ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 20 серпня 2024 року про накладення арешту на майно, -

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 20 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурору Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 .

Накласти арешт з обмеженням права користування, розпорядження та відчуження на тимчасово вилучене майно, а саме на автомобіль марки BMW 530, 2018 року випуску, кузов (шасі): НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 .

Роз`яснено ч. 2 ст. 174 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням представник власника майна - ОСОБА_8 , - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що він просить оскаржувану ухвалу скасувати, як незаконну та постановити нову ухвалу, якою відмовити в повному обсязі в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно. Зобов`язати правоохоронні органи повернути автомобіль марки BMW 530; 2018 року випуску, кузов (шасі): НОМЕР_1 ; державний номерний знак: НОМЕР_2 , його власнику - ОСОБА_8 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про незаконність ухвали слідчого судді.

Стверджує, що ні в клопотанні прокурора, ані в оскаржуваній ухвалі суду не наведено жодного мотиву визнання арештованого автомобіля речовим доказом, і відповідно - необхідності накладення арешту на це майно.

Зазначає, що вище вказаний транспортний засіб, на який накладався арешт не фігурує у заяві потерпілої особи, не належить особі, відносно якої порушено провадження, - а отже, на думку апелянта, не може бути речовим доказом взагалі,

ЄУНСС: 725/7820/24 Слідчий суддя: ОСОБА_9

Номер провадження: 11-сс/822/268/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

виходячи із фабули кримінального правопорушення. Арештований транспортний засіб не має зв`язку з кримінальним правопорушенням, не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг та не зберігає на собі сліди кримінального правопорушення; вказаний автомобіль не набутий кримінально протиправним шляхом, не відноситься до переліку майна, яке зазначено особою, яка вважає себе потерпілою та не є предметом заволодіння чужим майном.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг чи заперечень на подану апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції власник майна - ОСОБА_8 , який був належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився та не повідомив суд про поважність причин його неявки, що у відповідності до положень ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна ОСОБА_8 , - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з підстав наведених у ній, міркування прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали клопотання про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002632 від 29.06.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 20.08.2024 року у повній мірі не відповідає.

Як вбачається з клопотання в провадженні СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області перебувають матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002632 від 29.06.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало те, що в період часу з жовтня 2020 року по березень 2022 року, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , шахрайським шляхом підробив документи та заволодів майном ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебувала в їх сумісній власності.

17.08.2024 року, автомобіль марки BMW 530, 2018 року випуску, кузов (шасі): НОМЕР_1 ; державний номерний знак: НОМЕР_2 , білого кольору відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який на момент огляду був жовтого кольору, під час проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_2 , був вилучений, як тимчасово вилучене майно та визнаний в якості речового доказу, після чого доставлений на спеціальний майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою АДРЕСА_2 .

17.08.2024 року постановою слідчого СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_12 вищевказаний транспортний засіб визнано речовим доказом.

Розглядаючи клопотання про арешт майна по вищевказаним матеріалам досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, не з`ясував всі обставини, з якими пов`язується можливість накладення арешту, не перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов до помилкового висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що постанова слідчого СВ ЧРУ ГУНП в Чернівецькій області лейтенанту поліції ОСОБА_7 про визнання та прилучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 17.08.2024 р. не містить жодних мотивів і відповідних обґрунтувань, з яких вказане майно визнано речовим доказом, що свідчить про формальність винесеної постанови.

На думку апеляційної суду, органом дізнання не доведено, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг та не зберігає на собі сліди кримінального правопорушення; вказаний автомобіль не набутий кримінально протиправним шляхом, не відноситься до переліку майна, яке зазначено особою, яка вважає себе потерпілою та не є предметом заволодіння чужим майном

Судова колегія апеляційного суду вважає, що органом дізнання не підтверджено й існування ризиків, визначених у абзаці другому ч. 1 ст. 170 КПК України, а саме приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце у даному кримінальному провадженні щодо вказаного майна. В поданому до суду клопотанні про такі взагалі не зазначено.

Не містять надані матеріали і будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні про арешт майна, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Разом з тим, колегією суддів не встановлено жодних підстав, передбачених ч. 2 ст. 167 КПК України, для вилучення у ОСОБА_8 транспортного засобу.

Колегія суддів вважає, що накладення арешту на вилучене майно, у даному випадку призвело б до безпідставного позбавлення власника права користуватися, розпоряджатися, відчужувати належним йому майном, що є неприпустимим.

Окрім цього, судовою колегією апеляційного суду було встановлено, що в поданому клопотанні прокурора, останній просив накласти арешт на автомобіль марки BMW 530, 2018 року випуску, кузов (шасі): НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 .

Разом з тим, відповідно до наявного в матеріалах провадження свідоцтва про реєстрацію, власником вищевказаного автомобілю є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також згідно матеріалів справи, органами досудового розслідування підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - ОСОБА_10 . При цьому, жодного відношення до вищевказаного кримінального провадження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 немає.

Бере до уваги колегія суддів і те, що згідно відомостей, які містяться в протоколі допиту потерпілої ОСОБА_11 від 29.06.2024 р., вбачається, що потерпіла наводить перелік транспортних засобів, якими на її думку заволодів ОСОБА_10 через підроблені довіреності, однак вищевказаний транспортний засіб у її переліку відсутній, взагалі відсутні легкові автомобілі.

Будь-яких доказів того, що вищевказаний автомобіль відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, стороною обвинувачення не надано, а колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що стороною обвинувачення не доведено правової підстави для арешту вказаного у клопотанні майна, можливість використання цього майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що ставить під сумнів наявність правової підстави для арешту зазначеного майна.

Відповідно до вимог ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді суду першої інстанції було прийнято з порушенням вимог закону, оскільки при розгляді клопотання, поданого прокурором, не в повній мірі з`ясовано всі обставини справи, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді про накладення арешту слід скасувати, а апеляційну скаргу задовольнити.

Вилучений транспортний засіб марки BMW 530, 2018 року випуску, кузов (шасі): НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 , - повернути власнику - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 170-173, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна - ОСОБА_8 , - адвоката ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 20 серпня 2024 року, якою задоволено клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені клопотання прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна (автомобіль марки BMW 530, 2018 року випуску, кузов (шасі): НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 ), у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002632 від 29.06.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді:

_____________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_13 ОСОБА_3