ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1455/24 Справа № 205/5982/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подану на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 липня 2024 року, якою щодо підозрюваного за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Черкаської області, громадянина України, маючий не повну вищу освіту, працюючий ТОВ «Біфрателі» на посаді конструктора технолога, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 60 днів, а саме до 13 вересня 2024 року включно, -

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 липня 2024 року клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Західної окружної прокуратури ОСОБА_6 задоволено частково та застосовано щодо ОСОБА_7 , підозрюваного за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 60 днів, а саме до 13 вересня 2024 року включно та покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

2) заборонити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишати житло розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 20:30 годин до 07:00 годин;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 1 травня 2024 року приблизно о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_7 знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , через відчинене вікно своєї квартири почув словесний конфлікт, який відбувався між його неповнолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на вулиці поблизу будинку АДРЕСА_3 .

ОСОБА_7 вирішив втрутитися у конфлікт між його неповнолітнім сином ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у зв`язку з чим, взяв свою пневматичну гвинтівку «Diana stormrider» № 005156А, заряджену 8-ма кулями, яку зберігав вдома, та вибіг на вулицю до ОСОБА_11 .

Вийшовши на вулицю, ОСОБА_7 вступив у словесний конфлікт із ОСОБА_11 , який переріс у штовханину між ними у вигляді хапання один одного за одяг, в ході чого, ОСОБА_7 викинув на землю пневматичну гвинтівку «Diana stormrider» № 005156А, яку виніс зі свого місця мешкання.

В подальшому, знаходячись у вищевказаному місці, під час конфлікту ОСОБА_7 побачив, як його неповнолітній син ОСОБА_10 підняв та тримає в руках пневматичну гвинтівку «Diana stormrider» №005156А.

В цей час у ОСОБА_7 , який достеменно розумів, що він є авторитетом для свого неповнолітнього сина ОСОБА_10 , до слів якого син звик дослухатися, об`єктивно розуміючи про наявність у останнього необхідних навичок стрільби зі зброї, і у тому числі, з пневматичної гвинтівки «Diana stormrider» № НОМЕР_1 , раптово виник злочинний умисел на підбурювання свого неповнолітнього сина ОСОБА_10 до здійснення пострілу з вищевказаної зброї та нанесення умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , що могли спричини смерть останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , побачивши, що його неповнолітній син ОСОБА_10 навів лазерний вказівник прицілу в область голови ОСОБА_11 та знаходиться у безпосередній близькості до останнього, який не був озброєним, голосом подав ОСОБА_10 . команду (вимогу) «Стріляй».

У цей час неповнолітній ОСОБА_10 , знаходячись під впливом свого батька, діючи умисно, усвідомлюючи та свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, що могли спричини смерть потерпілого, з метою досягнення загального та єдиного злочинного результату, знаходячись на відстані приблизно півтора метри від ОСОБА_11 , будучи особою, що має необхідні навички стрільби зі зброї, і у тому числі, з пневматичної гвинтівки «Diana stormrider» № НОМЕР_1 , зняв із запобіжника зброю, прицілився в голову ОСОБА_11 за допомогою лазерного прицілу гвинтівки та після підбурення ОСОБА_7 здійснити постріл в ОСОБА_11 , діючи взаємоузгоджено разом із підбурювачем ОСОБА_7 , здійснив з пневматичної гвинтівки «Diana stormrider» №005156А один прицільний постріл в ліву скроню ОСОБА_11 .

В результаті вищевказаних умисних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: вогнепального відкритого проникаючого осколкового черепно-мозкового поранення з вхідним отвором у лівій лобній ділянці, з ходом раньового каналу через лобну частину, які згідно п. 2.1.3 «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя у момент заподіяння, згідно п. 2.1.3 «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року.

В подальшому, а саме 16.05.2024 в медичному закладі міста Дніпра ОСОБА_11 помер. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 2262м від 16.05.2024 смерть ОСОБА_11 настала від проникаючого сліпого вогнепального кульового поранення голови. Перелом склепіння черепа. Руйнування головного мозку.

Умисні дії ОСОБА_7 , що виразилися у підбуренні особи до дій, що спричинили тяжке тілесне ушкодження, в результаті чого настала смерть потерпілого, кваліфікуються за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України.

Слідчий суддя, задовольняючи частково клопотання слідчого, мотивував свої висновки тим, що в судовому засіданні стороною обвинувачення надано достатньо доказів щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України.

Крім того, слідчим та прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду та можливості здійснення впливу на свідків у межах даного кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя вважав не обґрунтованим наведений слідчим у своєму клопотанні ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як в обґрунтування даного ризику слідчим окрім доводів, які обґрунтовували ризик п. 3 ч. 1 ст. 177 КК України жодних інших доводів наведено не було.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_8 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 липня 2024 року скасувати та відмовити у задоволені клопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 ДРУП ГУНІ у Дніпропетровській області ОСОБА_12 , погодженого з прокурором Західної окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник зазначає про не обґрунтованість підозри ОСОБА_7 з огляду на те, що ОСОБА_7 не заперечує проти обставин події внаслідок якої були спричинені тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 та надавав пояснення в якості свідка по даній справі, що він дійсно сказав сину «стріляй», але це було промовлено одночасно з пострілом, який здійснив ОСОБА_10 з пневматичної гвинтівки «Diana stormrider» № НОМЕР_1 .

Також, відповідно до свідчень неповнолітнього ОСОБА_10 відповідно до протоколу додаткового допиту від 22.05.24 р. в якості підозрюваного по даній справі, на питання слідчого, « Якщо б батько не сказав стріляти, але ви оцінювали ситуацію, як небезпечну, то ви самостійно би вистрілили для захисту батьків? Відповідь ОСОБА_10 , - « Так, я самостійно вистрілив би для захисту батьків, та я двічі прохав потерпілого кинути сапку».

Крім того, будь яких свідчень або доказів того, що ризики передбачені ч. 1 п.1 ст. 177 КПК України, слідчому суді надані не були, навпаки судом встановлено та надані були докази, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має неповну вищу освіту, працює в ТОВ «Біфрателі» на посаді конструктора технолога, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , має сім`ю: дружину, ОСОБА_13 , та неповнолітнього сина.

Так, незрозуміло яким саме чином може вплинути ОСОБА_7 на свідків для уникнення від кримінальної відповідальності, якщо він сам визнає та підтверджує фактичні обставини викладені в підозрі але не згоден з кваліфікацією його дій та наявності складу злочину в його діях.

На переконання сторони захисту, необґрунтованим є ризик, щодо впливу на потерпілого, яким по справі визнана мати загиблого, ОСОБА_14 , та яка не була свідком подій та будь-яка її участь у даній кримінальній справі не може вплинути на результат розгляду справи.

Під час апеляційного розгляду справи:

- підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі викладених у ній вимог та просили про її задоволення;

- прокурора ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважала ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просила залишити її без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позицію сторін, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, який є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років, що, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України дає підстави для застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт.

Згідно з наданими матеріалами ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27, ч.2 ст.121 КК України, вчиненого за обставин, викладених у повідомленні про підозру.

Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання слідчого, які були предметом розгляду слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи суворість можливого покарання, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Покарання, передбачене санкцією інкримінованої ОСОБА_7 статті позбавлення волі стоком від семи до десяти років.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, що унеможливлює незастосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, на чому наполягає сторона захисту.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу підозрюваного на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні. У разі здійснення на них впливу з боку підозрюваного ОСОБА_7 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні ще не завершено, що вказує на те, що свідки та потерпіла у справі не допитані у судовому засіданні, а тому підозрюваний ОСОБА_7 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

На переконання апеляційного суду існування вищевказаних ризиків є достатньою підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині можливості не обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 жодного виду запобіжного заходу апеляційний суд звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження запобігти встановленим ризикам можливо виключно за умови застосування до підозрюваного ОСОБА_7 певного виду запобіжного заходу.

Не спростовують правильності висновків суду й відомості про особу підозрюваного, який, за словами сторони захисту має певні соціальні зв`язки, має місце реєстрації, має родину, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованого йому злочину, однак не стали тими стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню.

З огляду на викладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 липня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_7 строком на 60 днів, а саме до 13 вересня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4