ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1683/24 Справа № 214/7100/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001127 від 20 серпня 2024 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новоградівці Донецької області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором ОСОБА_8 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 строком на 59 днів до 20 жовтня 2024 року без визначення застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 156 КК, а також наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років у разі визнання його винуватим в інкримінованому злочині, який є умисним тяжким злочином проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, вчиненого щодо малолітніх дітей, а також може незаконно впливати на свідків та потерпілих, оскільки необхідні слідчі та процесуальні дії ще не проведені. Слідчий суддя врахував особу підозрюваного, який офіційно не працює та не має законних, належних та достатніх засобів для існування, неодружений, та дітей на утриманні не має, зареєстрованого місця проживання в м. Кривому Розі не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати його не покидати межі м. Кривого Рогу та дійшов висновку, що запобігти заявленим ризикам можливо лише шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та інші більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати стосовно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або встановити мінімальний розмір застави.

Захисник вважає, що відсутні будь-які докази, які б могли підтвердити показання потерпілих, що ставить під сумнів наявність обґрунтованої підозри. Ризики стороною обвинувачення також не доведені. Відповідно до підозри кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється було вчинено 14.08.2024 за місцем знаходження його робочого місця, останній був затриманий в порядку ст. 208 КПК був 20.08.2024. За цей період підозрюваний щоденно приходив на своє робоче місце та в показаннях потерпілих та їх батьків відсутня будь-яка інформація, що він якимось чином спілкувався з ними або намагався впливати на них. Відсутні будь-які докази, що підозрюваний якимось чином намагався переховуватися від правоохоронних органів.

Позиції учасників судового провадження.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 197 КПК передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Як слідує з матеріалів справи, згідно з протоколом затримання від 20 серпня 2024 року ОСОБА_7 був фактично затриманий в порядку ст. 208 КПК о 16 годині 18 хвилин 20.08.2024 року.

Таким чином, з огляду на вищевказане, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 197 КПК, якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, то це має суттєве значення для обчислення строку тримання під вартою, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов хибного висновку щодо встановлення строку тримання під вартою, а саме до 20 жовтня 2024 року, що перевищує строк застосування даного запобіжного заходу, встановлений ст. 197 КПК. Внаслідок чого ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК.

Щодо клопотання слідчого та доводів апеляційної скарги по суті.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри.

З матеріалів провадження слідує, що у провадженні СВ ВП № 4 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області є матеріали кримінального провадження № 750001127 від 20 серпня 2024 року за ч. 2 ст. 156 КК.

20 серпня 2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК.

21 серпня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК, а саме у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи.

Так, наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, при цьому, обставини, що дають підстави підозрювати його, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, зокрема протоколом огляду місця події від 20 серпня 2024 року, протоколами допиту неповнолітніх (малолітніх) потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 20 серпня 2024 року, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 серпня 2024 року за участю потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та іншими доказами, копії яких долучені до клопотання слідчого.

Апеляційний суд зауважує, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Таким чином, доводи захисника про відсутність будь-яких доказів, які б могли підтвердити показання потерпілих, що ставить під сумнів наявність обґрунтованої підозри, апеляційний суд відхиляє з огляду на сукупність доказів, долучених до клопотання слідчого.

В даному провадженні пред`явлена ОСОБА_7 підозра не є вочевидь безпідставною, а причетність останнього до вчинення інкримінованого йому злочину є достатньо вірогідною для вирішення питання про застосування запобіжного заходу, оскільки неповнолітні потерпілі прямо вказують саме на чоловіка ( ОСОБА_7 ), як на особу, який силою потягнув дівчат до приміщення електромайстерні і вчинив з ними розпусні дії щодо них і такі показання потерпілих узгоджуються з іншими непрямими доказами, отриманими на даному етапі досудового розслідування.

Санкція ч. 2 ст. 156 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК, дає матеріально-правові підстави для застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, що заявлені ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, не доведені стороною обвинувачення, суд апеляційної інстанції вважає їх неспроможними, а клопотання слідчого щодо наявності ризиків у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих є обґрунтованим.

Так, стосовно підозрюваного існує обґрунтована підозра у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК, яке за правилами ст. 12 КК є тяжким злочином та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, що саме по собі може спонукати останнього до спроби уникнути ймовірного покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Відповідно до даних про особу підозрюваного, останній офіційно не працевлаштований, є внутрішньо переміщеною особою та має місце реєстрації в Донецькій області м. Новоградівка, неодружений, на утриманні дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати його не покидати межі м. Кривого Рогу та підвищує ризик втечі останнього.

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від слідства і суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає, що існує достатня ймовірність того, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків та малолітніх потерпілих, зокрема шляхом погроз, залякування, враховуючи їх вік та психологічно-емоційний стан, яких він неодноразово бачив біля веломайстерні та знає їх анкетні дані та місце проживання.

Враховуючи, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні перебуває на початковій стадії та органу слідства необхідно провести низку слідчих та процесуальних дій, тому забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК).

В апеляційній скарзі захисник також ставить питання про визначення мінімального розміру застави стосовно підозрюваного.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Дана норма, хоча і носить диспозитивний характер щодо права слідчого судді не визначати розмір застави в передбачених випадках, однак з огляду на обставини кримінального правопорушення, при яких ОСОБА_7 підозрюється в тому, що силою потягнув дівчат до приміщення електромайстерні, де вчинив розпусні дії сексуального характеру стосовно них, апеляційний суд вважає за доцільне не визначати ОСОБА_7 розмір застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК.

Керуючись статті 132, 176, 177, 183, 193, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного за частиною 2 статті 156 Кримінального кодексу України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити частково клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 156 КК України.

Застосувати стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 жовтня 2024 року без визначення застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4