Справа № 347/3293/23
Провадження № 11-кп/4808/379/24
Категорія п.2,10 ч.2 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000032 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 152, п. 2, 10 ч. 2 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 152, п. 2, 10 ч. 2 ст.115 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч.6 ст.152 КК України - у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років;

- за пунктами 2, 10 ч. 2 ст.115 КК України - у виді довічного позбавлення волі.

На підставі частин 1, 2 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11.07.2023 року за ч.2 ст.125 КК України, більш суворим покаранням за даним вироком суду, остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у виді довічного позбавлення волі.

Строк відбуття ОСОБА_8 визначеного остаточного покарання ухвалено рахувати з 18 червня 2023 року, тобто з дня його фактичного затримання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено засудженому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, малолітньої ОСОБА_11 , яка не досягла 14 років, з використанням будь-якого іншого предмета (пальців своїх рук) без добровільної згоди потерпілої, вчинених особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 153 КК України (зґвалтування), а також в умисне вбивство умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, малолітній дитині, поєднаному із зґвалтуванням.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

18.06.2023 обвинувачений перебував в гостях у свого двоюрідного брата потерпілого ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно із останнім у присутності малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпивали пиво. Під час розпиття алкогольних напоїв у обвинуваченого, який раніше вчиняв злочин, передбачений ч. 4 ст. 253 КК України (ч. 3 ст. 153 КК України в редакції Закону станом на 26.10.2010 року, що діяв на час вчинення злочину), виник умисел на зґвалтування та вбивство малолітньої ОСОБА_11 .

Реалізовуючи злочинний умисел та достовірно знаючи про малолітній вік ОСОБА_11 , близько 15:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, володіючи інформацією про те, що остання зібралась йти до своєї двоюрідної сестри, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , через незначний період часу після того, як ОСОБА_11 повідомила батька, що йде до сестри та вийшла з будинку, обвинувачений повідомив потерпілого, що йде додому та вийшов з його помешкання.

Умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи довести свої наміри до кінця, обвинувачений сів на велосипед та поїхав у слід за ОСОБА_11 , яку наздогнав в смт. Кути, біля Кутського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Покутянка», зупинив велосипед та розпочав розмову з нею. ОСОБА_11 , намагаючись уникнути розмови, почала відходити від нього та зайшла на територію Кутського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Покутянка». Обвинувачений пішов у слід за нею, наздогнав її та переконав іти разом із ним у запропонованому ним напрямку.

Після цього, обвинувачений вийшов із території зазначеного закладу та разом із ОСОБА_11 , яка слідувала та перебувала поряд з ним, пішов уздовж АДРЕСА_3 . Користуючись довірою малолітньої, шляхом обману, обвинувачений заманив її у віддалену заліснену ділянку, розташовану в межах смт. Кути на відстань близько 100 метрів від перехрестя вулиць В.Стуса та ОСОБА_12 , неподалік річки ОСОБА_13 . У вказаному місці, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, за відсутності сторонніх осіб, в період з 15:10 год. до 16:10 год. умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, бажаючи вчинити зґвалтування малолітньої дитини та позбавити її життя, обвинувачений, з метою подолання опору потерпілої, наніс ОСОБА_11 не менше 9-ти ударів руками у ділянку голови, грудної клітки та плечових суглобів, здавлюючи своїми руками шию малолітньої, повалив її на землю, змушував її роздягатись та сам її роздягав.

Продовжуючи свої злочинні дії, частково подолавши опір потерпілої, обвинувачений умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, без добровільної згоди малолітньої ОСОБА_11 , ввів у її статевий орган пальці своєї руки, задовольняючи свою статеву пристрасть, здійснив вагінальне проникнення в тіло іншої особи з використанням пальців своїх рук. Під час зґвалтування іншою рукою обвинувачений прикривав рот потерпілої, яка намагалась кричати та кликати на допомогу. При наведених обставинах обвинувачений спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження: синці лівої скроневої ділянки, лівої щоки з переходом на нижню щелепу, правого плечового суглобу, передньої поверхні грудної клітки, лівого плечового суглобу, крововиливи м`яких покровів тім`яної і потиличної ділянок, розрив дівочої пліви, розрив слизової піхви.

ОСОБА_11 чинила опір злочинним діям обвинуваченого, намагаючись від нього вирватись, однак, це не зупинило його.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вбивство малолітньої дитини, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, під час вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи (малолітньої ОСОБА_11 ) з використанням іншого предмета - пальців рук, обвинувачений, схопив малолітню ОСОБА_11 обома руками за шию та почав її душити, перекриваючи таким чином дихальні шляхи. В результаті механічної асфіксії, яка розвинулась внаслідок стиснення шиї руками, про що свідчать синці шиї та крововиливи в м`які тканини шиї, наступила смерть малолітньої ОСОБА_11 .

Таким чином, обвинувачений вчинив умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме умисне вбивство малолітньої ОСОБА_11 , поєднане із її зґвалтуванням. Після того як малолітня перестала подавати ознаки життя, обвинувачений утік з місця вчиненого ним злочину.

Не погодившись з вказаним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просить змінити вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2024 року в частині призначеного йому покарання, а саме змінити довічне позбавлення волі на 15 років позбавлення волі.

Зокрема, обвинувачений просить суд врахувати його щире каяття, сприяння розкриттю злочину, а також його вік та те, що останнім часом погіршився стан його здоров`я. Просить вибачення у батьків потерпілої, дуже шкодує про вчинене.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін;

- потерпілий ОСОБА_10 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин та правильність кваліфікації дій обвинуваченого апеляційним судом не перевіряються.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на незаконність вироку суду в частині призначеного йому покарання і вважає його несправедливим через суворість.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді реального позбавлення волі за неодноразове вчинення, у тому числі, кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи (зокрема, з кількома епізодами щодо різних потерпілих) та, не зробивши для себе належних висновків, звільнившись 30.08.2022 року з місць позбавлення волі, продовжив свою протиправну поведінку, вчинив інкриміновані йому діяння під час непогашеної і не знятої судимості, у тому числі, визнаний 05.09.2022 року придатним до військової служби, а 06.06.2023 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що вказано в копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 06.06.2023 року, з 02.05.2023 року по 16.06.2023 року працював підсобним робітником в ТОВ «Вижниця Промсервіс», задовільно характеризується за місцем проживання, мав задовільний стан здоров`я за час відбування покарання в Городищенській виправній колонії, що стверджується даними довідки від 25.07.2023 року, на обліках в наркологічному та психоневрологічному кабінетах Косівської райполіклініки та КНП «Косівська ЦРЛ» не перебуває відповідно до довідок від 16.06.2023 року та 19.06.2023 року, амбулаторну допомогу згідно з даними довідок КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» не отримував, думку потерпілого, який наполягає на суворому покаранні обвинуваченого, а саме у виді довічного позбавлення волі, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, та обставинами, які обтяжують покарання тяжкі наслідки, завдані злочином, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані, а також вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження обвинуваченого про те, що судом не взято до уваги обставини, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину.

Так, Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 року у справі № 263/15605/17 вказав, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Однак, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 жодних активних та ініціативних дій щодо розкриття вчинених ним злочинів не здійснював, самостійно до правоохоронних органів із зізнанням у вчиненні злочинів не з`явився, був затриманий працівниками поліції, після чого лише визнав провину та не заперечував встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин, надавав правдиві показання під тиском зібраних доказів, на підставі чого зазначена обставина не може бути визнана активним сприянням у розкритті злочину, тобто такою, що пом`якшує його покарання відповідно до ст. 66 КК України.

Крім того, суд першої інстанції врахував доповідь Косівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 14.02.2024 року, про те, що дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання/навчання/роботи, умов його життєдіяльності відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також ймовірної небезпеки для суспільства, свідчать про неможливість його виправлення без від ізоляції від суспільства; ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, - дуже високий (том 3, а.п. 69-75).

Суд також прийняв до відома витяг з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, проведеної з використанням підсистеми «Касандра» Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту від 14.02.2024 року щодо ОСОБА_8 , відповідно до якого рівень впливу історії правопорушень на протиправну поведінку оцінюється як дуже високий; ризик (завдання) шкоди життю і здоров`ю високий ( існує ймовірність насильницьких дій, спрямованих на вбивство або завдання ушкоджень, небезпечних для життя та здоров`я; рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення дуже високий; рівень ризику небезпеки для суспільства дуже високий. (том 4, а.п.76-77)

Колегія суддів вважає безпідставними доводи про те, що суд першої інстанції не врахував при призначені покарання незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані, які свідчать про наявність в обвинуваченого тяжких хронічних захворювань.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при призначенні покарання необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення злочинів іншими особами.

Застосовуючи до обвинуваченого справедливе покарання за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосовувати позбавлення волі на певний строк та призначив обвинуваченому ОСОБА_8 найсуворіший вид покарання з тих, що передбачені ч.2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання та необхідності його пом`якшення, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5