Провадження № 1-кс/643/2161/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова Задорожна, за участю секретаря судового засідання ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали суду у м. Харкові скаргу ОСОБА_2 , представника військової частини НОМЕР_1 , на бездіяльність службових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР), -

ВСТАНОВИВ:

До Московського районного суду м. Харкова надійшла вказана скарга, в якій заявник, просить зобов`язати уповноважених осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією в місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Полтава внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою командира військової частини НОМЕР_1 за вих. №6018 від 23.10.2024 про вчинення солдатом ОСОБА_3 , дій, які мають ознаки складу злочину, передбаченого ст. 408 кримінального кодексу України.

На обґрунтування скарги заявник зазначає, що за фактом вчинення солдатом ОСОБА_3 03.10.2024 дій, в яких вбачаються формальні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 КК України військовою частиною НОМЕР_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві 23.10.2024 за вих.№6018 направлено повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, яка отримана адресатом 30.10.2024 року.

Крім того, бездіяльність посадових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, з цього приводу оскаржувалась до Московського районного суду м. Харкова, ухвалою слідчого судді від 07.11.2024 по справі №643/13018/24 скаргу військової частини задоволено та зобов`язано уповноважену особу Другого СВ (з дислокацією в м. Харкові) ТУ ДБР розташованого в місті Полтаві, внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

25.11.2024 військовою частиною на електронну адресу Другого СВ (з дислокацією в м. Харкові) ТУ ДБР розташованого в місті Полтаві було направлено запит стосовно виконання ухвали слідчого судді та надання витягу з ЄРДР.

Станом на 01.12.2024 до ЄРДР повідомлених ВЧ відомостей про вчинене кримінальне правопорушення не внесено.

В судове засідання, скаржник не з`явився, разом з тим у самій скарзі просив розглянути її та задовольнити у свою відсутність.

Від представника Другого СВ (з дислокацією в м. Харкові) ТУ ДБР розташованого в місті Полтаві будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду скарги, відомостей про результати розгляду заяви (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення, поданої військовою частиною НОМЕР_1 стосовно військовослужбовця ОСОБА_3 , до слідчого судді не надійшло.

Враховуючи передбачені ч. 2 ст. 306 КПК України строки розгляду таких скарг, відсутність заяв та клопотань від учасників процесу, слідчий суддя вважає за необхідне розглянути скаргу на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши зміст скарги та додані до неї документи, слідчим суддею встановлено, що бездіяльність посадових осіб Другого СВ (з дислокацією в м. Харкові) ТУ ДБР розташованого в місті Полтаві з приводу не внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, вчинене військовослужбовцем ОСОБА_3 , викладених в заяві (повідомленні) за вих. № 6018 від 23.10.2024, вже була предметом судового розгляду, за результатом якого ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2024 зобов`язано уповноважену посадову особу Другого СВ (з дислокацією в м. Харкові) ТУ ДБР розташованого в місті Полтаві внести відомості про вчинення кримінальних правопорушень до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання даним правоохоронним органом повідомлення №6018 від 23.10.2024 командира військової частини ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення. Ухвала набрала законної сили 12.11.2024.

Отже, ідентична скарга вже розглянута та за результатами її розгляду постановлено ухвалу, яка набрала законної сили.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому. Стаття 24 КПК також гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 2 КПК України, основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Слід зазначити, що заявник та потерпілий можуть оскаржити до слідчого судді бездіяльність слідчого та прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, згідно пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України. Метою наведеної вище норми, є забезпечення судом початку досудового розслідування за кожною подією ймовірного вчинення злочину, про яку особа (потерпілий чи заявник) повідомила уповноваженого суб`єкта, але останній допустив бездіяльність щодо початку досудового розслідування за цими обставинами. Зазначена мета є досягнутою, зокрема, в разі постановлення за скаргою особи ухвали про зобов`язання уповноваженого суб`єкта внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою особи. При цьому реалізація положень цієї норми забезпечує досягнення завдань кримінального провадження.

При цьому, слід врахувати, що чинним кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено багаторазове (повторне) внесення до ЄРДР відомостей про одне й те ж саме кримінальне правопорушення, у зв`язку чим, в разі самостійного припинення уповноваженою особою бездіяльності, яка оскаржується, провадження за скаргою підлягає закриттю, з огляду на абзац 2 частини 2 статті 305 КПК України.

Водночас, чинний КПК не регламентує повноваження слідчого судді у ситуації багаторазового (повторного) оскарження особою бездіяльності уповноважених суб`єктів щодо невнесення відомостей до ЄРДР за різними по даті подання, але подібними за змістом заявами про одне й те саме кримінальне правопорушення, яка вже була предметом судового контролю, за наслідками чого суд неодноразово виносив рішення про зобов`язання уповноваженого суб`єкта розпочати досудове розслідування та ці судові рішення були виконані таким суб`єктом.

У зв`язку з чим, суд, на підставі частини 6 статті 9 КПК України, вирішує її, виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме верховенства права, обов`язковості судових рішень, публічності, диспозитивності, забезпечення права на оскарження бездіяльності (пункти 1, 14, 17, 18, 19 частини 1 статті 7 КПК).

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні, а також кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частина 2 статті 8, частина 5 статті 9 КПК).

Виходячи з практики ЄСПЛ, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто остаточності рішення суду у спірних правовідносинах. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення у справі Brumarescu v. Romania, заява № 28342/95, 28.11.1999, § 61, 62).

Виходячи з положень інших згаданих вище засад кримінального провадження про те, що: (1) ухвала суду, що набрала законної сили в порядку, визначеному КПК, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України (частина 2 статті 21 КПК); (2) прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення (стаття 25 КПК); (3) кожному гарантується право на оскарження бездіяльності прокурора та слідчого в порядку, передбаченому КПК (частина 1 статті 24 КПК); (4) сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК (частина 1 статті 26 КПК) - слідує, що реалізація особою права на звернення до суду зі скаргою на бездіяльність уповноваженого суб`єкта щодо внесення відомостей за заявою особи до ЄРДР має здійснюватися в межах та в порядку, передбачених КПК, відповідно до мети норми пункту 1 частини 1 статті 303 КПК.

Слідчий суддя не може розглядати питання бездіяльності, якщо воно вже було вирішене слідчим суддею у іншій справі, оскільки такий розгляд буде порушувати принцип юридичної визначеності та може свідчити про зловживання особою процесуальним правом, тобто реалізацію процесуального права не за його призначенням.

КПК не містить визначення поняття "зловживання процесуальним правом", законодавець використовує його в контексті реалізації права на відвід та вступну промову у частині 4 статті 81 та абзаці 5 частини 1 статті 349 КПК відповідно. Разом з тим, Верховний Суд зазначив, що хоча у КПК не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала ККС ВС від 30.05.2018 у справі № 676/7346/15-к). Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (постанова ККС ВС від 09.04.2019 у справі № 306/1602/16-к). При цьому Верховний Суд неодноразово констатував зловживання учасниками кримінального провадження процесуальними правами, зокрема, на участь в апеляційному розгляді, на отримання судових рішень, на залучення перекладача (постанови ККС ВС від 24.09.2019 у справі № 755/10138/16-к та від 19.02.2019 у справі № 236/1798/16-к, ухвала ККС ВС від 30.05.2018 у справі № 676/7346/15-к).

Відповідно до ч. 1 ст. 533 КПК України ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Враховуючи, що ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2024 скарга розглянута та задоволена, уповноважена особа Другого СВ (з дислокацією в м. Харкові) ТУ ДБР розташованого в місті Полтаві зобов`язана внести відомості про кримінальні правопорушення викладені в заяві командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 23.10.2024, вих. № 6018 і ця ухвала має бути беззаперечно й безумовно виконана.

Це цілком узгоджується з принципом юридичної визначеності, за яким слідчий суддя не може розглядати питання бездіяльності, якщо воно вже вирішено слідчим суддею у іншій справі, оскільки такий розгляд буде порушувати зазначений принцип та може свідчити про зловживання особою процесуальним правом, тобто реалізацію процесуального права не за його призначенням.

За вказаних умов, доводи скарги фактично зводяться до непогодження з діями Другого СВ (з дислокацією в м. Харкові) ТУ ДБР розташованого в місті Полтаві щодо невиконання ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2024.

Таким чином, порушене право скаржника на теперішній час вже поновлено під час попереднього розгляду ідентичної скарги і підстав для постановлення повторного рішення з тих самих підстав та предмету слідчий суддя не знаходить, отже у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 3306, 307, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 , командира військової частини НОМЕР_1 , на бездіяльність службової особи Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення, викладених у заяві № 6018 від 23.10.2024, до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Копію ухвали направити учасникам процесу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_4