Справа №463/6788/24
Провадження №1-кс/463/5495/24
УХВАЛА

слдічого судді

30 липня 2024 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду міста Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановила:

До Личаківського районного суду міста Львова надійшла скарга ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, якою скаржник просить: визнати бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви від ОСОБА_4 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, незаконною; зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові внести до ЄРДР відомості за його заявою про вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 365 КК України та ч.2 ст. 146 КК України.

Скарга мотивована тим, що 30 травня 2024 року слідчий СВ ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області відібрала у ОСОБА_4 заяву про вчинення службовими особами прикордонного загону «Львів» кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 146 та 365 КК України. Матеріали щодо такої заяви скеровані за належністю до ДБР м. Львова. У заяві ОСОБА_4 зазначав, що 29 травня 2024 року о 21 год. 15 хв. Службові особи прикордонного загону «Львів» на станції «Мостиська» проти його волі, із застосуванням сили та погроз, без будь-яких правових підстав, змусили його та малолітню дитину залишити потяг сполученням «Київ-Львів-Перемишль», після чого утримували у приміщенні прикордонної служби понад 4 години. При цьому відібрали у нього та у дитини всі речі та документи. Станом на день подання скарги, уповноваженими особами Територіального управління ДБР у м. Львові, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 не внесена. Тому змушений звертатися до суду із відповідною скаргою та таку бездіяльність.

Протоколом автоматизованого визначення слідчого судді від 19.07.2024 року визначено слідчу суддю ОСОБА_1 для розгляду скарги.

Ухвалою слідчої судді від 19.07.2024 року відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду на 22.07.2024 року.

Ухвалою слідчої судді від 22.07.2024 року розгляд скарги відкладено за клопотанням представника скаржника на 30.07.2024 року.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, надав пояснення, аналогічні тим, що .викладені у скарзі. Просив скаргу задовольнити.

Представник ТУ ДБР у місті Львові в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду скарги в суді. Причини неявки не повідомив, клопотань про розгляд скарги без його участі не подав. Проте надіслав до суду письмові заперечення на скаргу, якими підтвердив факт отримання заяви ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення. Зазначив, що така заява розглянута та скеровано матеріали за заявою ОСОБА_4 до відділу внутрішньої та власної безпеки НОМЕР_1 прикордонного загону Головного відділу внутрішньої та власної безпеки «Захід» ДПС України для розгляду. Крім цього вказував на відсутність у діях працівників прикордонної служби, на які скаржиться ОСОБА_4 , порушень при виконанні ними своїх службових обов`язків, а відтак наявності ознак злочину в їх діях Просив у задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з наведеним, слідча суддя вважає за можливе проводити розгляд скарги за фактичної явки учасників.

Слідча суддя, заслухавши думку представника скаржника, дослідивши скаргу, письмові заперечення та додані до них матеріали, дійшла таких висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у тісному взаємозв`язку з ч. 1 ст.2 та ст. 11 КК України, згідно з якими підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою не будь-яких дій, а суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки конкретного складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Глави 3 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 30.06.2020 № 298 (далі - Положення), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 та п.4 ч.5 ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань є виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення, об`єктивні дані, які свідчать про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Враховуючи приписи ч.1 ст.2, п.10 ч.1 ст.3, ч.1 та п.4 ч.5 ст. 214 КПК України можливо зробити висновок, що однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є повідомлення/виявлення діяння/бездіяльності, яке містить ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого особливою частиною КК України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу кримінального правопорушення, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.

Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 818/15/18, за правилами п.1 ч.1 ст.303 КПК слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а тому, у розрізі такої думки Великої Палати Верховного Суду, слідчий суддя повинен з`ясувати наведені обставини судом касаційної інстанції, як такі, що підлягають установленню, у обсязі наявних та поданих до суду доказів, на час розгляду скарги.

Таким чином, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, вноситься інформація про сукупність ознак, які свідчили б про вчинення того чи іншого кримінального правопорушення, і дали змогу кваліфікувати дії або бездіяльність, про яку йдеться у повідомленні про кримінальне правопорушення, за відповідними статтями Кримінального кодексу України.

Обставини щодо наявності чи відсутності суспільно небезпечного діяння у діях чи бездіяльності особи можуть бути встановлені лише після проведення дій, визначених главою 20 КПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.05.2024 року ОСОБА_4 в порядку ст. 214 КПК України звернувся до ВП Яворівського РВП ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення працівниками прикордонної служби 29 травня 2024 року о 21 год 15 хв. На станції «Мостиська» кримінального правопорушення відносно нього та його малолітньої дитини.

Матеріали згаданої вище заяви скеровано за належністю до ДБР м. Львова.

Листом ТУ ДБР у м. Львові матеріали заяви ОСОБА_4 направлено відділу внутрішньої та власної безпеки по ІНФОРМАЦІЯ_1 , для розгляду.

На час розгляду скарги відомості за її заявою до ЄРДР не внесено. Протилежного слідчим суддею не встановлено, так як представником ДБР не надано доказу внесення таких відомостей.

При дослідженні змісту заяви слідчим суддею встановлено, що у ній ОСОБА_4 просить внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом незаконного позбавлення волі та перевищення службових повноважень працівниками прикордонної служби, які 29 травня 2024 року о 21 год. 15 хв. на станції «Мостиська» проти його волі, із застосуванням сили та погроз, без будь-яких правових підстав, змусили його та малолітню дитину залишити потяг сполученням «Київ-Львів-Перемишль», після чого утримували у приміщенні прикордонної служби понад 4 години. При цьому відібрали у нього та у дитини всі речі та документи. Відтак, на його думку вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 364 та ч.2 ст. 146 КК України.

Аналізуючи заяву скаржника про вчинення кримінального правопорушення та додатки до неї, слідча суддя встановила, що у такій заяві зазначений короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (дату, час та місце можливого вчинення такого правопорушення) тому її можна вважати належною правовою підставою для вжиття органом досудового розслідування дій, передбачених ст. 214 КПК України.

За вищенаведених обставин слідча суддя дійшла висновку, що з огляду на викладені скаржником факти у його заяві про вчинення кримінального правопорушення, неможливо однозначно стверджувати про відсутність події чи складу кримінального правопорушення, натомість зазначені у заяві обставини мають бути перевірені органом досудового розслідування, шляхом внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування.

Надані слідчому судді листи (повідомлення) представниками поліції та ДБР не містять даних про дотримання в повному обсязі положень ст. 214 КПК України під час розгляду заяви. Крім того, наведені листи (повідомлення) додатково свідчать про те, що відомості за заявою до ЄРДР не внесені.

З огляду на викладене, керуючись принципом змагальності кримінального провадження (стаття 22 КПК України) відносно подання до суду доказів своєї правової позиції, враховуючи те, що доказів внесення відомостей за заявою до ЄРДР суду не надано, вважаю, що особа, яка прийняла зазначену вище заяву про кримінальне правопорушення не виконала вимоги частини 1 статті 214КПК України, оскільки, зробити висновок щодо наявності обставин та ознак кримінального правопорушення можливо лише в ході проведення досудового розслідування за результатами здійснення певних слідчих дій.

Разом із тим, щодо вимоги скаржника в частині, зобов`язати ДБР у м. Львові внести відомості до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_4 від 30.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.365 та ч.2 ст. 146 КК України, то слідча суддя звертає увагу на тому, що кваліфікацію кримінального правопорушення здійснюють уповноважені на це посадові особи, зокрема слідчий, дізнавач, прокурор, згідно з положенням ч. 1ст. 214 КПК України.

Відповідно до частини 5 статті 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, у зв`язку з чим слідча суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги в частині щодо правової кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, а задоволення скарги у частині зобов`язання слідчого вчинити певну дію є достатнім заходом забезпечення прав учасників кримінального провадження.

Частиною 2 статті 303 КПК України визначено перелік рішень, що можуть прийматися слідчим суддею за результатами розгляду скарги. Так, відповідно до вказаної норми ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію;3) зобов`язання вчинити певну дію;4) відмову у задоволенні скарги.

Встановлений ч.2 ст.303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним.

Згідно з частиною 1 статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У зв`язку із наведеним слідча суддя вважає що у цій частині скарга задоволенню не підлягає.

За таких обставин, приходжу до висновку, що скарга ОСОБА_4 , подана представником скаржника адвокатом ОСОБА_3 , підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 303-307, 369-372 КПК України, слідча суддя,

постановила:

Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задовольнити. частково

Зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 від 30.05.2024 року про вчинення кримінального правопорушення у строки, визначені ст. 214 КПК України.

У задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали оголошено о 08 год. 45 хв. 02 серпня 2024 року.

Слідчий суддя. ОСОБА_1