказаної слідчої дії, та переліку майна, що було вилучено під час проведення вказаного обшуку, що позбавляє слідчого суддю можливості здійснити перевірку обґрунтованості наведених у скарзі доводів та надати їм правову оцінку, тому, оскільки особою, яка подала скаргу, не надано доказів вилучення майна та інших обставин, на які вона посилається в обґрунтування доводів скарги,відмовив у її задоволенні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною через істотне порушення процесуальних вимог закону та його конституційних прав, просить її скасувати та призначити у суді першої інстанції новий розгляд його скарги на бездіяльність слідчого від 12 березня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000034 від 05 лютого 2013 року.

__________________________________________

Справа №11-сс/824/5712/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6

Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки слідчого судді не ґрунтуються на нормах закону, оскільки суперечать вимогам його скарги, предметом якої є бездіяльність слідчого у не розгляді його клопотання від 28 лютого 2024 року щодо повернення тимчасово вилученого майна та надання копій процесуальних документів у кримінальному провадженні №0000034 від 05 лютого 2013 року, а не повернення тимчасово вилученого майна. Тому слідчий суддя фактично вийшов за межі вимог його скарги, оскільки її предметом була бездіяльність слідчого у не розгляді клопотання від 28 лютого 2024 року.

Водночас, зміст оскаржуваної ухвали свідчить, що слідчим суддею не були розглянуті вимоги його скарги про зобов`язання уповноваженої особи Печерського УП ГУНП у м. Києві розглянути його клопотання від 28 лютого 2024 року про повернення тимчасово вилученого майна та надання копій процесуальних документів у кримінальному провадженні №0000034 від 05 лютого 2013 року.

Отже, оскільки предметом його скарги була бездіяльність слідчого щодо не розгляду його клопотання від 28 лютого 2024 року, то ухвала слідчого судді за результатами розгляду його скарги повинна була стосуватися питання не розгляду слідчим зазначеного клопотання, із наданням, у цьому зв`язку, в оскаржуваному рішенні правової оцінки бездіяльності слідчого. Натомість, розгляд слідчим суддею питання про повернення тимчасового вилученого майна, яке він перед судом не ставив, свідчить про порушення слідчим суддею норм процесуального закону.

До того ж, зазначає, що висновок суду в оскаржуваному рішенні про те, що матеріали скарги не місять копії протоколу обшуку, складеного за результатами проведення вказаної слідчої дії, та переліку майна, спростовується нормами ч. 1 ст. 92 КПК України, відповідно яких обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Проте він не є потерпілим, оскільки має статус власника (законного користувача) майна, яке було у нього вилучено під час проведеного обшуку, а відтак, він, в силу закону позбавлений права, передбаченого ст. 93 КПК України, на збирання доказів, оскільки збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, якою він не являється.

Також вказує й на те, що, відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 КПК України, протокол обшуку, на відсутність якого посилається слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, є матеріалами кримінального провадження №0000034, які перебувають у розпорядженні слідчого, обов`язком якого є доказування обставин неповернення йому цього майна у визначений процесуальним законом строк, і слідчий суддя не був позбавлений права витребувати у слідчого протокол обшуку, проведеного у його квартирі та в ході якого у нього були вилучені грошові кошти, повернення яких він вимагає у своєму клопотанні від 28 лютого 2024 року.

Разом з тим, діючи усупереч наведених вимог процесуального закону, слідчий суддя поклав на нього замість слідчого тягар подання до суду протоколу обшуку, що перебуває у матеріалах кримінального провадження №0000034, що знаходяться у розпорядженні слідчого і на наданні копії якого він наполягав у своєму клопотанні від 28 лютого 2024 року.

Таким чином, вважає, що слідчий суддя втратив диспозитивність, оскільки безпідставно переклав на нього обов`язок доведення обставин проведення обшуку, не взявши до уваги його правовий статус у даному кримінальному провадженні і, що він не віднесений законодавцем до кола суб`єктів (учасників) кримінального провадження, визначених п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України, що позбавляє його можливості в рамках даного кримінального провадження ініціювати або здійснювати відповідні дії задля захисту своїх прав і свобод, захисту своєї власності, внаслідок чого вимоги його скарги на бездіяльність слідчого фактично не були розглянуті судом, докази не перевірялися та не досліджувалися, через що слідчий суддя не прийняв законне рішення про зобов`язання слідчого розглянути його клопотання від 28 лютого 2024 року.

Крім того, зазначає, що всупереч вимог ст. 134 КПК України, слідчий суддя не повідомляв його про дату, час і місце розгляду скарги, що підтверджується відсутністю його розписки про це в матеріалах справи, внаслідок чого він був позбавлений права знати про судове засідання, надавати пояснення та докази.

Також вказує на те, що оскаржуване судове рішення, у порядку, передбаченому ст. 376 КПК України, йому судом не надсилалось та не вручалось, що підтверджується матеріалами справи, і тільки звернувшись 24 липня 2024 року безпосередньо до суду із заявою, він 31 липня 2024 року отримав копію цього рішення, що перешкодило у реалізації його процесуальних прав, встановлених КПК України, зокрема знати про усі рішення у справі та отримувати їхні копії, вчасно оскаржувати рішення.

Таким чином, вважає, що слідчий суддя невірно застосував норми ст. 307 КПК України, оскільки законних підстав відмовляти у задоволенні вимог його скарги не було, адже не вирішивши питань по суті його скарги, що мають істотне значення для справи, слідчий суддя не здійснив ефективного захисту його порушених прав, внаслідок чого було ухвалено незаконне рішення, тобто оскаржуване рішення призводить до встановлення обмежень його конституційних прав і до перешкоджання здійсненню його права власності на вилучені грошові кошти.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, учасники провадження в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про поважність причин своєї неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду не надсилали, при цьому ОСОБА_5 в апеляційній скарзі висловив прохання про її розгляд без його участі, тому апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неявка учасників судового провадження не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає, в тому числі у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Зі змісту положень ст.ст. 303, 307 КПК України слідує, що за наслідками розгляду скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, слідчий суддя може відмовити у задоволенні такої скарги, перевіривши її доводи у відповідності до норм закону.

Аналіз наведених норм закону дає підстави вважати, що предметом розгляду слідчого судді в порядку ст. 303 КПК України є скарга на дії, бездіяльність чи рішення слідчого, дізнавача або прокурора. Слідчий суддя має перевірити її обґрунтованість шляхом дослідження інших матеріалів, в тому числі отриманих на запит, відібрання пояснень в учасників судового провадження, тощо, за наслідками чого має прийняти рішення про її задоволення чи відмову в її задоволенні.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_5 зі скаргою на бездіяльність уповноважених службових осіб Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 000034 від 05 лютого 2013 року, у задоволені якої ухвалою від 28 березня 2024 року було відмовлено.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що особа, яка подала скаргу, не надала доказів вилучення майна та інших обставин, на які вона послалася в обґрунтування доводів своєї скарги, у зв`язку з чим скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Отже, з ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2024 року вбачається, що предметом розгляду в суді першої інстанції була саме скарга ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених службових осіб Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, обґрунтованість доводів якої слідчий суддя перевіряв в сукупності з іншими наданими йому матеріалами.

Разом з тим, в матеріалах провадження за скаргою ОСОБА_5 , які надійшли до Київського апеляційного суду на запит, наявне лише клопотання ОСОБА_5 про повернення тимчасово вилученого майна та надання копій процесуальних документів від 28 лютого 2024 року, яке адресоване Печерському управлінню поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та ним отримано 28 лютого 2024 року. Скарга ОСОБА_5 , яка була безпосереднім предметом розгляду в суді першої інстанції, відсутня.

Відсутність скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених службових осіб Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, позбавляє суд апеляційної інстанції можливості перевірити обґрунтованість викладених ОСОБА_5 . доводів та висновків слідчого судді щодо відмови у задоволенні його скарги.

Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Таким чином, під час розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, участь особи, яка її подала, є обов`язковою.

Всупереч вищенаведеним вимогам закону, слідчий суддя розглянув скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених службових осіб Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, яка полягає у не поверненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 000034 від 05 лютого 2013 року, без його участі і за відсутності даних про його належне повідомлення про судове засідання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2024 року постановлена з порушенням положень ст.ст. 303, 307 КПК України, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених службових осіб Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 000034 від 05 лютого 2013 року, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3