Справа № 367/6384/24
Провадження по справі № 1-кп/367/845/2024
У Х В А Л А

Іменем України

12 вересня 2024 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ірпені кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Ірпінського міського суду Київської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про призначення справи до судового розгляду та про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор», зазначаючи про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, на строк 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник заперечували проти клопотання прокурора, вважаючи, що відсутні підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку прокурора про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор», обвинуваченого, захисника, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені статтею 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час розгляду в суді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд констатує, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні трьох умисних злочинів проти власності, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, а саме крадіжки велосипедів, що трактується судом як категоричне небажання стати на шлях виправлення, обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення під час іспитового строку, враховується вік, стан здоров`я обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків, який не одружений, не має дітей, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, які не забезпечать належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 та не нададуть можливості уникнути вказаних ризиків, а тому суд вважає, що необхідно продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк два місяці.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення численних інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Отже суд констатує наявність ризиків, передбачених п.1 та 5 ч.1 ст. 177 КПК України, ризик за п.3 ч.1 ст. 177 КПК України відсутній, оскільки обвинувачений визнає свою провину, розповів про обставини скоєних кримінальних правопорушень і прокурором не доведено реальності цього ризику.

Стосовно клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, обґрунтовуючи клопотання тим, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, обвинуваченням не викладено обставин, які свідчать про те, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, також можливо призначити запобіжний захід у вигляді домашнього арешт, суд зазначає, що на підтвердження вказаних доводів обвинуваченим доказів його заперечень та доводів стосовно зміни виду запобіжного заходу суду не надано.

При обранні запобіжного заходу також враховується та обставина, що будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції в судовому засіданні обвинуваченим не надано, інших даних щодо стану здоров`я (наявності тяжких захворювань та інших протипоказань) не добуто, що свідчить про можливість тримання обвинуваченого ОСОБА_4 у місцях позбавлення волі.

Будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено та обвинувачем в судовому засіданні не надано.

Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 199, 331, КПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, з 12 вересня 2024 року по 10 листопада 2024 року включно із залишенням визначеного розміру застави.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Київського апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1