ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/3755/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/461/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному 18 вересня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000142, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рудка Курської області, в силу ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2023 року засуджено ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;

Цим же вироком постановлено стягнути зОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи у розмірі 1434 грн.

Ухвалено рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , визнаний винним в тому, що він на початку серпня 2023 року на лузі поблизу провулку Веселого в м. Змієві Чугуївського району Харківської області виявив дикорослу рослину конопель, та зірвав з виявленої рослини верхні стеблі, переніс їх до місця свого проживання в домоволодіння АДРЕСА_1 , яку в подальшому висушив, а потім частково подрібнив, чим незаконно придбав і виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який незаконно зберігав за місцем свого проживання для власного вживання за допомогою саморобного пристрою з полімерних пляшок.

22 вересня 2023 року, в період часу з 09:34 години по 10:30 годину, під час обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , працівники поліції виявили та вилучили: особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, загальною масою в перерахунку на суху речовину 36,3625 г; два фрагменти полімерних пляшок, на яких міститься нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу - екстракту канабісу, загальною масою в перерахунку на суху речовину 0,1837 г, які ОСОБА_7 за вказаних вище обставин, незаконно придбав, виготовив та зберігав, без мети збуту.

До початку судового розгляду прокурор подав до апеляційного суду заяву в якій, посилаючись на ст.403 КПК України відмовився від апеляційної скарги на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2023 року.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не оскаржуючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, винуватості та кваліфікації його дій, просить вирок Зміївського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2023 року змінити в частині призначеного покарання та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням або призначити йому більш м`яке покарання у виді штрафу чи громадських робіт.

В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не в повній мірі врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме те, що він вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце реєстрації, працевлаштований та має постійний дохід, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; в силу ст.89 КК України не судимий; вчинене ним кримінальне правопорушення, відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Окрім цього, просить врахувати, що під його наглядом перебуває матір пенсійного віку, яка має незадовільний стан здоров`я та потребує його допомоги.

Наведене, на думку обвинуваченого, свідчить про можливість застосування до нього вимог ст.75 КК України або більш м`який вид покарання ніж обмеження волі.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні вважала необґрунтованою апеляційну скаргу обвинуваченого та просила залишити її без задоволення.

Обвинувачений в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено за процедурою, передбаченою ч.3 ст.349 КПК України, з врахуванням цього суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_7 ч.1 ст.309 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ч.2 ст.394, ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Призначене судом ОСОБА_7 покарання є таким, що відповідає вимогам ст.50,65 КК України, що фактично також не оскаржується обвинуваченим в апеляційній скарзі.

Разом з тим, висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства є необ`єктивним і необґрунтованим.

Частиною 2 ст.50 КК України закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 зазначеного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалазіції. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У частині 2 ст.65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Статтею 75 КК України визначено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за певні кримінальні правопорушення (частина перша цієї статті), при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд право вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Виходячи з вищезазначених норм кримінального закону та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_9 вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся; активно сприяв у розкритті злочину і встановленню істини по справі; в силу ст.89 КК України не судимий; має постійне місце проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також слід взяти до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, будь-яких тяжких наслідків від злочину суспільству не завдано, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зазначені обставини у своїй сукупності, на думку колегії суддів, істотно знижують ступінь суспільної небезпеки як вчиненого правопорушення, так і самої особи обвинуваченого ОСОБА_7 .

З цього приводу доводи апелянта про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, на думку колегії суддів, в цьому сенсі є слушними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 цього Кодексу.

Таке покарання буде пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, внесе корективи в соціально-психологічні властивості останнього, нейтралізує його негативні настанови та змусить в майбутньому додержуватись положень закону України про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини, таким, що відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

А тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а вирок суду зміні на підставі ст.ст.408, 414 КПК України.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або інших змін вироку у даному провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням (з іспитовим строком 3 (три) роки).

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4