Дата документу 30.09.2024 Справа № 331/4167/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4167/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1068/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 5 вересня 2024 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 3 листопада 2024 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 5 вересня 2024 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 3 листопада 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, продовжити вчинення інкримінованого злочину або ж вчинити інше кримінальне правопорушення, а також неможливістю застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який задовольнити, а в разі, якщо суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, змінити оскаржувану ухвалу в частині визначення обвинуваченому ОСОБА_7 виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою шляхом визначення в порядку ч. 3 ст. 183 КПК України розміру застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що прокурором всупереч п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України не було викладено обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Зазначає, що прокурором не доведено жоден із ризиків, зокрема щодо ризику переховування, то ОСОБА_7 на день затримання та обрання йому запобіжного заходу не переховувався від органів досудового розслідування, з жовтня 2022 року по день затримання - 9 лютого 2023 року обвинувачений проживав за однією адресою, не змінював місце проживання.

Вказує, що щодо ризику знищення доказів, то досудове розслідування завершено, обвинувальний акт переданий до суду, а відтак збирання будь-яких доказів по вже пред`явленому обвинувальному акту не допускається, адже збирання доказів здійснюється на стадії досудового розслідування, яка вже завершена, відтак вказаний ризик є необґрунтованим.

Звертає увагу на те, що судом було залишено без уваги клопотання сторони захисту про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, чим порушено норму ст. 370 КПК України.

Крім того, зазначає про відсутність належних та допустимих доказів вини ОСОБА_7 в рамках інкримінованого кримінального правопорушення, а також визначення неправильної кваліфікації.

Зауважує, що стороною захисту в суді першої інстанції були надані: договір оренди квартири; довідку Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області №06/23-06 від 17 лютого 2023 року; характеристику на ОСОБА_7 старости Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області від 17 лютого 2023 року; довідку Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області №10/23-06 від 23 лютого 2023 року; акт № 09/23-06 від 23 лютого 2023 року; акт № 15/23-06 від 17 лютого 2023 року; довідку (8) шт. з амбулаторії загальної практики сімейної медицини ТОВ «Медичний центр «Первинка» (адреса: м. Умань, вул. Європейська, буд. 57); довідку ФОП ОСОБА_9 №1 від 20 січня 2023 року.

Також вказує, що судом першої інстанції не розглянуто належним чином, не вмотивовано та не викладено в резолютивній частині ухвали рішення за результатами розгляду клопотання захисника про визначення застави.

Зазначає, що судом залишено поза увагою доводи сторони захисту щодо грубого порушення права на захист під час затримання ОСОБА_7 та недопустимості зібраних доказів.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та вказала, що всі докази обвинувачення у даному кримінальному провадженні зібрані, обшуки проведені, а ризики є недоведеними. Зауважила, що раніше за результатами перегляду судових рішень, апеляційним судом було встановлено відсутність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції такий факт проігнорований.

У судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 викликався шляхом повідомлення про розгляд апеляційної скарги захисника через Державну установу «Запорізький слідчий ізолятор» в режимі відеоконференції, проте, на цей час приймає участь в судовому засіданні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Обвинувачений заяв про забезпечення його участі до апеляційного суду не подавав, а захисник обвинуваченого не заперечувала проти розгляду її апеляційної скарги за відсутністю ОСОБА_7 .

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Ураховуючи те, що захисник - адвокат ОСОБА_6 не заперечувала проти розгляду її апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, а також у зв`язку із тим, що розгляд апеляційної скарги не погіршує правового становища останнього, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності обвинуваченого та повідомленого належним чином прокурора.

Заслухавши доповідь судді, захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та вказав про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ризик переховування від суду наразі є актуальним, не зменшився та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю можливого покарання, оскільки злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_7 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі.

Крім того, з урахуванням місця проживання ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території навіть під час її окупації, а також займану в минулому обвинуваченим посаду в правоохоронних органах, його значний досвід оперативної роботи та можливі зв`язки з представниками окупаційної влади, також може спонукати обвинуваченого до спроб переховування.

Також, із оскаржуваної ухвали випливає, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження наразі триває, допит осіб безпосередньо не закінчено, у зв`язку з чим продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків.

Крім того, з урахуванням характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, його ролі, поведінки та обставин кримінального правопорушення, ОСОБА_7 маючі відповідні зв`язки із представниками окупаційної влади, може і надалі вчиняти дії, які направлені на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та на даний час не зменшились.

Разом з тим, встановлений судом першої інстанції ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням стадії розгляду кримінального провадження, на переконання колегії суддів перестав існувати, оскільки у даному кримінальному провадженні вже завершено досудове розслідування, матеріали кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України були вже відкриті сторонам та обвинувальний акт вже знаходиться у суді на стадії дослідження доказів, а отже відпали підстави вважати, що ризик знищення, приховання або спотворення доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення існує і наразі.

Доводи захисника, які фактично зводяться до невинуватості обвинуваченого в інкримінованих йому діях та недопустимості доказів, колегія суддів вважає передчасними, оскільки оцінка таким доводам сторони захисту може бути надана лише за наслідком здійснення судового розгляду обвинувального акту по суті, із встановленням усіх обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, і доводи сторони захисту щодо грубого порушення права на захист під час затримання ОСОБА_7 не можуть сприйматися апеляційним судом під час перевірки ухвали про продовження застосування запобіжного заходу та можуть бути предметом самостійного оскарження в порядку ст. 206 КПК України або під час оцінки судом доказів.

Також колегія суддів вважає, що надані стороною захисту документи: договір оренди житла, довідки на підтвердження проживання ОСОБА_7 в Черкаській області разом зі своєю родиною та звернення до медичних установ, характеристика за місцем проживання в Черкаській області, на даний час не свідчать про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Крім того, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України, які визначають, що під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Більш того, не визначення судом першої інстанції розміру застави також відповідає нормам, визначених в ч. 4 ст. 183 КПК України, що передбачають право суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111 КК України, не визначати розмір застави.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 5 вересня 2024 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 3 листопада 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4