Провадження № 1-кс/638/3159/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м.Харків

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000852 від 21.09.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчому судді Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000852 від 21.09.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ 8041 від 11.05.2024, яке на праві власності належить ОСОБА_4 . Також у клопотанні викладено прохання щодо визначення місця зберігання вказаного посвідчення водія у камері схову Харківського районного управління поліції № 3 ГУ Національної поліції в Харківській області.

Клопотання обґрунтоване тим, що 20.09.2024 приблизно о 15 год. 40 хв. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 370 працівниками УПП в Харківській області ДПП зупинено транспортний засіб BMW з д.н.з. НОМЕР_2 за кермом якого перебував громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 Збройних сил України, який в ході перевірки документів надав посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , виданого ТСЦ 8041 від 11.05.2024, з ознаками підробки.

23 вересня 2024 року Харківським районним управлінням поліції № 3 ГУ Національної поліції в Харківській області було винесено постанову про визнання та передачу на зберігання речових доказів, якою водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ 8041 від 11.05.2024 визнано речовим доказом та прийнято рішення про його зберігання у камері схову Харківського районного управління поліції № 3 ГУ Національної поліції в Харківській області.

Прокурор та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені. Від ОСОБА_4 до суду надійшла заява, у якій він просить розгляд питання про арешт майна проводити без нього, проти арешту належного йому водійського посвідчення не заперечує.

Відповідно до ч. 1. ст. 172 КПК України неприбуття осіб, які викликалися у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що вимогу щодо арешту майна слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У даному випадку на вищевказану річ необхідно накласти арешт для запобігання можливості її пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказана річ знаряддям вчинення злочину.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.

Відповідно до ст. 100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджених Постановою КМУ від 19.11.2012 року № 1104 умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню в цій частині, оскільки існує необхідність використання посвідчення водія, як доказу у кримінальному провадженні.

Щодо визначення місця зберігання вказаного посвідчення водія, яке на праві власності належить ОСОБА_4 , то з цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 6, 7 статті 100 КПК України, слідчий суддя здійснює розгляд клопотань щодо долі речових доказів у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої статті 100 КПК України. Так, за рішенням слідчого судді речові докази можуть передаватись для реалізації, їх технологічної переробки або знищуються.

Тобто вимогами КПК передбачений конкретний перелік випадків, коли долю речових доказів вирішує слідчий суддя і питання визначення місця зберігання вже арештованого майна та передача речових доказів на відповідальне зберігання до таких випадків не відноситься.

При цьому за змістом статей 40, 98-100 КПК України питання про передачу речових доказів на відповідальне зберігання віднесене до повноважень слідчого, тому саме слідчий після визнання речей та документів речовими доказами зобов`язаний вирішити питання про їх збереження, у тому числі і передачу на відповідальне зберігання у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, вимога про визначення місця зберігання посвідчення водія не віднесена до компетенції слідчого судді.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000852 від 21.09.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: посвідчення водія, серії НОМЕР_1 , виданого ТСЦ 8041 від 11.05.2024, з можливістю використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

У задоволенні клопотання щодо визначення місця зберігання посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого ТСЦ 8041 від 11.05.2024 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1