ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/9837/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/495/24 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Категорія: продовження тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03 жовтня 2024 року, якою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Білозерка Херсонської обл., громадянки України, з вищою освітою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 29 листопада 2024 року, включно.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000673 від 01.05.2023 року стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.10.2024 року, задоволено клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу вигляді тримання під вартою та продовжено цей строк до 29.11.2024 року, включно.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_8 подали на неї апеляційні скарги, в яких просять оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Апеляційні скарги мотивовані доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, в апеляційних скаргах захисник та обвинувачена зазначають про недоведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення у вчиненні якого вона обвинувачується.

Також, зазначають про безпідставність встановлення судом існування ризиків, зокрема ризику можливого переховування обвинуваченої від суду, оскільки маючи реальну можливість залишити межі держави вона цього не зробила.

Крім того, вказують і на те, що обвинувачена не має можливості знищити, спотворити або сховати будь-які речі чи документи, оскільки досудове розслідування закінчено і матеріали кримінального провадження знаходяться на розгляді в суді.

Також, з огляду на те, що обвинувачена зареєстрована та проживає в місті Херсоні, вона не має можливості впливати на свідків у кримінальному провадженні, які проживають у смт. Білозерка Херсонської області.

Крім того, на думку апелянтів не взяті до уваги і дані про особу обвинуваченої, яка самостійно виховує неповнолітню доньку, до обрання запобіжного заходу мала постійну роботу, за місцем тримання під вартою характеризується задовільно, потребує медичної допомоги, яка не надається у умовах тримання її в СІЗО.

Безпідставним, апелянти вважають і висновок суду про неможливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання ніж вартою.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника на підтримання доводів апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченої під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

Безпідставними є посилання апелянтів про недоведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення у вчиненні якого вона обвинувачується, оскільки на стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд позбавлений права вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі, а тому твердження апелянта про те, що наявними в матеріалах провадження доказами не доведено обставин вчинення обвинуваченим злочинів, суперечать основним засадам практики ЄСПЛ, оскільки на цій стадії вони не повинні носити такий обсяг і достатність, які враховуються під час пред`явлення обвинувачення та вирішення питань про доведеність або недоведеність вини особи.

Крім того, на цій стадії процесу, суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинуваченої винною, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку, лише при оцінці усіх доказів у сукупності.

Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке відносить до злочинів проти основ національної безпеки України, за вчинення якого, передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, хоча і є особою працевлаштованою, має на утримання неповнолітню доньку, однак зазначене не стало перешкодою для можливого вчинення нею злочину, що в свою чергу, в тому числі, вказує на відсутність у обвинуваченої осіб, які б мали на неї визначальний вплив з метою забезпечення її належної процесуальної поведінки та запобіганню існуючим ризикам.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, суд вірно взяв до уваги те, що існує певна ймовірність того, що обвинувачена ОСОБА_8 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину, може вдатися до відповідних дій.

Згідно практики ЄСПЛ, тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі.

ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991р. вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення.

Існування ризику переховування обвинуваченої від суду в певній мірі обумовлене тяжкістю інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже зазначений злочин відноситься до категорії злочинів проти основ національної безпеки України, що в умовах воєнного стану, пов`язаного із взаємодією з державою-агресором, має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки. При цьому за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, що може спонукати обвинувачену до вчинення таких дій.

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачена може втекти.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки воно свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачена може ухилитись від слідства.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Щодо наявності ризику можливого впливу на свідків у кримінальному провадженні суд, як вірно зазначено судом першої інстанції, встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що судовий розгляд даного кримінального провадження не завершений є вірогідним продовження існування ризику впливу на свідків.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Зважаючи на те, що допит свідків у даному кримінальному провадженні розпочатий, разом з тим є недопитані свідки, існує ризик незаконного впливу обвинуваченої на свідків.

Безпідставними є посилання апелянтів на визначення судом ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки такий ризик не було зазначено в клопотанні прокурора і про його існування не зазначено в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

Наведене свідчить про те, запобіжний захід у вигляді тримання піді вартою обвинуваченої ОСОБА_8 має бути продовжений з метою забезпечення виконання нею процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої.

З огляду на викладене твердження апелянтів про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність тримання вартою обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та можливість застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , в тому числі на які посилається в апеляційній скарзі захисник, були відомі суду під час винесення оскаржуваної ухвали та цілком враховані при її постановленні.

Як видно з ухвали, суд проаналізував міцність соціальних зв`язків обвинуваченої, вік, стан здоров`я та інші обставини, що підлягають врахуванню відповідно вимог ст. 178 КПК.

Обґрунтованих доказів того, що стан здоров`я обвинуваченої унеможливлює її перебування в умовах установи попереднього ув`язнення до апеляційних скарг.

В умовах слідчого ізолятора медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Крім того, посилання апелянтів про можливість застосування до ОСОБА_8 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів зазначає про наступне.

Так, приймаючи до уваги наявність вищевказаних ризиків, враховуючи положення ч. 6 ст. 176 КПК України про те, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто у вигляді тримання під вартою, застосування будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не є можливим. Будь-які рішення щодо визнання зазначеної норми такою, що не відповідає Конституції України, відсутні, що вказує на неспроможність доводів апеляційної скарги захисника в цій частині.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційні скарги захисника та обвинуваченої задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03 жовтня 2024 року, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 29 листопада 2024 року, включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12