Справа № 467/1243/24
Провадження № 1-в/467/234/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.10.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в :

Захисник засудженого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_6 відбув більше покарання, призначеного вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 25.03.2014 року за вчинення ним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років. Покарання він відбував у Катеринівській ВК-46 Рівненської області, а з 21.06.2016 року відбуває покарання в ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» (на даний час ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)»). За час відбування покарання ОСОБА_6 вину у скоєнні злочину усвідомив, щиро розкаюється у вчиненому. У відносинах з засудженими неконфліктний, з адміністрацією установи поводить себе ввічливо, тактовно, дотримується правил утримання, став на шлях виправлення та повністю усвідомив невідворотність покарання за вчинення злочину. Відбуваючи покарання за більш ніж 10 років не допустив жодного дисциплінарного проступку. ОСОБА_6 є особою пенсійного віку, його вік становить понад 71 рік, у зв`язку з цим, а також за станом здоров`я він не має змоги працювати, хоча постійно залучається до робіт з благоустрою. При цьому більшість часу покарання він лікується. За час відбування покарання ОСОБА_6 тричі заохочувався адміністрацією в установи, заслужив відповідну довіру до себе з боку адміністрації установи, що підтверджується відповідною характеристикою. Ризик вчинення ОСОБА_6 повторного правопорушення та ризик небезпеки оцінюється як низький. Він своєю відповідальною поведінкою, сумлінним виконанням вимог режиму довів, що він виправився, повністю усвідомив наслідки вчиненого ним злочину, і вчинення ним нових злочинів виключається, тобто цілі покарання досягнуті раніше повного відбуття призначеного покарання. З цих підстав захисник просив клопотання задовольнити та звільнити ОСОБА_6 умовно-достроково від призначеного судом покарання.

В судовому засіданні захисник клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених вище підстав. Захисник наголошував на тому, що ОСОБА_6 бажав, але за станом здоров`я та за віком не міг працювати протягом всього часу відбування покарання, проте навіть перебуваючи на лікуванні у медичній частині він допомагав з харчуванням, на даний час залучається до робіт з благоустрою колонії, за що тричі заохочувався. Жодного разу за 10 років, навіть у колонії суворого режиму утримання, не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Поведінка його весь час була сумлінною і він весь час демонстрував позитивну динаміку виправлення. Захисник наголошував на тому, що покарання має на меті не стільки кару скільки виправлення засуджених та недопущення вчинення ними повторних правопорушень, з огляду на це, мета покарання ОСОБА_6 вже досягнута та він підлягає звільненню умовно-достроково від призначеного покарання.

Засуджений у судове засідання не з`явився, у своїй заяві просив слухати справу у його відсутність.

Представник ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував. Зазначив, що ОСОБА_6 посередньо характеризувався більшу частину строку покарання, працювати не бажав, робіт з благоустрою не виконував і тільки за рік до розгляду судом питання про його умовно-дострокове звільнення почав проявляти активність, за що й отримав заохочення. Однак, для висновку про його виправлення цього недостатньо, адже до уваги потрібно брати поведінку засудженого протягом всього часу відбуття покарання. Відсутність у засудженого стягнень також не доводить його виправлення та не є ознакою сумлінної поведінки, адже дотримання правил є обов`язком засудженого, а доводити своє виправлення засуджений має активними діями. Звільненню від покарання на підставі положень ст. 81 КК України підлягають засуджені, які своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення, у разі, якщо засуджений за станом здоров`я не може відбувати покарання, він може ставити питання про звільнення від покарання на підставі ст. 84 КК України.

Вивчивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, заслухавши думки учасників процесу, суд встановив наступне.

ОСОБА_6 засуджений вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2014 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 та п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2014 року вирок залишено без змін та він набрав законної сили.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2016 року ОСОБА_6 в строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 02 лютого 2013 року по 03 жовтня 2014 року з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Початок строку: 02 лютого 2013 року. Кінець строку: 01 червня 2026 року.

ОСОБА_6 з 02 лютого 2013 року перебуває у місцях позбавлення волі.

Під час попереднього ув`язнення та відбування покарання в ДУ «Катеринівська виправна колонія №46» Рівненської області (колонія максимального рівня безпеки, приміщення камерного типу) до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав. Періодично направлявся на лікування до медичних установ пенітенціарної системи.

Згідно характеристики від 15.03.2016 року ОСОБА_6 характеризується позитивно, на виробництві установи не працевлаштований у зв`язку із відсутністю можливості працевлаштування даної категорії засуджених. Стає на шлях виправлення.

На підставі положень ст. 101 КВК України, як такому що стає на шлях виправлення, ОСОБА_6 рішенням комісії установи від 15.03.2016 року дозволено зміну умов тримання (а.о.с. 104) шляхом переведення з приміщень камерного типу сектору максимального рівня безпеки при Катерининській виправній колонії (№46) до виправної колонії середнього рівня безпеки.

З 21.06.2016 року відбуває покарання в ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» (в подальшому зміна назви на ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)»).

Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_6 від 09.06.2021 року, він згідно ч. 1 ст. 118 КВК України має право працювати, але своїм правом не користується. Бажання працювати не висловлює. На заходи виховного впливу з приводу працевлаштування не реагує. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не має. У колі засуджених взаємовідносини рівні. З персоналом установи дотримується правомірних і ввічливих взаємовідносин з метою пристосування. Недбало ставиться до майна установи та предметів, якими користується у побуті. До виконання передбачених вимог персоналу установи ставиться безвідповідально. Уникає робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у їх виконанні. Не виконує робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». Підтримує зв`язки з родичами. На профілактичному обліку не перебуває.

Відповідно до рапорту №231 від 02.03.2021 року ОСОБА_6 допущено порушення розпорядок дня, у зв`язку з чим дисциплінарне стягнення не застосовувалось, проведена бесіда (а.о.с. 174, 175).

Згідно витягу з протоколу №12 засідання комісії ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» по розгляду матеріалів засуджених від 09.06.2021 року ОСОБА_6 відмовлено у заміні покарання більш м`яким як такому, який не став на шлях виправлення.

Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_6 від 12.08.2021 року, він згідно ч. 1 ст. 118 КВК України має право працювати, але своїм правом не користується. Бажання працювати не висловлює. На заходи виховного впливу з приводу працевлаштування не реагує. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не має. У колі засуджених взаємовідносини рівні. З персоналом установи дотримується правомірних і ввічливих взаємовідносин з метою пристосування. Посередньо ставиться до майна установи та предметів, якими користується у побуті. До виконання передбачених вимог персоналу установи ставиться не завжди відповідально. Уникає робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у їх виконанні. Не виконує робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». Підтримує зв`язки з родичами. На профілактичному обліку не перебуває. За висновком адміністрації колонії не став на шлях виправлення.

Відповідно до листа Офісу Президента України від 19.10.2021 року №21-272/21 клопотання ОСОБА_6 про помилування залишено без задоволення.

Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_6 від 08.09.2022 року, він згідно ч. 1 ст. 118 КВК України має право працювати, але своїм правом не користується. Бажання працювати не висловлює. На заходи виховного впливу з приводу працевлаштування не реагує. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не має. У колі засуджених взаємовідносини рівні. З персоналом установи дотримується правомірних і ввічливих взаємовідносин з метою пристосування. Посередньо ставиться до майна установи та предметів, якими користується у побуті. До виконання передбачених вимог персоналу установи ставиться завжди відповідально. Намагається виконувати роботи із самообслуговування. Не виконує робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». Підтримує зв`язки з родичами. На профілактичному обліку не перебуває.

Згідно витягу з протоколу №21 засідання комісії ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» по розгляду матеріалів засуджених від 08.09.2022 року ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від покарання як такому, який не довів свого виправлення.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03.10.2022 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення.

За характеристиками від 26.06.2024 року, яка міститься в матеріалах особової справи засудженого, та від 02 вересня 2024 року, яка надана на запит суду, ОСОБА_6 згідно ч. 5 ст. 118 КВК України має право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи, але своїм правом не користується, в зв`язку з тим, що має ряд хронічних захворювань. За можливості залучається до робіт з благоустрою колонії, оскільки має нестабільний стан здоров`я, постійно хворіє гіпертонічною хворобою. Особа пенсійного (похилого) віку. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не конфліктний, на критику на свою адресу реагує спокійно. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. При спілкуванні ввічливий, тактовний. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Відповідально ставиться до майна установи і предметів якими користується у побуті та при виконанні дорученої роботи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться завжди сумлінно. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок для їх виконання. Бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Бере активну участь у програмах/заходах, має бажання змінити своє життя та підтверджує це активними вчинками, усвідомлює що саме потрібно змінити. Ставлення засудженого до вчиненого правопорушення: бере відповідальність за вчинене на себе, усвідомлює серйозність наслідків вчиненого правопорушення для потерпілої особи, визнає свою вину повністю.

Засуджений має заохочення у виді подяки за підсумками роботи у ІІІ кварталі 2023 року, у ІV кварталі 2023 року та у ІІ кварталі 2024 року згідно наказів від 05.10.2023 року, 05 січня 2024 року, 05.07.2024 року. До дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Згідно витягу з протоколу №25 засідання комісії ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» по розгляду матеріалів засуджених від 26.06.2024 року вирішено клопотати перед судом про умовно-дострокове звільнення від покарання ОСОБА_6 , як такого, який довів своє виправлення.

Відповідно до довідки про працевлаштування від 02.09.2024 року за вих. №13/1-1066 засуджений ОСОБА_6 з моменту прибуття до ДУ «Південнокраїнська виправна колонія №83» не працевлаштований.

За довідкою установи відбування покарання від 08.09.2024 року № 10/1-1061 засуджений згідно ч. 5 ст. 118 КВК України залучався до робіт з благоустрою: в 2023 році: липень - грудень, в 2024 році: квітень-червень.

Згідно довідки установи відбування покарання від 02.09.2024 року №13/1-1061 засудженим ОСОБА_6 з 2016 по 2024 роки норми виробітку не виконувались.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1, 2 ст. 115 КК України, за вчинення яких відбуває покарання засуджений, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Засуджений відбув 3/4 частини строку покарання, призначеного судом.

Згідно ч. 2, 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Тобто, за змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має відповідне право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Водночас, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

В силу ст. 9 КВК України, засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених.

Тож, дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком, а не правом засудженого і вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а не його утримання від неправомірної поведінки.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку, у зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Аналізуючи динаміку процесу виправлення засудженого ОСОБА_6 судом встановлено, що згідно його характеристик за 2021, 2022 рік засуджений характеризувався посередньо. Його ставлення до майна і предметів у побуті є посереднім, він не є відповідальним при виконанні вимог персоналу установи, не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Така поведінка засудженого, не дивлячись на відсутність у нього стягнень не може бути визнана сумлінною навіть за умови відсутності дисциплінарних стягнень за цей період.

Оцінюючи ставлення засудженого до праці суд враховує, що ОСОБА_6 є особою пенсійного віку та страждає на ряд хронічних хвороб як на момент вчинення злочинів, так і протягом усього часу покарання. Так, за матеріалами справи та за інформацією, наданою захисником, ОСОБА_6 перебуває на Д-обліку з діагнозом ішемічна хвороба серця, стабільна стенокардія ФК І-ІІ, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик високий.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 118 КВК України засудженим, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам з інвалідністю першої та другої груп, хворим на активну форму туберкульозу, жінкам з вагітністю понад чотири місяці, жінкам, які мають дітей у будинках дитини при виправних колоніях, дозволяється працювати за їхнім бажанням з урахуванням висновку лікарської комісії колонії.

Тобто, сам по собі факт досягнення особою пенсійного віку та наявність хвороб не є перешкодою для працевлаштування засуджених і за бажання такі засуджені можуть залучатися до праці яка відповідає їх можливостям та стану здоров`я.

Матеріали особової справи не містять відомостей щодо медичних протипоказань до працевлаштування ОСОБА_6 . Згідно його характеристик за 2021 та 2022 роки засуджений не залучався до праці саме з причин свого небажання працювати та на заходи виховного впливу з цього приводу не реагував. Він не бачив суспільної користі у виконанні робіт з благоустрою колонії. Як зазначено, ОСОБА_6 навіть уникав робіт із самообслуговування, не бачив необхідності у їх виконанні. Тобто ставлення до праці ОСОБА_6 в цей період вочевидь не було сумлінним.

Поведінка ОСОБА_6 різко змінилася тільки після відмови суду у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення. Починаючи з ІІІ кварталу 2023 року ОСОБА_6 почав проявляти активність та демонструвати позитивні зміни у своїй поведінці.

Таким чином, позитивні зміни у поведінці ОСОБА_6 спостерігаються тільки протягом останнього року відбуття покарання, тоді як у місцях несвободи він перебуває з лютого 2013 року, тобто понад 11 років. В деякій мірі позитивна динаміка виправлення засудженого спостерігалась до 2016 року, коли ОСОБА_6 був визнаний таким, що стає на шлях виправлення, однак після отримання пільги у виді зміни умов утримання на більш м`які, ОСОБА_6 більше позитивних змін не демонстрував до середини 2023 року.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, суд вважає передчасним твердження захисника про те, що ОСОБА_6 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Наявність у засудженого трьох заохочень за весь час відбування покарання, які отримані ним протягом останнього року відбування покарання, який передував зверненню до суду з цим клопотанням, беззаперечно не свідчить про те, що він довів своє виправлення.

Наведені вище обставини в сукупності свідчать про те, що засуджений ОСОБА_6 дійсно став на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст. 81 КК України.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, повно та всебічно вивчивши відомості про особу засудженого, з огляду на особливу суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, суд зробив висновок, що для досягнення мети призначеного покарання умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 на даному етапі відбування покарання є недоцільним.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.

Повний текст ухвали проголошено 18.10.2024 року о 9 год. 20 хв.

Суддя ОСОБА_1