УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року

м. Київ

Справа № 759/10961/23

Провадження № 51-4112 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ), зареєстрованого у АДРЕСА_2 ), раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі положень ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно з вироком місцевого суду 02 травня 2023 року Святошинським районним судом міста Києва ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) грн, та направленням до Центру у справах сім`ї та жінок «Родинний дім» Святошинського району м. Києва для проходження програми для кривдників строком на 2 місяці.

22 травня 2023 року працівниками Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 під підпис вручено копію вищевказаного рішення Святошинського районного суду м. Києва та попереджено про кримінальну відповідальність в разі неявки або ухилення від проходження програми для кривдників.

24 травня 2023 року ОСОБА_4 прибув до Центру у справах сім`ї та жінок «Родинний дім» Святошинського району м. Києва, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 5-Б, де, поспілкувавшись з психологом Центру щодо індивідуального плану проходження корекційної програми та графіку відвідування, у категоричній грубій формі відмовився від проходження програми для кривдників, після чого пішов з указаного закладу.

У подальшому, починаючи з 25 травня 2023 року, ОСОБА_4 , будучи особою направленою судом для проходження корекційної програми для кривдників, достовірно знаючи про необхідність її проходження та маючи реальну можливість, усвідомлюючи наслідки неявки, більше до уповноваженої особи Центру у справах сім`ї та жінок « АДРЕСА_3 без поважних причин не з`явився, умисно ухилившись таким чином від проходження програми для кривдників.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На думку прокурора, апеляційний суд належним чином не перевірив та не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо безпідставного застосування судом першої інстанції до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України.

Вважає, що апеляційний суд належним чином не обґрунтував свої висновки про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, не врахувавши даних про його особу, конкретних обставин та характеру вчиненого кримінального правопорушення

Враховуючи викладене, вважає необґрунтованим застосування до засудженого положень ст. 75 КК України. Крім цього, прокурор вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його діяння за ст. 390-1 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Стосовно доводів прокурора про порушення судом загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, а також невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності й даним про особу винного.

Статтею 75 КК України передбачено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки) обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року), який у своїх рішеннях зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів про обґрунтованість застосування до засудженого положень статей 75, 76 КК України.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_4 покарання, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, й дані про особу засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

За відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття ОСОБА_4 та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції ст. 390-1 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік й обґрунтовано визнав можливим звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 ККУкраїни з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Спростовуючи доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо визнання винуватості засудженим під тиском беззаперечних доказів, апеляційний суд обґрунтовано вказав, що ОСОБА_4 з моменту затримання під час досудового розслідування та протягом розгляду справи жодного разу не висловлював незгоди з пред`явленим обвинуваченням, надавав показання щодо обставин справи та висловлював щирий жаль щодо вчиненого, критично оцінював свої дії.

Враховуючи викладене, апеляційний суд обґрунтовано погодився з судом першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України.

На думку колегії суддів, це покарання є достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Підстав вважати, що судом неправильно було застосовано положення ст. 75 КК України, що призвело до призначення несправедливого покарання через м`якість, колегія суддів Верховного Суду не вбачає.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора та із зазначенням докладних мотивів ухваленого рішення залишив апеляційну скаргу без задоволення. Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Переконливих доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не наведено та судом не встановлено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та доданих до неї матеріалів не убачається підстав для її задоволення, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3