Справа № 357/6347/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання № 5 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000113 від 04 квітня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сухоліси, Білоцерківського району, Київської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працює водієм у ТОВ «СКБ «Електронагрівач», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

15.03.2024 близько 19 год. 05 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ-21043», д.н.з НОМЕР_1 та рухаючись неподалік будинку АДРЕСА_2 у напрямку до вул. П. Скоропадського в м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, де вказано: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 12.2 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»; п. 12.3 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; п. 18.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», не вірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність та бездіяльність, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість руху та в разі потреби не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, не дав дорогу та допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля марки «ВАЗ-21043», д.н.з НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу, рухаючись справа наліво відносно руху вказаного автомобіля та мав перевагу в русі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав наступні тілесні ушкодження: перелом лівої скроневої кістки; субарахноїдальний крововилив; садно та синець на голові. Дані ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_3 порушень вимог п.п. 2.3(б), 12.2, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 269 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

ІІ. Відомості про укладення угоди сторонами кримінального провадження та позиції сторін щодо можливості її затвердження.

23 липня 2024 між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, яку подано у підготовчому судовому засіданні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладені даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, просив призначити обвинуваченому покарання, визначене угодою сторін кримінального провадження.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, щиро розкаявся та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди.

Захисник обвинуваченого просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити покарання, визначене в угоді, підтримавши позицію обвинуваченого.

ІІІ. Мотиви суду щодо затвердження угоди про визнання винуватості та призначення покарання.

Розглядаючи питання в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 474 КПК України передбачено, що якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, злочинів внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до п.п.1-6 ч.7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

У зв`язку з наведеним, суд має підстави розглянути дане провадження відповідно до положень ст.473 КПК України.

Так, згідно з умовами угоди про визнання винуватості обвинувачений зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі пред`явленого обвинувачення у судовому провадженні.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді 4 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.2 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст. ст. 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, який полягає у безпосередньому порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, має постійне місце проживання, характеристика за місцем проживання позитивна, не одружений, працює водієм у ТОВ «СКБ «Електронагрівач», інвалід 2 групи з дитинства, раніше не судимий. Згідно з медичною довідкою КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» № 475 від 09.04.2024 обвинувачений медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття.

До обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам КПК України та КК України, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, яке, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, враховуючи данні про особу винного, його відношення до вчиненого, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжучих обставин покарання, відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у даному провадженні, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, і призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання, оскільки призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

IV. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувались.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на підставі ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.369 КК України, ст.ст.314, 374-376, 469, 472-475 КПК України, суд,

ухвалив:

Затвердити угоду від 23 липня 2024 між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання 4 (чотирьох) років позбавлення волі якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: прибувати на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази:

- автомобіль «ВАЗ 21043» д.н.з. НОМЕР_1 який переданий власнику, залишити у його розпорядженні, DVD-R диск для лазерних систем зчитування, на якому міститься відеофайл: ДТП 15.03.2024, приєднані відповідно до постанови про визнання доказом, приєднання до матеріалів кримінального провадження від 20.04.2024 до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судові витрати на залучення експерта у розмірі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп. на користь держави за проведення експертизи Київським НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-24/21612-ІТ від 04.04.2024.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку:

- обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_8