Справа № 185/3483/24
Провадження № 1-кс/185/1155/24
10 вересня 2024 року м.Павлоград
З клопотання вбачається, що 28 березня 2024 року до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом того, що невстановлена особа в період часу 27 березня 2024 року по 28 березня 2024 року здійснила крадіжку її грошових коштів з банківських карток «ПриватБанк» на суму близько 102 000 гривень, а саме знімала грошові кошти в банкоматах, тим самим спричинила останній матеріального збитку.
У ході проведення досудового розслідування до слідчого відділу Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від працівників відділу ВКП Павлоградського РВП надійшло інформування, у якому зазначено, що до скоєння вищевказаного злочину може бути причетна гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка за місцем свого мешкання може зберігати речі, які можуть мають відношення до вчинення вищевказаного злочину.
У ході санкціонованого обшуку 26 серпня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено:
- банківську карту «ПриватБанк» НОМЕР_1 ;
- банківську карту «ПУМБ» НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (м. т. НОМЕР_3 ).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, окрім іншого, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Тому слідчий суддя вважає, що для забезпечення подальшого повного, неупередженого доказування у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що вилучене майно є речовим доказом, з метою збереження даних речових доказів, необхідно накласти арешт на вилучене майно.
Керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Накласти арешт шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування на: на банківську карту «ПриватБанк» НОМЕР_1 ; банківську карту «ПУМБ» НОМЕР_2 , які було вилучено в ході санкціонованого обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1