ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 463/1771/22

провадження № 51-7150км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника прокурора представника потерпілогоОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Житомира,

на вирок Личаківського районного суду міста Львова від 19 червня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року.

Оскаржені судові рішення

1. Оскарженим вироком ОСОБА_8 засуджено за пунктом 4 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до довічного позбавлення волі.

2. Суд визнав доведеним, що 29 березня 2021 року приблизно о 14:00 в квартирі на АДРЕСА_1 засуджений на ґрунті неприязних відносин гострим предметом завдав потерпілій ОСОБА_9 численних порізів, синців і подряпин, а також двадцять дві проникаючі колото-різані рани грудної клітки, від яких вона померла на місці події.

3. Апеляційний суд оскарженою ухвалою залишив вирок без змін.

Вимоги і доводи касаційної скарги

4. Захисник, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати оскаржені рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

5. На обґрунтування своїх вимог він зазначає, що суд першої інстанції:

- не роз`яснив обвинуваченому право на суд присяжних;

- за наявності двох суперечливих висновків судово-психіатричних експертиз №71 від 16 червня 2021 року та № 163 від 07 листопада 2021 року не призначив повторної судово психолого-психіатричної експертизи для з`ясування питання, чи міг засуджений на час подій усвідомлювати свої дії та керувати ними;

- неправильно кваліфікував дії засудженого, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що засуджений діяв з особливою жорстокістю і це охоплювалось його умислом;

- при призначенні покарання не врахував, що засуджений визнав вину, розкаявся, погодився з цивільним позовом в повному обсязі та є особою молодого віку.

6. На його думку, апеляційний суд в ухвалі належним чином не спростував доводів, наведених захистом в апеляційних скаргах, тому оскаржена ухвала не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

7. Прокурор та представник потерпілого надіслали до Суду письмові заперечення, у яких навели свої аргументи щодо безпідставності доводів сторони захисту.

Позиції учасників провадження

8. Захисник підтримав касаційну скаргу в повному обсязі.

9. Прокурор та представник потерпілого заперечили проти задоволення касаційних вимог сторони захисту, просили залишити судові рішення без зміни.

10. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

Оцінка Суду

11. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені доводи, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

12. Частиною 2 статті 433 КПК передбачено, що касаційна інстанція переглядає рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення касаційна інстанція має керуватися статтями 412-414 КПК. Відповідно до статті 433 КПК касаційна інстанція є судом права, тому оцінка доказів у справі є завданням перш за все судів попередніх інстанцій. Проте за наявності відповідних доводів сторони кримінального провадження Суд здійснює перевірку того, чи додержалися суди процесуальної вимоги про доведення винуватості поза розумним сумнівом.

Щодо права на суд присяжних

13. Сторона захисту вважає, що оскільки суд першої інстанції в порушення статті 314 КПК провів підготовче судове засідання майже через два місяці після надходження 10 березня 2022 року обвинувального акту, то положення частини 10 статті 615 КПК в редакції Закону України від 14 квітня 2022 року № 2201-IX не могли бути застосовані в цьому провадженні.

14. Суд нагадує, що на відміну від кримінального (матеріального) закону, новий кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження

15. Відповідно до частини 10 статті 615 КПК, чинної на день призначення 03 травня 2022 року судового розгляду, кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів.

16. Стороною захисту не заперечується, що під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції роз`яснив всім учасникам, що ця норма закону, введена в дію з 01 травня 2022 року, унеможливлює розгляд кримінального провадження судом присяжних.

17. З огляду на наведене Суд вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано чинну редакцію статті 615 КПК та розглянуто вказане кримінальне провадження у складі трьох суддів, тому відхиляє цей довід касаційної скарги.

Щодо психолого-психіатричної експертизи

18. Сторона захисту вважає, що суд мав призначити експертизу для з`ясування обставин, важливих для висновку про осудність засудженого, оскільки два висновки експертів суперечили один одному, а допит експертів не усунув ці суперечності.

19. Суд відхиляє цей довід.

20. Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні експертизи не містять суперечностей, а навпаки доповнюють один одного.

21. Так, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 16 червня 2021 року № 71 на час її проведення засуджений не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а його стан на момент вчинення злочину не міг бути визначеним без його лікування і проведення після цього експертного дослідження (т. 2, а.с. 131-134).

22. Виходячи з цього, суд призначив комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, висновком якої від 07 листопада 2021 року № 163 встановлено, що на момент вчинення злочину та на час проведення експертизи засуджений міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а відтак не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Експерти також зазначили у своєму висновку виявлені в нього ознаки симуляції (т. 2, а.с. 198-208).

23. Таким чином, у ході проведення другої експертизи були встановлені обставини, які не могли бути встановлені при першому експертному дослідженні внаслідок тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності засудженого у формі поліморфного психотичного розладу.

24. Суд не залишає поза увагою надані стороною захисту під час касаційного розгляду документи, відповідно до яких засудженому встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з психічним захворюванням. Проте зазначені обставини не є підставою для скасування оскаржених рішень. Питання щодо умов відбування покарання може бути вирішено в порядку виконання вироку відповідно до Розділу VIII КПК.

Щодо правильності кваліфікації дій засудженого

25. Сторона захисту вважає недоведеним, що засуджений діяв з особливою жорстокістю і це охоплювалось його умислом.

26. Умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілої життя, усвідомлював, що, спричиняючи велику кількість тілесних ушкоджень, завдає їй особливих фізичних страждань.

27. Відповідно до висновку експерта від 30 квітня 2021 року № 362/2021 смерть потерпілої настала від 22 проникаючих колото-різаних ран грудної клітки. Цим же висновком також виявлено понад 20 непроникаючих колото-різаних ран поверхні грудної клітки і рук, а також близько 20 подряпин саден та крововиливів на грудях руках, обличчі та шиї.

28. З огляду на спосіб позбавлення життя потерпілої, характер, локалізацію і кількість спричинених їй поранень, у тому числі й легких тілесних ушкоджень, які сприяли настанню смерті (знекровленню організму), Суд погоджується з тим, що таке насильство було явно надмірним для вбивства, і засуджений усвідомлював цей факт та бажав не лише вбити потерпілу, а й спричинити додаткові страждання, які не були б необхідними для заподіяння смерті.

29. Отже, за встановлених фактичних обставин дії засудженого отримали правильну кримінально-правову оцінку за пунктом 4 частини 2 статті 115 КК, а тому Суд відхиляє доводи касаційної скарги в цій частині.

Щодо справедливості покарання

30. Захисник вважає, що суди при призначенні покарання не врахували пом`якшуючих обставин, а тому довічне позбавлення волі є надто суворим.

31. Суд зазначає, що покарання у виді довічного позбавлення волі застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключно небезпечністю особи винного.

32. Зважаючи на те, що обставини, які пом`якшують покарання, відсутні, та беручи до уваги надзвичайну небезпечність засудженого для суспільства, суд дійшов висновку, що призначення засудженому більш м`якого покарання, ніж довічне позбавлення волі, не сприятиме досягненню мети кримінального покарання та убезпеченню суспільства від нових злочинів.

33. Суд вважає, що, обираючи такий вид покарання, суд діяв у межах розсуду, наданого йому законодавством, і виходив при цьому з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації.

34. Призначаючи засудженому покарання, суд урахував, що засуджений за завчасно обдуманим наміром холоднокровно з особливою жорстокістю вбив дівчину, з якою перебував у романтичних стосунках. Суд не визнав наявності у засудженого щирого каяття, виходячи з його поведінки і показань під час судового розгляду, де засуджений, хоча і визнав обставини події, заявив, що не розкаюється у вчиненому.

35. Суд навів переконливі мотиви, чому молодий вік засудженого, вчинення ним злочину вперше, часткове відшкодування не можуть бути взяті до уваги, як пом`якшуючи обставини у цій справі. Суд відзначив його байдуже ставлення до життя іншої людини і усвідомлення його цінності, що вказує на особливу небезпечність засудженого для суспільства.

36. Касаційна скарга не містить доводів, які спростовують такі висновки суду.

37. Таким чином, Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не порушили вимог статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання відповідає визначеним законом загальним засадам.

38. Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому, в касаційній скарзі не наведено.

Підсумок

39. Суд вважає, що у цій справі висновок про доведеність винуватості засудженого підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до статті 94 КПК з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів - достатності для прийняття рішення.

40. Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону і погодився з висновками суду першої інстанції, надавши умотивовані відповіді на всі аргументи, наведені в апеляційних скаргах сторони захисту, які переважно повторюються в касаційній скарзі захисника. Зміст ухвали відповідає вимогам статті 419 КПК.

41. Таким чином, Судом не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, а тому Суд вважає, що касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Личаківського районного суду міста Львова від 19 червня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3