Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3578/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/793/24
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

заявника ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі судове провадження №296/3578/24 за апеляційною скаргою з доповненнями ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 01 серпня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 22.04.2024 року за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, визнати його потерпілим у кримінальному провадженні та визначити коло осіб причетних до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України. Вважає ухвалу незаконною, оскільки судом не врахвоано, що засуджений ОСОБА_8 не виконав обов`язку щодо відшкодування йому моральної шкоди, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України під час іспитового строку призначеного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.04.2021, а тому підстав для звільнення останнього від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку у суду не було. Вказує, що судом не враховано, що засуджений ОСОБА_8 протягом іспитового строку не працевлаштувався на постійну роботу, що свідчить про умисне невиконання вироку суду та в матеріалах провадження відсутній оригінал довідки ФОП ОСОБА_9 щодо працевлаштування ОСОБА_8 .

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_7 просить зобов`язати прокурора притягнути до відповідальності службових осіб причетних до невиконання вироку суду в частині відшкодування шкоди за ст.ст.382, 358, 367 КК України.

В ухвалі суду зазначено, що ОСОБА_7 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 22.04.2024, якою звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, призначенного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.04.2021 за ч.1 ст.121, ч.1 ст.185, ч.1 ст.70, 75, 76 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з іспитовим строком 3 роки, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

В обгрунтування заяви ОСОБА_7 послався на те, що в даному кримінальному провадженні він є потерпілим і за вироком суду на його користь у відшкодування моральної шкоди з засудженого ОСОБА_8 стягнуто 250 000 грн. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 22.04.2024 засудженого ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.04.2021 у зв`язку із закінченням іспитового строку. Проте, на час постановлення вказаної ухвали засуджений ОСОБА_8 не в повному обсязі виконав обов`язки щодо відшкодування йому моральної шкоди та на протязі трьох років умисно ухиляється від працевлаштування на постійну роботу, що свідчить про вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, а тому підстав для його звільнення від відбування покарання у суду не було.

Враховуючи, що обставини, на які посилається ОСОБА_7 про вчинення засудженим ОСОБА_8 у період іспитового строку іншого кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 22.04.2024 за нововиявленими обставинами.

Заслухавши доповідача, доводи заявника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги з доповненнями, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги з доповненнями, перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями та матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Згідно з ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

За змістом наведених вище норм процесуального закону роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення. Однак, суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених обставин, в тому числі шляхом переоцінки вже досліджених доказів, лише на підставі припущення сторони кримінального провадження про існування таких обставин та доказів, що їх підтверджують.

Нововиявленими слід вважати обставини (як фактичного так і правового характеру), які: об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи; не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Відповідно до рішення Верховного Суду від 21 січня 2020 року (справа №315/793/16-к, провадження №51-3062км19) необхідним є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.04.2021 ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.121, ч.1 ст.185, ч.1 ст.70, 75 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, а саме : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; після закінчення строку військової служби працевлаштуватися. Також вказаним вироком задоволено позов потерпілого ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_8 на його користь у відшкодування моральної шкоди 250 000 грн.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 22.04.2024 звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вказаним вироком, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

При цьому, судом першої інстанції перевірено та встановлено, що станом на час постановлення оскаржуваної ухвали 22.04.2024 засуджений ОСОБА_8 порушень покладених на нього обов`язків не допускав та до кримінальної відповідальності не притягувався. Після закінчення військової служби з 24.11.2021 працевлаштувався тимчасово, після цього жив за рахунок тимчасових заробітків, з 01.10.2023 працював на основі самозайнятої особи згідно Договору про надання послуг від 01.10.2023, в подальшому з 01.12.2023 працює на посаді менеджера з продажу ФОП ОСОБА_9 , що також підтверджується довідкою ДПС України (а.п.166-168, 173-177, 179).

Відповідно до ч.1 ст.78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Таким чином, ухвала Корольовського районного суду м. Житомира від 22.04.2024, якою звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, призначенного вказаним вироком, у зв`язку із закінченням іспитового строку 14.04.2024 є законною та обгрунтованою.

Посилання заявника ОСОБА_7 на те, що протягом іспитового строку засуджений ОСОБА_8 умисно ухилявся від обов`язку щодо відшкодування йому моральної шкоди, не працевлаштувався на постійну роботу, у зв`язку з чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки долучений до апеляційної скарги витяг з ЄРДР за №0001945 від 21.06.2024 за ч.1 ст.382 КК України, не свідчить про вчинення ОСОБА_8 під час іспитового строку нового злочину, враховуючи, що вказане кримінальне провадження не існувало на час постановлення ухвали від 22.04.2024, а тому вказана обставина не є нововиявленою.

Посилання апелянта на те, що нововиявленими обставинами, на його думку, є відсутність оригіналу довідки ФОП ОСОБА_9 від 04.12.2023 (а.п.179) щодо працевлаштування засудженого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначена довідка не є нововиявленою обставиною в розумінні вимог ч.2 ст.459 КПК України. Крім того, така довідка підтверджує працевлаштування засудженого ОСОБА_8 на час ухвалення оскаржуваної ухвали від 01.08.2024 та виконання останнім покладених на нього обов`язків за вироком суду, вона прийнята державним виконавцем Корольовського відділу ДВС в м.Житомирі (а.п.178).

Отже, всі обставини, на які посилається заявник, як на нововиявлені, не є такими, оскільки на час постановлення ухвали суду від 22.04.2024 їх не існувало.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для перегляду ухвали суду від 22.04.2024 за нововиявленими обставинами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про зобов`язання прокурора встановити осіб причетних до невиконання вироку суду в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки це не є предметом даного апеляційного розгляду відповідно до ч.1 ст.404 КПК України.

Доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для скасування ухвали суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 01 серпня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 22.04.2024 року за нововиявленими обставинами - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: