Справа № 694/2811/24 Провадження №1-в/694/91/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

18.11.2024 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з клопотанням, у якому просить скасувати арешт на все майно, накладений постановою слідчого Звенигородського РВ УМВС України в Черкаській області №452 від 06.02.2001, зареєстрований 30.05.2007 за №5036311 Ватутінською міською державною нотаріальною конторою. Клопотання обґрунтовує тим, що 14.09.2024 перебуваючи у приватного нотаріуса з питання оформлення спадщини, дізнався про що на все майно відповідно до зазначеної постанови слідчого накладено арешт ще у 2001 році, у зв`язку з розслідуванням, розглядом та ухваленням вироку Звенигородським районним судом Черкаської області від 14.06.2001 за ч.1 ст. 215 КК України, відповідно до якого ОСОБА_3 визнано винним, призначено покарання у вигляді позбавлення волі 3 роки в частині основної міри покарання застосовано відстрочку на 1 рік.

Покарання ОСОБА_3 відбув повністю, матеріальну шкоду відшкодував, сплатив на користь держави відповідні платежі, про що свідчить постанова державного виконавця про закриття виконавчого провадження від 09.02.2024.

Посилаючись на такі обставини, заявник просить задовольнити клопотання та зняти арешт з його майна.

В судове засідання з`явився уповноважений представник заявника адвокат ОСОБА_4 , викладені в клопотанні обставини підтримав у повному обсязі, зазначив, що арешт на майно ОСОБА_3 накладався постановою слідчого у 2001 році, внесений у відповідні реєстри лише у 2007 році Ватутінською державною нотаріальною контрою, яка на даний час як юридична особа не існує. ОСОБА_3 відбув покарання повністю, сплатив належні платежі, виконавче провадження відносно нього на даний час закрито, тому наявність не знятого арешту на все майно перешкоджає йому у реалізації прав, як спадкоємця після померлої близької особи.

Представник заявника вважав за можливе здійснювати розгляд клопотання за відсутності інших осіб, які беруть участь у справі, зокрема, прокурора.

Вивчивши надані письмові докази, суддя дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно доч.3ст.41 Конституції Україниніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Арешт на все майна, щодо якого йдеться у клопотанні ОСОБА_3 , накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року. При цьому, згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Отже у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року.

Згідно з ч. 1 ст. 409 КПК України 1960 року, питання про відстрочку виконання вироку, відповідно до статті 405 цього Кодексу про розстрочення чи відстрочку сплати штрафу, про неприведення до виконання вироку у випадках, передбачених частиною 3 статті 49 Кримінального кодексу України і частиною шостою статті 404 цього Кодексу, а також всякого роду сумніви і суперечки, що виникають при виконанні вироку, включаючи застосування кримінального закону, що має зворотну силу, відповідно до частин другої і третьої статті 54 Кримінального кодексу України, вирішується судом, який постановив вирок.

У п. 8 ч. 1 ст. 324 КПК України 1960 року зазначено, що постановляючи вирок, суд повинен вирішити, що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

На час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна Кримінально-процесуальний кодекс України 1960 року втратив чинність, натомість 20 листопада 2012 року набрав чинності новий КПК від 13.04.2012.

Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідні Положення» КПК України, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 1 Постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» - за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньої стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст.ст. 174, 539 КПК України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до ч. 1 ст.539КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Наявність арешту майна, накладеного більше ніж 20 років тому, порушує права та створює перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 прав щодо володіння, користування та розпорядження майном на теперішній час, зокрема й реалізації його прав як спадкоємця щодо майна померлого родича.

Згідно з ч. 1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Суддею встановлено, що матеріали справи містять інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майцна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до якої арешт на все майно ОСОБА_3 накладався за постановою слідчого Звенигородського РВ УМВС України в Черкаській області №462 від 06.02.2001, внесений до Рєстру 30.05.3007 державним реєстратором Ватутінською державною нотаріальною конторою (а.с.4).

Встановлено також, що вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.06.2001 (а.с. 5-8) ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 215 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. В частині основної міри покарання відстрочено виконання вироку на один рік. Стягнуто судові та процесуальні витрати.

Згідно з постановою державного виконавця Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.02.2024 виконавче провадження за виконавчим листом №2-602 від 04.01.2002, виданого Звенигородським районним судом Черкаської області, закрито у зв`язку із стягненням з ОСОБА_3 залишку боргу в сумі 10 575,05 грн, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду.

Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 року, забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно з пунктами 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Тобто, процесуальне рішення слідчого стосовно арешту майна прийнято під час дії Кримінально-процесуальногокодексу України в редакції 1960 року.

Вирок набрав законної сили, проте питання щодо арешту майна ОСОБА_3 не вирішувалося по даний час, що суттєво обмежує реалізацію ним майнових прав.

На теперішній час КПК України1960 року втратив чинність, натомість 20 листопада 2012 року набрав чинності новий КПК України від 13 квітня 2012 року.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 409 КПК України 1960 року, питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

У п. 8 ч. 1 ст.324КПК України (1960 року) зазначено, що постановляючи вирок суд повинен вирішити, що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 Постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» - за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Суд зазначає, що на даний час, виходячи з наявних у справі матеріалів потреба у застосуванні такого заходу, як арешт всього майна ОСОБА_3 , відпала, усі присуджені платежі сплачено, на теперішній час слідчий Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області не наділений правом самостійно вирішувати питання про скасування арешту майна, тому суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 409, 411КПК України (1960 року), статтями 100, 170, 174, п. 9 розділу XI«Перехідні положення» КПК України (2012 року) суд

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт на все майно ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Ватутінським МВ УМВС України в Черкаській області від 12.12.1996), накладений постановою слідчого Звенигородського РВ УМВС України в Черкаській області №452 від 06.02.2001, зареєстрований 30.05.2007 №5036311 Ватутінською міською державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження: 5036311).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 19.11.2024 о 15.30 год.

Суддя ОСОБА_1