ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2024 Справа №607/20872/24 Провадження №1-кп/607/1988/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі кримінальне провадження №0000859, дані про яке 17 вересня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого, а саме:

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.11.2011 за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі (звільнений 10.02.2016 після відбуття строку покарання);

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.12.2017 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі (звільнений 16.08.2019 після відбуття строку покарання);

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.12.2020 за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

16.09.2024 близько 21 год. 45 хв. у ОСОБА_3 , який перебував поблизу закладу «Три Миколи» за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту, виник протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 16.09.2024 близько 21 год. 45 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу закладу «Три Миколи» за адресою: м. Тернопіль, вул. Торговиця, 1, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у ході словесного конфлікту завдав один удар долонею лівої руки в праву частину обличчя ОСОБА_6 . В результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця правої виличної ділянки.

За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні.

Окрім того, 24.02.2022 Верховною радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX, яким затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, скасований не був, та на момент вчинення злочину діяв на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 469/2024 від 23.07.2024, затвердженого Законом України № 3891-IX від 23.07.2024.

Так, 16.09.2024 близько 21 год. 28 хв. у ОСОБА_3 , який перебував у магазині «Beer-Market», що знаходиться у АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не погашено і не знято у встановленому законом порядку, у період дії воєнного стану на території України, а саме 16.09.2024 близько 21 год. 29 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Beer-Market», що знаходиться у АДРЕСА_2 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, таємно, шляхом вільного доступу взяв правою рукою з прилавка каси вказаного магазину мобільний телефон торговельної марки «Орро» A54, моделі «СРН2239», синього кольору, об`ємом пам`яті 4/64 GB, вартістю 3236 гривень, та в подальшому заховав його під одяг, у якому був одягнутий. Надалі, ОСОБА_3 о 21 год. 31 хв. із вище вказаним мобільним телефоном покинув приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться по АДРЕСА_2 , чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 3236 гривень.

За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю та підтвердив зазначені в обвинувальних актах обставини їх вчинення. Показав, що 16.09.2024 близько 21 год. 30 хв. він, перебуваючи в приміщенні магазину «Beer-Market» за адресою: АДРЕСА_2 , таємно викрав з прилавку вказаного магазину мобільний телефон торговельної марки «Орро», який в подальшому добровільно видав працівникам поліції. Також показав, що того ж дня близько 21 год. 45 хв. поблизу закладу «Три Миколи» за адресою: м. Тернопіль, вул. Торговиця, 1, в нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_6 , під час чого він завдав один удар долонею по її обличчю. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду даного кримінального провадження, потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, потерпіла ОСОБА_6 подала до суду заяву про проведення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 без її участі, просила призначити обвинуваченому суворе покарання.

Враховуючи думку учасників кримінального провадження та положення ст. 325 КПК України, судом визнано за можливе провести розгляд даного кримінального провадження у відсутності потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що не перешкоджає з`ясуванню всіх обставин під час судового розгляду за їх відсутності.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються речових доказів та процесуальних витрат. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються речових доказів та процесуальних витрат, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 185 КК України, при викладених в обвинувальних актах обставинах, доведена повністю та кваліфікує його дії: за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження; за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень, які згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 12 КК України класифікуються як кримінальний проступок (ч. 1 ст. 125 КК України) та тяжкий злочин (ч. 4 ст. 185 КК України).

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно з положеннями ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, а також те, що згідно з актом огляду № 312 спеціальної медичної комісії КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР від 24.09.2024 ОСОБА_3 встановлено діагноз згідно з МКХ10: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності.», втім відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 755 від 24.09.2024, ОСОБА_3 на період часу, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, тимчасовими хворобливими розладами психічної діяльності не страждав, а виявляв ознаки розладу психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, що не досягає рівня психозу чи вираженого недоумства, тому він міг давати звіт своїм діям та керувати ними, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Окремо суд враховує й позицію щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , зазначену потерпілою ОСОБА_6 у письмовій заяві, яка не може бути залишена без належної уваги та оцінки суду і безумовно підлягає врахуванню в сукупності з усіма іншими обставинами, які суд повинен врахувати при призначенні покарання у відповідності до приписів закону про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, та у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, а остаточне покарання ОСОБА_3 слід визначити із врахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_3 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, інших, передбачених санкцією вказаної частини статті покарань, а саме у виді громадських або виправних робіт, оскільки вважає їх такими, що не призведуть до виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та не відповідатимуть меті покарання.

Підстав для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов за яких, норми, передбачені даною частиною статті можуть бути застосовані.

Приймаючи рішення про порядок відбування обвинуваченим ОСОБА_3 призначеного покарання суд враховує, що положення ч. 1 ст. 75 КК України наділяють суд дискреційними повноваженнями, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, належним чином врахувавши характер вчиненого злочину, відомості про особу винного та інші обставин кримінального провадження, визначити чи можливе виправлення засудженого без відбування покарання та за наслідком цього прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

За наведеного та враховуючи характер вчинених кримінальних правопорушень, відомості про особу винного, який повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та щиро розкаявся у вчиненому, що свідчить про усвідомлення ним протиправності своїх діянь, а також наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ч. 1 ст. 75 КК України й звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покласти обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

З метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання у даному випадку, на думку суду, можливо досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_3 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю 2 роки, який буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення, а покладення на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого.

На переконання суду, покарання у виді позбавлення волі та звільнення від його відбування з випробуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

За змістом статей 369, 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення, в тому числі запобіжних заходів до набрання вироком законної сили, та мотиви його ухвалення.

Враховуючи, що на даний час у цьому кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, суд не вбачає підстав для прийняття рішення про застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання даним вироком законної сили.

Питання щодо майна, на яке накладено арешт у межах даного кримінального провадження, слід вирішити у відповідності до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

Судом також встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні цивільні позови не пред`являлися.

Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання: за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень; за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому 2 (два) роки іспитового строку.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, після набрання вироком законної сили, скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.09.2024 у справі №607/20560/24 на речі, які були вилучені під час добровільної видачі у ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон марки «Орро», моделі «А54», синього кольору, який поміщено в сейф пакет № НОМЕР_1 та належить потерпілій ОСОБА_7 , а також вилучену спортивну кофту на застібці синього кольору із чорними вставками, яку поміщено в сейф пакет №WAR1528270.

На підставі ч. 9 ст. 100 КПК України, після набрання вироком законної сили, речові докази:

- мобільний телефон марки «Орро», моделі «А54», синього кольору, який поміщено в сейф-пакет №WAR0114822, який згідно з постановою слідчого від 18.09.2024 передано на зберігання у камеру зберігання речових доказів Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області - повернути його власнику ОСОБА_7 ;

- спортивну кофту на застібці синього кольору із чорними вставками, яку поміщено в сейф-пакет №WAR1528270, яку згідно з постановою слідчого від 18.09.2024 передано на зберігання у камеру зберігання речових доказів Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області - повернути її власнику.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи від 23.09.2024 №СЕ-19/120-24/10813-ТВ в розмірі 1893 (одна тисяча вісімсот дев`яносто три) гривні 20 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1