Справа № 766/2545/23
н/п 1-кп/766/1234/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Херсона в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2023 року за №0000487 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Леніна Маловисківського району Кіровоградської області, українки, громадянки України, з базовою середньою освітою, не працевлаштованої, не заміжньої, яка має неповнолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

ОСОБА_3 , 26.02.2023 року близько 22:00 години, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, під час раптово виниклого конфлікту, внаслідок розпиття алкогольних напоїв, на ґрунті особистих неприязних відносин, нанесла кухонним ножем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , один удар в область задньої поверхні грудної клітини зліва, в результаті чого відповідно до висновку експерта, спричинила потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани задньої поверхні грудної клітини зліва з пересіченням 5-ого лівого ребра, що проникає в ліву плевральну порожнину та в черевну порожнину з пошкодженням діафрагми зліва, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

ІІ. Позиція сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та просив призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочину визнала частково.

При цьому пояснила, що 26.02.2023 року близько 22:00 год. вона перебувала разом із ОСОБА_5 та його братом ОСОБА_7 в будинку, де проживає останній, який розташований по АДРЕСА_4 , де вживали алкоголь. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник конфлікт, після чого вони вийшли у двір, словесний конфлікт між ними перейшов у бійку. Вона почула крики, вийшла з будинку у двір та почала їх розбороняти, стояла між ними, при цьому перебувала у шоковому стані. Навіщо взяла ніж, пояснити не може, напередодні розрізала ним біляш. Удар ножем був нею нанесений потерпілому в стані стоячи, коли ОСОБА_7 намагався через неї штовхати ОСОБА_5 та зачепив праву руку, в якій вона тримала ніж, тобто удар було нанесено внаслідок поштовху. Куди вподальшому діла ніж не пам`ятає. При цьому зазначила, що їй нічого не перешкоджало нанести ще удар ножем чи заподіяти шкоди потерпілому в інший спосіб, зокрема коли ОСОБА_7 відходив за сигаретами. Потерпілого позбавляти життя вона не хотіла. В подальшому ОСОБА_7 сказав їх викликати швидку, вона це зробила з телефону, якій їй дав потерпілий. До приїзду швидкої, вона перебувала біля потерпілого, намагалася надати йому допомогу, тримала серветку біля рани. Вини за скоєне з себе не знімає, не повинна була так робити.

Захисник адвокат ОСОБА_6 вважав, що дії ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. При визначенні міри покарання призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання, в межах санкції вказаної статті та застосувати положення ст.75, 76 КК України.

Потерпілий ОСОБА_5 надав суду показання про те, що він проживає разом з ОСОБА_3 , без реєстрації шлюбу. Наприкінці лютого 2023 року до них прийшов його брат ОСОБА_7 , з яким вони вживали спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_3 разом із ОСОБА_7 пішли до останнього до дому. ОСОБА_3 довго не поверталася, тому він пішов її забрати. Остання не хотіла повертатися додому, внаслідок чого виникла сварка спочатку із ОСОБА_3 , потім із братом. У дворі будинку АДРЕСА_4 між ним та ОСОБА_7 виникла бійка, при цьому ОСОБА_3 присутня не була, знаходилася в будинку. В процесі бійки він лежав на землі, а ОСОБА_7 знаходився зверху, тоді відчув удар в бік. Під час бійки ОСОБА_7 ножа при собі не мав. Від дав свій телефон ОСОБА_3 для виклику швидкої. До приїзду швидкої, допомогу йому надавали ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Вважав за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_3 своєї вини, її винуватість у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження доведена доказами і ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи в їх сукупності.

Свідок ОСОБА_7 , допитаний у судовому засіданні, показав, що в лютому 2023 року він разом із обвинуваченою ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 , який є його двоюрідним братом, знаходилися в будинку, розташованому по АДРЕСА_4 . Між потерпілим та обвинуваченою виникла сварка, після чого він разом із ОСОБА_5 вийшли у двір, де між ними виник конфлікт, внаслідок чого вони почали штовхатися, потім почали боротися. Він повалив ОСОБА_5 на землю, той лежав на спині, він був зверху. В той час до них підскочила ОСОБА_3 , нахилилася і один раз з розмаху вдарила ОСОБА_5 ножем у бік. Більше наносити ударів ОСОБА_5 обвинувачена намірів не мала, після чого вона зайшла до будинку де кинула ніж у мийку і відкрила кран. Він затиснув рану, щоб зупинити кров та сказав ОСОБА_3 , щоб та викликала швидку, що вона і зробила, потім разом очікували приїзду медиків. Ніж, яким був нанесений удар, постійно знаходився в будинку на мийці в кухні.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вранці 27.02.2023 року до неї приїхали працівники поліції, які розшукували ОСОБА_3 , зі слів яких вона дізналася, що остання спричинила тілесних ушкоджень її сину ОСОБА_5 . Зазначила, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 іноді виникають сварки, після вживання алкогольних напоїв, внаслідок чого, остання виявляє агресію, поводить себе неадекватно.

Також вина ОСОБА_3 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні, доказами:

- протоколом огляду місця події від 27 лютого 2023 року з фототаблицею до нього, складеного в період часу з 07 год. 00 хв. до 08 год. 25 хв., відповідно до якого під час огляду домоволодіння ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено та вилученоватний тампон зі слідами речовини бурого кольору, кухонний ніж з дерев`яною рукояткою довжиною 13 см., довжиною леза 20 см., шириною леза 4 см;

- протоколом огляду місця події від 27 лютого 2023 року з фототаблицею до нього, складеного в період часу з 07 год. 30 хв. до 07 год. 45 хв., відповідно до якогобули оглянуті та вилучені особисті речі потерпілого ОСОБА_5 , який знаходився в лікарні КНП Херсонська МКЛ ім. О.С. Лучанського за адресою: АДРЕСА_5 , а саме: спортивні штани темного кольору, футболка синього кольору з принтом жовтого кольору, на якій з лівого боку наявна пляма бурого кольору з отвором 3,5 см.;

- випискою з хірургічного відділення КНП Херсонська МКЛ ім. О.С. Лучанського від 27.02.2023 року та виписним епікризом №702/2023 від 27.02.2023 року, з яких убачається, що ОСОБА_5 в період з 27.02.2023 року до 13.03.2023 року перебував на лікуванні, останньому встановлено попередній діагноз: відкрите ножове проникаюче поранення грудної клітини зліва. Гемопневмоторакс зліва. Перелом відкритий 5-го ребра зліва. Алкогольне сп`яніння. Травма діафрагми;

- висновком судово-медичної експертизи №80 від 04.04.2023 року, згідно якого потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани задньої поверхні грудної клітини зліва з пересіченням 5-го лівого ребра, що проникає в ліву плевральну порожнину та в черевну порожнину з пошкодженням діафрагми зліва, яка виникла від дії колюче-ріжучим предметом, не виключено, 26.02.2023 від удару ножем, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя;

- висновком молекулярно-генетичної експертизи від 06.07.2023 року з ілюстративною таблицею, згідно якого на ножі, вилученого 27.02.2023 року в ході огляду місця події виявлено клітини з ядрами без домішку крові та встановлено що вони збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_5 ;

- висновком експерта №48ім (експертизи речових доказів) від 26.05.2023 року, відповідно до якого кров на футболці, вилученої у потерпілого в ході протоколу огляду місця події 27.02.2023 року, може походити від потерпілого ОСОБА_5 ;

- протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_5 від 14.04.2023 року, з якого убачається, що потерпілий в присутності двох понятих на місці показав та продемонстрував, що 26.02.2023 після 20:00. год. під час бійки зі своїм братом ОСОБА_7 , який є свідком у даному кримінальному провадженні, лежав в положенні лежачи на спині, тулуб відхилений на правий бік. При цьому, ОСОБА_7 знаходився в положенні сидячи на ногах у потерпілого, його корпус був нахилений до потерпілого, руки зсередини біля грудей, в цей момент потерпілий відчув різкий біль в спині в районі лівого боку.До вказаного протоколу долучено DVD-R диск з відеозаписом слідчого експерименту, який досліджено судом в ході судового розгляду;

- протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 від 14.04.2023 року, з якого вбачається, що свідок в присутності двох понятих на місці показав та продемонстрував, що потерпілий ОСОБА_5 перебував в положенні лежачи на спині, тулуб відхилений на правий бік. Підбігла обвинувачена ОСОБА_3 , та нанесла один удар потерпілому в область спини зліва.До вказаного протоколу долучено DVD-R диск з відеозаписом слідчого експерименту, який досліджено судом в ході судового розгляду;

- висновком експерта №80/109-МС від 07.06.2023 року, згідно якого, з урахуванням характеру та розташування тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_5 , їх виникнення за обставин та способом, які вказані у протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_5 від 14.04.2023 року та протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 від 14.04.2023 року, не виключається;

- згідно із висновком судово-психіатричного експерта № 43 від 29.06.2023 року, ОСОБА_3 психічними захворюваннями в сенсі ст. 19 ч. 2 КК України не страждала і не страждає. У період часу, що цікавить слідство, у неї не було будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, тоді перебувала у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час вона також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування медичного характеру ОСОБА_3 не потребує.

З протоколу проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_3 від 12.05.2023 року убачається, що обвинувачена в присутності двох понятих та за участі захисника на місці показала та продемонструвала, що 26.02.2023 року близько 21:00 год. - на початку 22:00 год., під час сварки потерпілого з ОСОБА_7 , останній намагався штовхати ОСОБА_5 через обвинувачену із-за спини та в цей час зачепив праву руку обвинуваченої ОСОБА_3 , яка тримала ніж, в результаті чого остання вдарила ножем, який тримала у правій руці, потерпілого ОСОБА_5 в тулуб зліва.

До вказаного протоколу долучено DVD-R диск з відеозаписом слідчого експерименту, який відтворено судом в ході судового розгляду.

Вказані обставини ОСОБА_3 підтвердила під час дослідження вказаних доказів.

Покази обвинуваченої ОСОБА_3 , надані нею під час судового розгляду, а також її позиція, відображена в протоколі слідчого експерименту за її участю від 12.05.2023 року, в частині способу та обставин, за яких нею було завдано ножового поранення потерпілому, спростовуються показами свідка ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_7 , які приведені судом до присяги та попереджені про можливі негативні наслідки в разі надання неправдивих показань, а також висновком експерта №80/109-МС від 07.06.2023 року, згідно якого з урахуванням характеру та розташування тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , експерт дійшов висновку, що їх виникнення за обставин та способом, які вказані у протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 від 12.05.2023 року, виключається.

А тому, посилання обвинуваченої на зазначені обставини, судом розцінюються критично, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, з метою уникнення відповідальності за скоєне та вважаються такими, що не відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

IV. Мотиви зміни обвинувачення

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто на умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено наявності у обвинуваченої ОСОБА_3 умислу на протиправне заподіянні смерті ОСОБА_5 .

У Постанові Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі №286/4163/19 наведено ознаки розмежування злочинів, передбачених частиною 2 статті 15 частини 1 статті 115 та частини 1 статті 121 Кримінального Кодексу України.

Так, за змістом статті 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Частиною 2 ст. 15 КК України визначено, що замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків.

Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За не конкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

На необхідності врахування суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах від 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к, від 18 жовтня 2018 року у справі № 348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к тощо.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Як встановлено судовим розглядом 26.02.2023 року за вказаних вище обставин ОСОБА_3 завдала ОСОБА_5 одне колото-різане поранення. Обвинувачена, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, фактично не заперечувала факту нанесення ножового поранення потерпілому, при цьому протягом всього часу послідовно стверджувала, що умислу на позбавлення його життя не мала.

Знаряддям злочину є кухонний ніж, який постійно зберігався у будинку ОСОБА_7 , на подвір`ї якого було вчинено злочин. Заздалегідь знаряддя злочину ОСОБА_3 не готувала, напередодні конфлікту використовувала ніж за цільовим призначенням, після чого він знаходився на місці, де постійно зберігався.

Суд встановив, що конфлікт між обвинуваченою і потерпілим виник раптово, на ґрунті ревнощів з боку потерпілого та вживання алкоголю, при цьому, між ними не було стійких неприязних стосунків, які могли б викликати у обвинуваченої наміри позбавити потерпілого життя.

ОСОБА_3 хоча і завдала ОСОБА_5 одне ножове поранення, та маючи реальну можливість продовжити свої дії, вона самостійно, з власної волі припинила наносити удари, що у сукупності свідчить про відсутність у обвинуваченої умислу на вбивство потерпілого.

Крім цього, ОСОБА_3 , після нанесення ножового поранення потерпілому, за вказівкою ОСОБА_7 викликала швидку, після чого разом зі свідком ОСОБА_7 , до приїзду швидкої, намагалися надати першу медичну допомогу потерпілому, та в подальшому дій, спрямованих на позбавлення життя потерпілого, з боку обвинуваченої не вчинялося, хоча об`єктивно вона мала таку можливість.

Разом з тим, наносячи удар ножем обвинувачена, достеменно усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачала, що внаслідок таких дій буде заподіяно шкоду здоров`ю ОСОБА_5 .

Вказані обставини в поєднанні з іншими об`єктивними даними справи: характером взаємостосунків між потерпілим та ОСОБА_3 , які передували злочину, характером, локалізацією та механізмом спричинення тілесного ушкодження, а також поведінкою ОСОБА_3 після вчиненого, у своїй сукупності дають підстави вважати, що обвинувачена мала намір заподіяти потерпілому тілесні ушкодження, проте позбавлення життя потерпілого не охоплювалось умислом обвинуваченої ОСОБА_3 .

Частиною 3 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, дії обвинуваченої ОСОБА_3 належить перекваліфікувати з частини 2 статті 15, частини 1 статті 115 Кримінального кодексу України на частину 1 статті 121 Кримінального кодексу України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

VІ. Мотиви призначення покарання

Згідно зі ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При обранні виду та розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, сукупність усіх характеризуючих обвинувачену даних, характер, ступінь його суспільної небезпеки.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_3 встановлено, що вона на момент вчинення правопорушення офіційно не працевлаштована, не заміжня, але перебуває у шлюбних відносинах з потерпілим, без реєстрації шлюбу, має неповнолітню дитину, яка проживає окремо, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, як схильна до вживання спиртними напоями, через нерозважливі вчинки в алкогольному стані може порушувати громадський порядок, поводити не адекватно, раніше не судима.

Вирішуючи питання про призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує особу винуватої, ступінь тяжкості вчиненого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 можливо виключно в умовах ізоляції її від суспільства, отже обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком у межах санкції, встановленої ч.1 ст. 121 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

При цьому суд переконаний, що дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

VIІ. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

VIІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

З матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_3 фактично була затримана 27.02.2023 року та ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.2023 року їй обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" до 27.04.2023 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.04.2023 продовжено строк тримання під вартою до 27.05.2023 року.

27.05.2023 року ОСОБА_3 звільнено із ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.06.2023 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор", без права внесення застави, який у подальшому неодноразово продовжувався.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 , до набранням вироком законної сили, суд вважає необхідним залишити без змін - тримання під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Під час досудового розслідування був залучений експерт, витрати на залучення якого склали 16151 гривень 52 копійки.

Зазначені витрати у відповідності до вимог ст. 122 КПК України є процесуальними витратами.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченої на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

За відсутності заборон визначених зазначеною нормою, з огляду на те, що арешт майна було застосовано лише з метою збереження речових доказів, суд вважає за можливе скасувати раніше обрані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України

Керуючись ст. ст.124,369-371,373-374,381,382 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення в період з 27.02.2023 року до 27.05.2023 року включно, а також період з 05.06.2023 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Стягнутиз ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 16151 (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят одна) гривень 52 копійки.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.06.2023 року на майно: кухонний ніж з дерев`яним руків`ям довжиною 13 см, довжина леза 20 см, ширина леза 4 см, з маркуванням на ньому «TRAMONTINA MADE IN BRAZIL» - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.06.2023 року на майно: спортивні штани чорного кольору без будь-якого маркування, на яких мається забруднення у вигляді пилу та часток болота; футболку світло-синього кольору на передній частині якої наявний принт жовтого кольору у вигляді летучої миші, на задній частині якої виявлено пляму речовини бурого кольору, посередині якої наявний отвір, а саме проріз шириною 3 см, розташований на відстані 3,5 см з лівого боку та 6 см знизу - скасувати.

Речові докази:

- куртку жовтого кольору, яка упакована до сейф-пакету №WAR639888 та зберігається в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області, після набрання вироком законної сили, повернути власнику - ОСОБА_11 ;

- спортивні штани чорного кольору; футболку світло-синього кольору на передній частині якої наявний принт жовтого кольору у вигляді летучої миші, які упаковані до полімерного сейф-пакету PSP 4206217 та зберігається в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області, після набрання вироком законної сили, повернути власнику - ОСОБА_5 ;

- піднігтьовий зміст з обох рук ОСОБА_3 ; ватний тампон зі слідами речовини бурого кольору; кухонний ніж; зразки букального епітелію ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_5 ; зразок крові потерпілого ОСОБА_5 , поміщений на марлевий тампон, які упаковані до паперових конвертів та зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області, після набрання вироком законної сили - знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копію вироку негайно направити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1