Провадження № 11-кп/824/5424/2024 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0004042 від 22.08.2023 за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городниця Уманського району Черкаської області, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 01.09.2023 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання:

- за ст. 126-1 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі;

вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.09.2023 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень визначено виконувати самостійно;

обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський СІЗО» залишено без змін до набрання вироком законної сили;

строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту взяття останнього під варту, тобто з 13.06.2024 року, зарахувавши у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 13.06.2024 року до набрання вироком законної сили за ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку: день за день.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно та безпричинно, в період часу з 13 вересня 2022 року по 12 серпня 2023 року, перебуваючи за місцем спільного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , систематично, а саме 13.09.2022, 11.11.2022, 24.03.2023 та 12.08.2023 вчиняв по відношенню до своєї колишньої дружини ОСОБА_9 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні та призвело до психологічних (моральних) страждань останньої, а також погіршило якість життя потерпілої, а саме, викликало в неї зниження настрою, відчуттям психологічної втоми, потребою в захисті від обставин, які її виснажують та негативно впливають на здоров`я, потребою у моральній підтримці.

Своїми діями, які виразилися у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо колишнього подружжя, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Крім цього, в період дії воєнного стану, який неодноразово продовжувався та діє то теперішнього часу, ОСОБА_7 17.09.2023 приблизно о 18 год. 30 хв., вживаючи разом з ОСОБА_10 алкогольні напої в квартирі АДРЕСА_3 , на столі в кухні побачив мобільний телефон «POCO X4 PRO 5G», який належить потерпілій ОСОБА_10 , після чого, реалізуючи свій протиправний умисел на заволодіння вказаним мобільним телефоном, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_10 вийшла до іншої кімнати та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зі столу в кухні викрав мобільний телефон марки «POCO X4 PRO 5G», об`ємом пам`яті 128GB, що належать ОСОБА_10 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 7160 гривень.

Своїми діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав про те, що суд мав призначити обвинуваченому покарання за ст. 126-1 КК України, а потім призначити покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, врахувавши вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.09.2023 року, оскільки кримінальне правопорушення, яке інкриміноване судом за ст. 126-1 КК України вчинене обвинуваченим 12.08.2023, тобто до ухвалення вироку суду від 01.09.2023, після чого суд мав призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України та в подальшому призначити остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, оскільки кримінальне правопорушення, яке інкриміноване судом за ч. 4 ст. 185 КК України вчинене обвинуваченим 17.09.2023, тобто після ухвалення вироку суду від 01.09.2023, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Також вказав, що суд належним чином не врахував дані про особу ОСОБА_7 , який вчинив 2 кримінальних правопорушення, які належать до нетяжкого та тяжкого злочинів, за одне з яких передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, та своїми діями посягнув на гарантоване Конституцією України право приватної власності, раніше притягався до кримінальної відповідальності, а також має негативне моральне ставлення до сім`ї, яку в стані алкогольного сп`яніння руйнує та показує негативний приклад суспільної поведінки своїй малолітній доньці, а тому вважає, що призначене обвинуваченому остаточне покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, враховуючи також не застосування судом положень ст. 70, 71 КК України. Відтак просив оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.09.2023 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., більш суворим призначеним за цим вироком, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 року позбавлення волі. Також призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарань, призначеного за цим вироком у виді 5 років позбавлення волі та вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.09.2023 року, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду;

пояснення прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити;

пояснення обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 учасниками судового провадження не оспорюється. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що судом помилково не застосовано при призначенні обвинуваченому покарання положення ч. 4 ст. 70 КК України та ч. 1 ст. 71 КК України.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в ч.ч. 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як зазначено в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одна з яких було вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Аналогічний алгоритм призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за та сукупністю вироків визначено висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 511/37/16-к.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.09.2023 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Разом з цим, як вбачається з оскаржуваного вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2024 року, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України ОСОБА_7 вчинив 12 серпня 2023 року, тобто до ухвалення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.09.2023 року, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 17 вересня 2023 року, тобто після ухвалення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.09.2023 року.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції порушив порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та за сукупністю вироків, не врахувавши належним чином положення ст. 70, 71 КК України, та, відповідно, неправильно призначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є, у тому числі, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Також підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом ч. 1 ст. 420 КПК України, підставою для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є, зокрема, необхідність застосування більш суворого покарання.

З урахуванням зазначеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання, з ухваленням нового вироку в цій частині відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратуризадовольнити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 126-1 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2023 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарань, призначеного цим вироком у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2023 року, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

В решті вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4