Справа № 947/3367/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000558 від 03.11.2021, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання заявника ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000558 від 03.11.2021 на будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 100), шляхом позбавлення права на його відчуження, розпорядження, вчинення реєстраційних дій.

В обґрунтування вимог клопотання особа, що з ним звернулась, вказує на те, що вона є власником означеного майна на підставі договору кіпівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від 25.10.2021, підписи на якому засвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 . Зазначений договір укладено та зареєстровано у встановленому законом порядку. Всупереч твердженням органу досудового розслідування про недійсність такого довогору купівлі-продажу, ОСОБА_3 , зазначає, що з огляду на те, що зазначений договір купівлі-продажу не визнано недійсним у судовому порядку рішенням суду, яке набрало законної сили, договір-купівлі продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є правомірним та ОСОБА_3 в свою чергу є правомірним набувачем права власності на нерухоме майно.

ОСОБА_3 зауважує, що з дати постановлення ухвали слідчим суддею про накладення арешту майна минуло більше, ніж два роки, за які органом досудового розслідування не здійснено будь-яких дій, спрямованих на доведення протиправності набуття ОСОБА_3 права власності на означене нерухоме майно, а тому виникають обгрунтовані сумніви у наявності потреби подальшого застосування заходу забезпечення криміналнього провадження у вигляді арешту майна.

Крім того, протягом періоду арешту майна ані ОСОБА_3 , ані будь-якими іншими особами не вчинено жодних спроб знищення зазначеного об`єкту нерухомого майна або будь-яких інших заходів, спрямованих на його відчуження, передачу, перетворення, переоформлення права власності на нерухоме майно, що достаньою мірою спростовує твердження органу досудового розслідування та слідчого судді про начебто наявність таких ризиків. Стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами причестність ОСОБА_3 до розслідуваних кримінальних правопорушень, як і не доведено наявність у означеного об`єкту нерухомості ознак злочинного посягання або протиправності набуття ОСОБА_3 права власності на нього.

З огляду на вищевикладене у сукупності, заявник зазначає, що потреба у подальшій дії заходу забезпечення у вигляді арешту майна на означений об`єкт нерухомості відпала.

В судовому засіданні:

-представник заявниці авдокат ОСОБА_4 вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі, додатково зазначивши, що договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_3 набула права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, ніким не оспорювався;

-прокурор заперечував проти задоволення клопотання, вважаючи накладений арешт законним та обгрунтованим.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та дату розгляду клопотання.

Таким чином, дослідивши клопотання та надані в його обґрунтування матеріали, враховуючи думки сторін кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 04.02.2022 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 100), шляхом позбавлення права на його відчуження, розпорядження, вчинення реєстраційних дій.

Слідчим суддею встановлено, що заявник в рамках кримінального провадження №0000558 від 03.11.2021підозрюваною не являється й станом на день розгляду клопотання жодних відомостей про те, що особа власника майна та відповідно належний йому об`єкт нерухомого майна має відношення до шахрайства у слідчого судді відсутні та прокурором відповідних доводів наведено не було.

ОСОБА_3 є добросовісним набувачем вказаного майна, оскільки остання набула права на нього на підставі договору купівлі-продажу № 1446, бланк серії НОМЕР_1 .

Вказані доводи заявником документально підтверджені наявною в матеріалах клопотання інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, слідчий суддя не мже залишити поза увагою те, що з моменту накладення арешту на вказане майно пройшло більше, ніж 2 роки, що фактично протягом тривалого часу позбавляє власника майна гарантованого йому ст. 41 Конституції України права. При цьому, знову ж таки, власник вказаного майна не повідомлялася про підозру, тобто за час проведення досудового розслідування не встановлено будь-яких незаконних дій саме з боку ОСОБА_3 .

Крім того, слідчий суддя зазначає, що прокурором у судовому засіданні не було надано доказів, які б обґрунтовували необхідність в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту означеного об`єкту нерухомого майна.

Таким чином, слідчий суддя враховує, що з моменту накладення арешту на означений об`єкт нерухомого майна, й до моменту вирішення питання скасування арешту майна минуло більше, ніж 2 роки, протягом яких у сторони обвинувачення об`єктивно було вдосталь часу для з`ясування правової природи об`єкту нерухомого майна, в тому числі, для надання додаткових доказів на підтвердження його відповідності об`єкту кримінально-протиправних дій та речового доказу у кримінальному провадженні, за відсутності таких додаткових відомостей, й з огляду на вищенаведену правову позицію заявниці, яка містить під собою документальне підтвердження, слідчий суддя вважає, що арешт майна підлягає скасуванню, оскільки наразі доведено, що будинок АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 , яка не має процесуального статусу підозрюваної особи у кримінальному провадженні, в зв`язку з чим слідчий суддя вважає, що подальша потреба у дії арешту майна відсутня.

На підставі викладеного, враховуючи, що заявник являється добросовісним набувачем означеного майна, підозрюваною в рамках кримінального провадження не є, в цілях не порушення права власності особи, беручи до уваги, що в судовому засіданні не було доведено необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання заявника підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000558 від 03.11.2021 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одесі від 04.02.2022, на будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 100).

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1