печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/26971/24-к від 13.06.2024 у кримінальному провадженні №0001808 від 27.09.2023,-

ВСТАНОВИВ:

16.10.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/26971/24-к від 13.06.2024 у кримінальному провадженні №0001808 від 27.09.2023.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що 11.06.2024 було проведено обшук у будинку ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено майно, яке належить ОСОБА_4 .

Ухвалою від 13 червня 2024 року по справі № 757/26971/24-к слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва було накладено арешт на вказане майно.

Адвокат вказує, що розгляд питання відбувся без власника майна, відомостей, що ОСОБА_4 було вручено підозру немає.

Окрім цього, представник власника майна наполягає на тому, що вилученні документи, а саме: технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 та витяг за тією ж адресою, а також довідка, договір, акт прийому-передачі; договір міни квартири, витяг, копія договору, копія витягу, план квартири, технічний паспорт за адресою АДРЕСА_3 ; будинкова книга, технічний паспорт, договір купівлі-продажу земельної ділянки та будинку за адресою АДРЕСА_4 ; технічна документація, витяг, договір купівлі-продажу на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_5 ; технічна документація, витяг, договір купівлі-продажу на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_6 , що належать ОСОБА_4 , не є та не можуть бути предметом вчинення кримінального правопорушення з огляду на матеріали у межах кримінального провадження №0001808, а отже не повинні безпідставно утримуватись органом досудового розслідування.

З врахуванням зазначеного, представник власника майно просить суд частково скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва про арешт майна від 13 червня 2024 року по справі № 757/26971/24-к у кримінальному провадженні № 0001808 від 27.09.2023, а саме, в частині накладення арешту на:

- технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 та витяг за тією ж адресою, а також довідка, договір, акт прийому-передачі;

- договір міни квартири, витяг, копія договору, копія витягу, план квартири, технічний паспорт за адресою АДРЕСА_3 ;

- будинкова книга, технічний паспорт, договір купівлі-продажу земельної ділянки та будинку за адресою АДРЕСА_4 ;

- технічна документація, витяг, договір купівлі-продажу на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_5 ;

- технічна документація, витяг, договір купівлі-продажу на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_6 .

Адвокат в судове засідання з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без фіксування технічними засобами.

Прокурор в судове засідання з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без фіксування технічними засобами.

Окрім цього, зазначив, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру, який з метою легалізації коштів оформлював майно на родичів.

Відтак, майно, на поверненні якого наполягає адвокат, визнано речовим доказом та накладено арешт.

Таким чином, прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки арешт є актуальним.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001808 від 27.09.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303 КК України.

22.05.2024 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі 757/23024/24-к було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 .

11.06.2024 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено речі та документи.

11.06.2024 вилучені речі та документи визнано речовими доказами, у зв`язку з тим, що вони відповідають вимогам, передбаченим ст. 98 КПК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.06.2024 у справі №757/26971/24-к було накладено арештна вилучене майно під час обшуку.

З даної увхали вбачається, що слідчий суддя наклав арешт з метою збереження речових доказів.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно.

Також, правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, з врахуванням зазначеного, слідчий суддя при накладенні арешту має переконатися, а сторона обвинувачення має довести, що майно, арешт на яке накладається, є предметом вчинення кримінального правопорушення, набуте під час його вчинення має відношення до нього.

Разом з цим, до суду звернувся представник власника майна, який вказує, що даний арешт порушує права заявника.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином право власності є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном, принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд констатує порушення державою cm. 1, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяжень, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканість права власності.

Окрім того, Європейський суд прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Патрідіс проти Греції" (ВП), заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня1994 року, Series A N 296- А, П. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 4962, від 10 травня2007 року). Будь-яке втручання державного органу управо на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого1986 року у справі "ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справах "Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства", "Нечипорук і Йонкало проти України" судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра,

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних сводоб гарантує кожній фізичній або юридичній особі право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції Україниніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання та ухвалу суду якою, було накладено арешт, слідчий суддя прийшов до висновку, що станом на день розгляду клопотання наявні підстави для скасування арешту.

Загалом з урахуванням обставин розгляду питання щодо доцільності накладення арешту на вилучене майно, вбачається, що позиція сторони обвинувачення є необґрунтованою, оскільки, на думку слідчого судді вилученні документи не вказують на те, що вони набуті під час вчинення кримінального правопорушення, або ж є предметом вчинення кримінального правопорушення.

Окрім цього, слідчий суддя вважає, що органу досудового розслідування після вилучення документів було надано достатньо часу для дослідження їх походження та встановлення необхідності застосування до них такого заходу як арешт.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя вважає, що є безпідставним утримання майна третьої особи, яка немає статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, а іншого прокурором або слідчим не було повідомлено слідчому судді.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі "Узан та інші проти Туреччини"/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя прийшов до висновку, про задоволення клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 13.06.2024 року у справі № 75726971/24-к, в рамках кримінального провадження № 0001808 від 27.09.2023, в частині документів, а саме: технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 та витяг за тією ж адресою, а також довідка, договір, акт прийому-передачі, договір міни квартири, витяг, копія договору, копія витягу, план квартири, технічний паспорт за адресою АДРЕСА_3 ; будинкова книга, технічний паспорт, договір купівлі-продажу земельної ділянки та будинку за адресою АДРЕСА_4 ; технічна документація, витяг, договір купівлі-продажу на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_5 ; технічна документація, витяг, договір купівлі-продажу на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_6 .

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_7