№ 1-кп/755/169/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" листопада 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого

(в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002231 від 21.06.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із повною середньою освітою, працюючого неофіційно різноробочим, не одруженого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, зокрема востаннє: 11.06.2024 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Так, у період воєнного стану, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 року, а також Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3057-ІХ від 02.05.2023 року, а саме 20.06.2023 року, у період часу, приблизно з 10 години 35 хвилин до 10 години 38 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Павла Полуботка, 46/2 , на території внутрішнього двору Київського міського центру лікування залежності, у ОСОБА_8 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Так, перебуваючи за вказаною вище адресою, проходячи повз Київський міський центр лікування залежності, ОСОБА_8 зайшов на територію внутрішнього двору даного центру через ворота та побачивши по праву сторону від входу в приміщення даного центру, не пристебнутий, без вело-замка велосипед марки «FORT Falcon 26' DD Alu», гірського типу, чорно-червоного кольору, вартістю 3 000 гривень, який на праві власності належить ОСОБА_7 , у нього виник умисел на таємне викрадення даного велосипеду. Так, підійшовши до велосипеду, ОСОБА_8 почав фізичною силою штовхати його у напрямку виходу до воріт. Після чого, вийшов з території внутрішнього двору Київського міського центру лікування залежності та направився у напрямку ломбардного відділення ПТ « АЙ ТІ ЛОМБАРД », що розташований за адресою: м. Київ, пр-т Миру, 2/3 та прибувши до вищевказаного ломбардного відділення, уклав договір позики під заставу даного велосипеду, отримавши за нього грошові кошти у сумі 2 500 гривень, які витратив у подальшому на власний розсуд. Даним кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_7 було завдано матеріальної шкоди в сумі 3 000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винним себе за ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та показав, що він дійсно, 20.06.2023 року, у першій половині дня, він перебував на території внутрішнього двору Київського міського центру лікування залежності, де побачив не пристебнутий велосипед, який вирішив викрасти. Далі, він трішки постояв біля вказаного велосипеду, впевнився, що ніхто із сторонніх осіб за ним не спостерігає, викотив велосипед з території Київського міського центру лікування залежності та відвіз до ломбарду, де отримав за нього грошові кошти в сумі 2 500 гривень.Зокрема, зазначив, що розуміє, що його дії були умисними, обставини, зазначені в обвинувальному акті, а саме: місце, час, спосіб вчиненого правопорушення, відповідають дійсності, шкодує про вчинене та щиро кається.

Покази ОСОБА_8 є послідовними, логічними, а тому, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу огляду місця події від 20.06.2023 року; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.06.2023 року; протоколів речей і документів, які були вилучені на підставі постанови про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 04.07.2023 року; постанов про визнання та приєднання до справи речових доказів від 04.07.2023 року; протоколів перегляду цифрового запису від 20.06.2023 року; висновку експерта № 2916/23 від 12.07.2023 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, Законом України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набув чинності 09.08.2024 року, внесені зміни до статті 51 КУпАП, згідно з якими дрібним викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, визнається дії щодо майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, розмір податкової соціальної пільги дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Статтею 7 Закону України від 09.11.2023 року № 3460-IX «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи встановлений у сумі 3028 гривень.

Таким чином, дрібним викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, визнаються дії щодо майна вартістю до 3028 гривень.

Тобто, з 09.08.2024 року змінився розмір вартості викраденого майна, який визначає кримінальну відповідальність за такі дії.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Так, ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, саме 20.06.2023 року на суму 3 000 гривень і такі дії кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто, вартість викраденого майна менше зазначеної вище суми (3028 гривень), однак, враховується те, що вищевказана вартість викраденого майна (3000 грн.) на момент вчинення правопорушення, а саме станом на 2023 рік, перевищувала 2 неоподаткованих мінімуму доходів громадян, тобто, 2 684 гривні, а тому, є неможливим закриття кримінального провадженняу зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Так, суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав у повному обсязі), особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Так, з урахуванням обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, на даний час засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2024 року до 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, суд не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, тому вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі, але, з урахуванням його ставлення до скоєного - вину визнав повністю, щиро каявся у скоєному, суд приходить до висновку про призначення міри покарання у мінімальному розмірі, що передбачений санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень, за який він засуджується цим вироком та, за який його засуджено вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року, остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні не обрано.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 21.04.2024 року, відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року, який враховано при остаточному призначенні покаранні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи № 2916/23 від 12.07.2023 року в розмірі 260 гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: відео носій DVD-R, 4,7 GB 120 min, з відеозаписами з камери відео нагляду, яка розміщена на будівлі Київського міського центру лікування залежності, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Павла Полуботка, 46/2 , та відео носій DVD-R, 4,7 GB 120 min, з відеозаписами з камери відео нагляду, яка розміщена в приміщенні ломбардного відділення ПТ « АЙ ТІ ЛОМБАРД », що розташований за адресою: м. Київ, пр-т Миру, 2/3 , що приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту вручення його копії.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та направити для вручення ОСОБА_8

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: