Провадження № 11-кп/824/1290/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

30 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_12 з доповненнями до апеляційної скарги та змінами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні 0000345 обвинуваченого:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Харцизск, Донецької області, громадянина України, що має професійно-технічну освіту, офіційно не працевлаштованого, який має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , що має статус внутрішньо переміщеної особи, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільні позови задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) в рахунок відшкодування матеріальних збитків 287478,80 грн. (Двісті вісімдесят сім тисяч чотириста сімдесят вісім гривень 80 копійок) та моральну шкоду в розмірі 1000000 (один мільйон) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) в рахунок відшкодування матеріальних збитків 59229,84 грн. (П`ятдесят дев`ять тисяч двісті двадцять дев`ять гривень 84 копійок) та моральну шкоду в розмірі 1000000 (один мільйон) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_15 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду в розмірі 500000 грн. (п`ятсот тисяч) гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_11 визнаний винним в тому, що він 1 червня 2022 о 22 годині 50 хвилин ОСОБА_11 керував технічно справним автомобілем марки «Hyundai» моделі «Sonata» н.з. НОМЕР_5 (далі по тексту - «Hyundai Sonata») та рухався у третій смузі проїзної частини проспекту Лобановського зі сторони Севастопольської площі в напрямку Деміївської площі в місті Києві.

Наближаючись до регульованого перехрестя проспекту Лобановського з вулицями Кайсарова та Брожка, діючи з необережності ОСОБА_11 порушив вимоги пунктів 2.3 підпункт «б», 10.1, 10.3 та горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), а саме: під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив перестроювання з третьої смуги у другу проїзної частини проспекту Лобановського, перетнувши при цьому вузьку суцільну лінію 1.1 ПДР України, яка поділяє вказані смуги для руху, перетин якої заборонений, та розпочав маневр перестроювання праворуч для подальшого здійснення повороту на вул. Кайсарова, не давши дорогу автомобілю «ИЖ-21251», н.з. НОМЕР_6 (далі по тексту - «ИЖ») під керуванням водія ОСОБА_16 , який рухався позаду у попутному із ним напрямку у першій смузі, що призвело до зіткнення з автомобілем «ИЖ», який після цього продовжив рух у некерованому стані та здійснив наїзд на електроопору.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень, а пасажири та водій автомобіля «ИЖ» - тілесних ушкоджень. Так потерпілий ОСОБА_17 (пасажир) отримав травму тулуба, перелом ребер, розрив хребта в грудному відділі, ушкодженням спинного мозку, легень, печінки та циркулярний розривом аорти, які у сукупності є такими, що мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, та знаходяться в прямому наслідковому зв`язку з настанням його смерті (ІНФОРМАЦІЯ_5 о 22 год 10 хв.)

Потерпіла ОСОБА_14 (пасажир) отримала поєднану травму тіла: закриту травму грудної клітки та живота у вигляді трансфорамінального перелому крижової кістки справа, перелому крижової маси зліва, перелому лонної кістки зліва, перелому лівої сідничної кістки (зі зміщенням уламків), перелому клубової кістки справа (зі зміщенням уламків); перелому вертлюгової западини справа, перелому поперечного відростка тіла 5 поперекового хребця, переломів 1-5 ребер зліва по паравертебральній лінії; закриту травму лівої стопи у вигляді переломів лівої п`яткової кістки, таранної кістки, перелому медіальної та латеральної клиноподібної кістки (зі зміщенням уламків); відкриту травму лівого коліна у вигляді рани (визначеної клінічними лікарями як рвана, без опису морфології) лівого коліна, яка має сполучення із переломом лівого надколінка (без зміщення уламків); закриту травму правого стегна у вигляді перелому середньої третини діафізу правої стегнової кістки (зі зміщенням уламків). Вказані тілесні ушкодження в своїй сукупності є тяжкими тілесними ушкодженнями за критерієм небезпеки для життя (переломи кісток тазу супроводжувалися розвитком шоку).

Потерпілий ОСОБА_15 (пасажир) отримав тілесне ушкодження у виді закритої травми правої гомілки у вигляді перелому міжмищелкового зчленування (без зміщення уламків), яке є таким, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступнею тяжкості, а садна (без опису морфології) у ділянці лівого передпліччя віднесені до легкого тілесного ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_18 (пасажир) отримав закриту травму грудної клітки у вигляді переломів 4-6 ребер (зі зміщенням уламків ліворуч), яка за ступенем тяжкості визнана такою, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступнею тяжкості, та множинні садна (без опису морфології) тіла, які визнані такими, що мають ознаки легкого тілесного ушкодження.

Водій «ИЖ» ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у виді закритої травми грудної клітки у вигляді множинних переломів ребер, переломів обох лопаток, які визнані такими, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступнею тяжкості, а також рани на кінцівках, множинні садна та синці, які визнані такими, що мають ознаки легкого тілесного ушкодження.

Порушення ОСОБА_11 вимог пунктів 2.3 підпункт «б», 10.1, 10.3 та горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної ДТП та її наслідками.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 просив вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України у в`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

В доповненнях зі змінами захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_11 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки. Відповідно до положень ст. 75 КК України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з іспитовим строком. Стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілих в рахунок відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди грошові кошти, відповідно до його долі вини у цьому кримінальному провадженні.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на висновок експерта №1 судової інженерно-транспортної експертизи від 01.03.2024, який просить долучити до матеріалів провадження. Звертає увагу на те, що під час виконання маневру перестроювання водієм ОСОБА_11 з крайньої лівої в середню смугу руху, а потім в крайню праву смугу руху, останній розраховував на виконання водієм Шипіциним п.1.4 ПДР, згідно якого кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху виконують вимоги ПДР. Натомість водій Шипіцин рухався зі швидкістю майже 130 км/год., а в разі якщо б він рухався з допустимою швидкістю, то траєкторії транспортних засобів не пересіклися б.

Вказує, що уважно вивчивши висновок експертизи №1 від 01.03.2024 року ОСОБА_11 зрозумів усю ситуацію, що відбулася з точки зору не учасника ДТП, а сторонньої особи, уповноваженої робити висновки щодо наявності чи відсутності порушень ПДР з боку водіїв, і визнає себе винним частково в частині порушення ним ПДР, що потягнуло певні наслідки. ОСОБА_11 щиро розкаюється та зобов`язується також відшкодувати потерпілим шкоду у призначеному судом розмірі, і просить суд звільнити його від відбування покарання пов`язаного з позбавленням волі. Так він зможе працювати і заробляти гроші, якими буде відшкодувати шкоду.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 просить ухвалити новий вирок, щодо ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з іспитовим строком. Стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілих в рахунок відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди грошові кошти, відповідно до його долі вини у цьому кримінальному провадженні.

Обґрунтування доповнень до апеляційної скарги аналогічне з поданими раніше доповненнями.

Додає лише, що призначене обвинуваченому покарання є надмірно несправедливе та суворе. Просить врахувати обставини вчинення злочину, а саме відсутність умислу, бажання обвинуваченого відшкодувати завдані збитки, дані про його особу.

Захисником ОСОБА_9 також подано клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 на домашній арешт в певний період доби.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На переконання колегії суддів, ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не зменшилися, а тому, з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 .

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають підстави для висновку, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та захисників, які підтримали апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими і законними та апелянтами не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційних скаргах також правильність кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

З кримінального провадження вбачається, що суд призначаючи ОСОБА_11 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання обвинуваченому судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При цьому, правових підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК України місцевий суд не встановив, з чим погоджується і колегія суддів.

Суд апеляційної інстанції врахувавши обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки ДТП, в результаті якого потерпілий ОСОБА_17 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, а потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 отримали тілесні ушкодження різних ступенів тяжкості, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, який вину у вчиненому кримінальному правопорушення не визнавав, вважає, що призначене обвинуваченому покарання, призначене в межах санкції статті, не можна розцінювати таким, що є очевидно несправедливим внаслідок його суворості.

При цьому, як видно з вироку, обставини, про які вказано в апеляційній скарзі з доповненнями та змінами були враховані судом під час призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України.

Переконливих доводів про необхідність призначення ОСОБА_11 менш суворого покарання, ніж призначено судом першої інстанції, чи звільнення віл призначеного покарання з випробування з іспитовим строком, в апеляційній скарзі не наведено, у зв`язку з чим вважати його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, підстав не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом першої інстанції вироку щодо ОСОБА_11 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим апеляційна скарга з доповненнями та змінами має бути залишена без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 з доповненнями до апеляційної скарги та змінами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_11 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цього судового рішення.

Суддя Суддя Суддя