СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/1532/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року місто Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Києві під час розгляду кримінального провадження за 0002325 від 17.07.2024, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт в певний час доби,

сторони кримінального провадження: прокурор - ОСОБА_4 , обвинувачений - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває вказаний обвинувальний акт з додатками.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт в певний час доби, у зв`язку із набуттям чинності 09.08.2024 Закону України №3886-ІХ про часткову декриміналізацію крадіжок.

Обвинувачений підтримав думку прокурора.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд, з урахуванням положень кримінального процесуального закону щодо судового контролю за дотриманням прав обвинувачених, керуючись принципом правової визначеності, дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, продовжити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішуючи клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою, судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, при цьому ОСОБА_3 раніше судимий, офіційно не працює, а тому не відпали ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, судом враховується те, що 09.08.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 (Дрібне викрадення чужого майна) Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до цього Закону було декриміналізовано крадіжки на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на 01.01.2024 становить 3028 гр., а згідно із обвинувальним актом ОСОБА_3 обвинувачується у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчинену повторно, в умовах воєнного стану на суму 1162 грн 50 коп., тобто меншу за 3028 грн.

Також суд враховує, що відповідно до ухвали колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.08.2024 (справа № 278/1566/21) правозастосовна позиція, за якою положення ст. 58 Конституції України, ст. 5 КК застосовуються до Закону № 3886-IX, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та суперечить відповідним положенням ст. 58 Конституції України, офіційне і обов`язкове до застосування тлумачення яких здійснив Конституційний Суд України в Рішенні від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 у випадках, коли змінюються нормативно-правові акти інших галузей права, посилання на які містить бланкетна диспозиція кримінально-правової норми. Сприйняття змін до ст. 51 КУпАП, як змін КК (текст якого не змінювався Законом № 3886-IX) є прямим запереченням правових позицій Конституційного Суду України, за якими подібні зміни не створюють підґрунтя до застосування ст. 5 КК та ст. 58 Конституції України, у зв`язку з чим, вказана справа була передана на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду з метою формування єдиної правозастосовної практики.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що для забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 достатнім буде застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», у рішенні ЄСПЛ від 12 січня 2012 р. у справі «Тодоров проти України», - «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

Таким чином, враховуючи викладене, а також беручи до уваги наявність введеного на території України воєнного стану, суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора необхідно задовольнити частково та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, яке полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 179, 194, 331, 369-372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання на строк два місяці, тобто до 12 листопада 2024 року включно та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, а саме:

1) прибувати за викликом до суду із встановленою періодичністю;

2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає або перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Звільнити ОСОБА_3 з-під варти в залі суду негайно.

Копію ухвали направити для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_3 .

Обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , письмово під розпис повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити про те, що в разі невиконання покладених цією ухвалою зобов`язань до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 16.09.2024.

Суддя: ОСОБА_1