Справа № 446/377/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2024 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в ході розгляду обвинувального акта в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2020 за № 0000707 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст. 369, ч. 2 ст. 191 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, клопотання захисника ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000707 від 09.09.2020 про визнання доказу очевидно недопустимим-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 369,ч. 2 ст. 191 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про визнання протоколу слідчого експерименту очевидно недопустимим доказом. В поданому клопотанні захисник, вказав про те, що під час з`ясування порядку та обсягу дослідження доказів, прокурором у даному кримінальному провадженні заявлено для дослідження судом протокол слідчого експерименту від 08.12.2020 зі свідком ОСОБА_11 .. Зокрема, під час проведення даної слідчої дії, на поставлені слідчим питання під час проведення слідчого експерименту, свідок надавав покази. Тобто під час проведення слідчої дії, яка передбачена чинним кримінальним процесуальним кодексом України та називається слідчий експеримент, фактично відбувся допит свідка, а не відтворення дії, обстановки, обставин події та будь які досліди чи випробування зі свідком не проводились. При цьому ч. 1 ст. 240 КПК України, не передбачає допиту особи з якою проводиться слідчий експеримент. Тобто, отримання від свідка відомостей під час проведення слідчого експерименту є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. З ч. 2 ст. 99 КПК України є документом. При цьому показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів -протоколом слідчого експерименту. При цьому проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення потерпілим пояснень по суті події за яку інкриміновано склад кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч.4 ст.95 КПК України. Така позиція узгоджується з думкою ВС/ККС у справі № 740/3597/17 від 14.09.2020. Не можуть бути визнані допустимими позасудові показання особи, навіть якщо вони викладені у протоколі слідчого експерименту, якщо вони по суті становлять допит особи і протокол не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань Окрім того зазначив, що перед початком слідчої дії, а саме даного слідчого експерименту, та проводячи допит особи, свідку не роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції, а також права передбачені ст.66 КПК України. Тобто під час проведення слідчого експерименту, фактично здійснюючи допит свідка порушено його право користуватися під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій правовою допомогою адвоката. Відтак що під час проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 , слідчим допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, що у відповідності до п. 3 ч.2 ст. 87 КПК України є істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод. Враховуючи вище наведене, сторона захисту вважає, що протокол слідчого експерименту від 08.12.2020 зі свідком ОСОБА_11 за викладених обставин не відповідає вимогам ст.240 КПК України та не може бути визнаний судом допустимим доказом у зв`язку з допущенням слідчим істотних порушень норм кримінального процесуального права, а тому на підставі викладеного та керуючись ст.2, 4, 47, 240, 350 КПК України, просить вище вказаний протокол слідчого експерименту визнати очевидно недопустимим доказом та припинити його дослідження в судовому засіданні.

Прокурор ОСОБА_3 на адресу суду подав заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 , так як вважає його безпідставним, невмотивованим та таким, що не підлягає до задоволення виходячи з наступного.Даний слідчий експеримент проводився з метою перевірки і уточнення відомостей щодо транспортування 04.09.2020 трьох металевих труб зі складу ЛМКП «Львівводоканал» за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 123 до с. Ременів та смт. Запитів Кам`янка-Бузького району Львівської області. в присутності свідка. Свідку ОСОБА_11 у відповідності до вимог ст. ст. 66, 67 КПК України було роз`яснено його та обов`язки, попереджено про кримінальну роз`яснено відповідальність за статтями 384, 385 КК України. Протокол слідчого експерименту підписали учасники процесуальної дії та поняті, при цьому, зауваження доповнення до протоколу відсутні.Окрім цього, як вбачається із згаданого протоколу слідчого експерименту слідчий, не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тому зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними наданим слідчому показанням, про які йдеться. Разом із тим протокол слідчого експерименту відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України належать до документів, який є самостійним джерелам доказів. До цього протоколу слідчого експерименту долучено додаток: цифровий носій, з відеозаписом слідчого експерименту. В сукупності це свідчить, що слідча дія - слідчий експеримент проведені у формі, що містить ознаки відтворення. Таким чином, вважає, що протокол слідчого експерименту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами та в порядку, передбаченими ст. 240 цього Кодексу, з дотриманням встановленої кримінальним процесуальним законом процедури проведення слідчого експерименту за участю свідка та процесуальних гарантій, що виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від свідка у ході слідчого експерименту.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судовому засіданні клопотання про визнання протоколу слідчого експерименту очевидно недопустимим доказом підтримали та просили його задоволити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти клопотання заперечив з підстав зазначених в письмовому запереченні та просив відмовити у задоволенні клопотання.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши зміст клопотання та подані до нього документи, вважає, що клопотання захисника про визнання доказу очевидно недопустимими не підлягає до задоволення, зважаючи на наступне.

За змістом ст. 84 КПК України докази в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому цим Кодексом порядку на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення права та свободи людини, гарантовані Конституцією законами України, міжнародними договорами, згоди на обов`язковість яких надано Верховній Раді України, а також будь-які інші докази, отримані внаслідок істотного порушення права та свободи. людини.

Відповідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недостовірності доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочато.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення цього питання дозволяється до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Необхідно від цього моменту прийняття рішення про недопустимість доказів, яке окреслено межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України . Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури виробництва якого відповідно до положення КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість більшості судом у кожному конкретному випадку у зв`язку з установленими обставинами кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію "очевидна недопустимість доказу", слід розглядати через призму положення інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально-процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 "Про деякі питання здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", де встановлено, що відомості матеріалів, та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальному порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2ст. 89 КПК України тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочато. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст.87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п.8).

Правила оцінки доказів, особливо вимог дотримання передбаченого законодавством порядку мають при отриманні доказів, задля запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів ( постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16 ).

У контексті такого елемента допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання свободи суд додатково звертає увагу на те, що розміщення та утримання такого є в порядку насамперед (1) неможливості істотного порушення прав і людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви в надійності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Із врахуванням відповідного самого критерію визначення недостовірності доказів, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питань щодо їх недопустимості: (1) під час будь-якого судового розгляду при встановленні недопустимості доказів (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК ) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свободи людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які в будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1 статті 89 КПК ).) - при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі у всій сукупності доказів; 2) зумовлюють заявлені сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має питання про хворобу щодо можливості подання сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

При вирішенні питань щодо допустимості похідних доказів суд має встановити лише те, що первинний доказ отриманий із істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ отриманий саме за допомогою цієї. Інформація, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим за підставами частин 1-3 статті 87 КПК . Визнання недопустимих первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК, саме по собі не дає підстави для визнання недопустимих первісних доказів за підставами частини 1 статті 87 КПК /правова позиція, викладена ККС ВС у постанові від 08.10.2019 у справі № 639/8329/14-к. та від 12.11.2019 у справі № 236/863/17/.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначити конкретну норму процесуального права, порушення якого, з урахуванням наслідків такого порушення та можливості (неможливості) їх усунення, надає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу ( постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі N 210/4412/15-к). Щодо інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвело і чи є ці слідки незворотними (тобто такі, що не можуть бути усунені під час судового розгляду).

Як вбачається зі змісту клопотання, як на підставу визнання очевидно недопустимим протоколу слідчого експерименту захисник вказує, що під час проведення такої слідчої дії, як слідчий експеримент, фактично відбувся допит свідка, а не відтворення дії, обстановки, обставин події та будь які досліди чи випробування зі свідком не проводились.

Однак, з таким твердження захисника про недопустимість протоколу слідчого експерименту суд не може погодиться, адже як вбачається із матеріалів справи дана слідча дія була проведена з метою перевірки й уточнення відомостей про подію, що сталася в присутності свідка ОСОБА_11 , під час якої слідчий уточнював певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, за результатами слідчого експерименту був складений відповідний протокол, зміст якого відповідає вимогам ст.ст. 104, 105 КПК України та підписаний усіма учасниками цієї слідчої дії.

Зокрема, даючи оцінку доводам, викладеним у клопотанні захисника, суд не вбачає очевидної недопустимості доказів. Клопотання захисника зводиться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на думку захисника під час проведення досудового розслідування.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказів.

У відповідно до ст. 94 КПК України , слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке обґрунтовується на загальному, повному й непередбаченому дослідженні всіх видів кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду даного клопотання триває судовий розгляд кримінального провадження, ознак очевидної недопустимості доказів захисником суду не надано, відтак суд приходить до висновку, що клопотання захисника є необґрунтованим та до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.89, 104, 105, 94,240, 372, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000707 від 09.09.2020 про визнання протоколу слідчого експерименту від 08.12.2020 очевидно недопустимим - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення щодо ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1