Провадження № 1-кс/686/9824/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання начальника відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000147,

встановив:

15.11.2024 р. начальник відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 , за допомогою поштового зв`язку (дата поштового відправлення - 14.11.2024 р.), звернувся до слідчого судді з клопотанням, про накладення арешту на майно, яке 13.11.2024 р., у ході проведення, у період часу з 08 год. 08 хв. по 09 год. 39 хв., обшуку у квартирі АДРЕСА_1 , було тимчасово вилучено у ОСОБА_3 , зокрема, на належні, за твердженням прокурора, саме ОСОБА_4 : зошит, формату А-5, на 48 арк., червоного кольору, з надписом «Notebook», із чорновими записами, з серійним номером № НОМЕР_1 ; банківську картку «А-Банк» № НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A12», синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , із сім-карткою оператора «Водафон» з номером НОМЕР_5 .

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч.3 ст.170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання не відповідає. Так, у поданому клопотанні прокурор не аргументує достатнім чином, які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні, відсутнє належне обґрунтування, яке значення має майно, як речові докази та які обставини (з тих, що відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню), за допомогою цих доказів, можливо довести у кримінальному провадженні №0000147, а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно. В цьому контексті наявність постанови слідчого про визнання та приєднання в якості речового доказу (документів), в якій також відсутня аргументація щодо висвітлення ознак речових доказів, не є визначальним юридичним фактом для оцінки відповідності речей вимогам ст.98 КПК України. Також, слідчий суддя звертає увагу й на ту обставину, що до клопотання не було долучено будь-яких матеріалів, на підтвердження факту використання вилученого в ході обшуку майна, саме при виконанні певною особою об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.1 ст.306, ч.4 ст.28, ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317 КК України, з метою підтвердження зазначеного прокурором факту про використання, вилученого у ОСОБА_4 та належного ОСОБА_4 , майна саме під час вчинення злочинів (як знаряддя чи засобу кримінального правопорушення). З огляду на те, що докази перерахування грошових коштів з банківських рахунків орган досудового розслідування може отримати з дотриманням вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність», слідчим у клопотанні також не наведено, яка є необхідність в накладенні арешту на банківську платіжну картку, яка лише пов`язана з рахунком, що належить держателю картки, проте власником такої картки є банк-емітент, що випустив картку.

Не наведено у клопотанні прокурора й про існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України, та не зазначено про те, яка є необхідність у встановлені заборон відчуження, розпорядження та користування майном, на яке просить накласти арешт прокурор.

Також, у клопотанні прокурор зазначає, що вилучене у ОСОБА_3 майно належить саме ОСОБА_4 , однак конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження саме останнім таким майном, з долученням копій документів, на підтвердження вказаної обставини, прокурор у клопотанні не наводить. Натомість, долучений до клопотання протокол допиту свідка ОСОБА_3 вказують на те, що саме майно останнього було вилучено під час проведення зазначеного обшуку.

До клопотання прокурором долучено лише витяг з ЄРДР (на 10 арк.), а також копії: ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку (на 1 арк.); протоколу обшуку (на 3 арк.); постанови про визнання та приєднання в якості речового доказу (документів) (на 1 арк.); протокол допиту свідка ОСОБА_3 (на 1 арк.), інших документів, у тому числі й тих, про які зазначено вище та якими б прокурор міг обґрунтувати свої доводи, до клопотання долучено не було.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Однак, матеріали поданого прокурором клопотання не містять актуальних контактних даних осіб, яким належить майно, на яке просить накласти арешт прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості повідомити вказаних осіб про час і місце розгляду справи у передбачений законом строк.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором, із зазначенням наявних у вилученого предмету ознак речових доказів, визначених ст.98 КПК України, значення для кримінального провадження, мети накладення арешту, визначеної ст.170 КПК України, кому в дійсності належить вищевказане майно, з долученням документів, якими представник сторони обвинувачення має обґрунтовувати доводи клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України,-

постановив:

Клопотання начальника відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000147, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя