У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР №0000048 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2024 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 22.01.2024 по день набрання вироком законної сили.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноважено органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_6 з даним вироком суду не згоден, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення обвинуваченого.

Зазначив, що ОСОБА_8 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є особою похилого віку, має міцні соціальні зв`язки, дітей, дружину. Має постійне місце проживання, домашнє господарство, працює. За час проведення досудового розслідування ОСОБА_8 вже багаторазово пожалкував про вчинене ним кримінальне правопорушення, проявив щиросердне розкаяння.

Враховуючи тяжкість злочину, виходячи з конкретних обставини кримінального провадження, даних про особу ОСОБА_9 , а також з огляду на обставини, які пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, захисник вважає, що можливе виправлення обвинуваченого без відбування покарання та його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

1. ОСОБА_7 у невстановленому в ході досудового розслідуванні місці, у невстановлений час та спосіб та у не встановленої особи, незаконно придбав боєприпаси, а саме оборонну осколкову ручну гранату Ф-1. Незаконно придбану оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 ОСОБА_7 незаконно зберігав за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_2 , маючи намір на подальший її незаконний збут.

Виконуючи задумане, реалізуючи свій прямий злочинний умисел, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 11.01.2024 близько 10.37 год., з метою отримання грошових коштів за незаконний збут боєприпасів, неподалік від свого домоволодіння по АДРЕСА_2 , зустрівся з ОСОБА_10 та за грошові кошти в сумі 2000 грн. незаконно збув останньому боєприпаси оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 з підривачем-уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ.

Після цього ОСОБА_10 , діючи під контролем правоохоронних органів, добровільно видав працівниками поліції оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, яка відноситься до бойових припасів основного призначення.

2. Крім того, ОСОБА_7 у невстановленому в ході слідства місці, у невстановлений час та спосіб та у не встановленої особи, незаконно придбав дві гранати типу РГД-5, з маркувальними позначеннями 156-71 Т та 28-75-Т з підривачами уніфікованими запалами дистанційної дії типу УЗРГМ-2, які мають маркування «149-84 УЗРГМ-2 583». Незаконно придбані гранати ОСОБА_7 незаконно зберігав за місцем свого проживання за АДРЕСА_2 , маючи намір на подальший їх незаконний збут.

Виконуючи задумане, реалізуючи свій прямий злочинний умисел, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 22.01.2024 близько 16.48 год., з метою отримання грошових коштів за незаконний збут боєприпасів, біля криниці неподалік від свого житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , зустрівся з ОСОБА_11 та за грошові кошти в сумі 4000 грн. незаконно збув останньому боєприпаси дві гранати типу РГД-5 наступальні осколкові ручні гранати, з маркувальними позначеннями 156-71 Т та 28-75-Т з підривачами уніфікованими запалами дистанційної дії типу УЗРГМ-2, які мають маркування «149-84 УЗРГМ-2 583».

Після цього ОСОБА_11 , діючи під контролем правоохоронних органів, добровільно видав працівниками поліції дві гранати типу РГД-5 наступальні осколкові ручні гранати, з маркувальними позначеннями 156-71 Т та 28-75-Т з підривачами уніфікованими запалами дистанційної дії типу УЗРГМ-2, які мають маркування «149-84 УЗРГМ-2 583», які відносяться до бойових припасів основного призначення.

3. Також встановлено, що ОСОБА_7 у невстановленому в ході слідства місці, у невстановлений час та спосіб та у не встановленої особи, незаконно придбав боєприпаси, а саме гранату Ф-1. Незаконно придбану гранату Ф-1 ОСОБА_7 незаконно зберігав у господарському приміщенні за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_2 .

22.01.2024 у період часу з 17.30 год. по 19.10 год. під час проведення санкціонованого обшуку на території домоволодіння ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 працівниками поліції в господарському приміщенні виявлено та вилучено боєприпаси оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 з маркуванням «107 13-83Т» з підривачем-уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ-2 з маркувальним позначеннями: «3-80 УЗРГМ-2 583», яка відноситься до бойових припасів основного призначення. Також в ході обшуку в господарському приміщенні: виявлено та вилучено 14 військових патронів, калібру 5,45-мм та 1 патрон, калібру 7,62-мм, які є боєприпасами та придатні для стрільби та 143,87 г вибухової речовини - одноосновного нітроцелюлозного (бездимного) пороху.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у зберіганні, придбанні бойових припасів, вибухових речовин та збуту бойових припасів без передбаченого законом дозволу та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, про що свідчить розписка, що повернулась на адресу суду. Заяву про бажання брати участь в судовому засіданні не подавав.

Захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд встановив таке.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за обставин, встановлених судом, є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить їх аналіз відповідно до ст. 404 КПК України, та перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, яке оспорює захисник, який просить про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції дотримані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України.

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, обставини кримінального провадження, а саме, що ОСОБА_7 зберігав боєприпаси та вибухові речовини за місцем свого проживання, нехтуючи безпекою суспільства, зберігав в гаражному приміщенні протягом значного періоду часу, не повідомивши про них уповноважені на те органи та не передавши їм наявне в нього майно в розпорядження.

Достатньо враховані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується задовільно, офіційно не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, заяви щодо порушення громадського порядку ОСОБА_7 відсутні, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також судом першої інстанції враховано відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому злочині.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вважав за необхідне призначити ОСОБА_7 мінімальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, яке не є занадто суворим, як вважає захисник.

Суд погоджується з цим висновком, та вважає, що при призначенні покарання судом першої інстанції дотримані вимоги ст. ст. 65-67 КК України, призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, суд вважає, що немає підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України про що просить апелянт, з таких підстав.

Згідно ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що суд першої інстанції недостатньо врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, є особою похилого віку, має міцні соціальні зв`язки, дітей, дружину, має постійне місце проживання, домашнє господарство, працює. За час проведення досудового розслідування ОСОБА_8 вже багаторазово пожалкував про вчинене ним кримінальне правопорушення, проявив щиросердне розкаяння.

Разом з тим, доводи захисника про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з цих підстав, не відповідатиме в повній мірі принципу невідворотності покарання, яке має бути співмірним тяжкості вчиненого та полягати в даному випадку в суттєвих обмеженнях прав засудженого за вчинення тяжкого злочину в умовах воєнного стану.

Колегія суддів наголошує, що ОСОБА_7 зберігав боєприпаси та вибухові речовини за місцем свого проживання, нехтуючи безпекою суспільства, зберігав в гаражному приміщенні протягом значного періоду часу не повідомивши про них уповноважені на те органи та не передавши їм наявне в нього майно в розпорядження.

Також ОСОБА_7 вчинив злочин проти громадської безпеки під час дії воєнного стану, в період повномасштабного вторгнення збройними силами рф на територію України, який характеризується підвищеною суспільною небезпекою, оскільки дії винної особи спрямовані на незаконне поводження зі бойовими припасами або вибуховими речовинами та створюють сприятливі умови для вчинення злочинів із використанням зазначених предметів, оскільки обвинувачений також здійснював збут цих боєприпасів, стороннім особам.

Отже, суд першої дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з випробуванням, оскільки суд вважає неможливим виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, та не знаходить підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Тому, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3