Справа № 450/5200/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/775/24 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Згідно ч.1 ст.72, ч.1 ст.71 КК України, частково приєднано до визначеного покарання за цим вироком, невідбуту частину покарання за попереднім вироком Личаківського районного суду м. Львова від 19.07.2022, та визначено ОСОБА_7 остаточну міру покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2023, остаточно призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання і обмеження у вільному пересуванні працівниками поліції, зокрема 30.08.2023.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання період часу його фактичного затримання і обмеження у вільному пересуванні працівниками поліції, утримання під вартою, а саме з 30.08.2023 по 14.12.2023, зокрема, дату проголошення вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, яким призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази, процесуальні витрати та арешт майна.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , в період часу з 22 год. 00 хв. 29.08.2023 р. по 02 год. 10 хв. 30.08.2023 р., шляхом віджиму пластикового вікна, незаконно проник в приміщення квартири АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_10 та знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_2 .

На даний вирок суду заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить скасувати цей вирок з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання за цим вироком та за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2023 у виді 3 років позбавлення волі, із застосуванням правил, передбачених ч.1 ст.72 КК України, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 19.07.2022 у виді 4 років позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор покликається, що місцевий суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню та не застосував закон, який підлягає застосуванню, що згідно з п.4 ч.1 ст.409 КК України, є підставою для зміни або скасування вироку суду першої інстанції.

Покликається на положення вимог ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, роз`яснення, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також на правовий висновок щодо порядку застосування ч.4 ст.70 та ч.1 ст.71 КК України, викладений Об`єднаною Палатою Верховного Суду в постанові від 25.06.2018 у справі № 511/37/16-к, згідно якого процес призначення покарання проходить наступні стадії: 1) призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожне окремо; 2) визначення покарання за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень (частини 1 - 3 ст.70 КК); 3) призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (ч.4 ст.70, ст.72 КК); 4) призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожне окремо; 5) визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК); 6) призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ч. 1 ст. 71 КК).

Акцентує, що згідно вироку суду ОСОБА_7 неодноразово судимий, востаннє вироком Личаківського районного суду м. Львова від 19.07.2022 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі і згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування обраного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2023 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Водночас, кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком, він вчинив 29.08.2023, тобто після постановлення вироку Личаківського районного суду м. Львова від 19.07.2022 та до постановлення вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2023.

Вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому відповідно з вимогами ст. ст. 50, 65 КК України, необхідно врахувати ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, особу винного, який неодноразово засуджений за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, відбуваючи раніше призначені покарання, належних висновків не зробив та продовжив злочинну діяльність.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів та просив таку задоволити.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_7 заперечили апеляційні вимоги прокурора.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, та кваліфікація його дій в апеляційному порядку не оспорюються, а відтак судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Також в апеляційному порядку не оскаржується вид та розмір призначеного обвинуваченому за ч.1 ст.162 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість таких, виходячи із наступного.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як передбачено ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як передбачено ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і

ст.71 КК: спочатку - за правилами ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Також, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 (справа № 511/37/16-к), згідно якого призначення покарання проходить наступні стадії: 1) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо; 2) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст.70 КК); 3) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (ч.4 ст.70, ст.72 КК); 4) призначення покарання за злочин, вчинений після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо; 5) визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК); 6) призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ч.1 ст.71 КК).

Виходячи із законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із принципів кримінального права, то руйнуються окремі елементи відповідної структури, і як наслідок рішення суду містить помилку.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_7 неодноразово судимий, востаннє вироком Личаківського районного суду м. Львова від 19 липня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2023 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Оскаржуваним вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 червня 2024 року ОСОБА_7 засуджений за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, яке було вчинене 29 30 серпня 2023 року, тобто після ухвалення щодо нього вироку Личаківського районного суду м. Львова від 19 липня 2022 року та до ухвалення щодо нього вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2023 року.

Згідно оскаржуваного вироку, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України покарання, місцевий суд на підставі ч.1 ст.72, ч.1 ст.71 КК України, частково приєднав до визначеного покарання за цим вироком, невідбуту частину покарання за попереднім вироком Личаківського районного суду м. Львова від 19.07.2022, а потім остаточно призначив ОСОБА_7 на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2023.

Колегія суддів визнає обґрунтованим апеляційні доводи прокурора про те, що місцевий суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, з огляду на час вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення у межах цього кримінального провадження (29 30 серпня 2023 року), час ухвалення щодо нього вироків Личаківського районного суду м. Львова від 19 липня 2022 року та Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2023 року.

Ураховуючи наведені вище положення КК України, роз`яснення, які містяться у наведеній вище постанові Пленуму Верховного суду України та зазначений правовий висновок Верховного Суду у справі № 511/37/16-к, у цьому кримінальному провадженні, місцевому суду після призначення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України покарання належало призначити ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України із застосуванням правил ч.1 ст.72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2023 року і остаточне покарання визначити обвинуваченому на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків з урахування вироку Личаківського районного суду м.Львова від 19 липня 2022 року.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд визнає обґрунтованою апеляційну скаргу прокурора, оскільки місцевим судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно із п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний вирок у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання слід скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 слід визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, призначивши йому за цією статтею покарання, та призначити йому на підставі ч. 4 ст. 70 КК України із застосуванням правил ч. 1 ст. 72 КК України покарання за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2023 року, а остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначити на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків з урахування вироку Личаківського районного суду м. Львова від 19 липня 2022 року.

При цьому, ухвалюючи вирок, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке класифікується як кримінальний проступок, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, посередньо характеризується по місцю народження і реєстрації, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття, визнання вини, вибачення перед потерпілою, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 413, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання за цим вироком та за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2023 у виді 3 років позбавлення волі, із застосуванням правил, передбачених ч.1 ст.72 КК України, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 19.07.2022 у виді 4 років позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців 1 (одного) дня позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії вироку.

Головуючий:

Судді: