Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/6417/24
Провадження № 1-кп/490/817/2024
У Х В А Л А

01 серпня 2024 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисників - ОСОБА_5

- ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000570 про обвинувачення

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження № 490/6417/24 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України.

Після вислуховування сторін кримінального провадження, вивчення змісту обвинувального акту та доданих до його матеріалів суд дійшов такого.

А. Стосовно предмету кримінального провадження

На розгляд суду надійшов складений 24 липня 2024 року старшим слідчим Слідчого Управління Головного Управління Національної Поліції в Миколаївській області ОСОБА_9 та у той же день затверджений прокурором Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_10 обвинувальний акт, у якому викладена версія обвинувачення щодо вчинення злочину ОСОБА_4 .

1. Як зазначив автор обвинувального акту:

03.05.2024 о 23 годині 11 хвилин ОСОБА_4 , маючи при собі балончик зі слізогінним газом «Терен 4-м» та невстановлений в ході досудового розслідування предмет, схожий на ніж, разом з ОСОБА_11 , прибув до супермаркету «Міда», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на лавці біля входу до якого з 22 годин 30 хвилин розпивали спирті напої ОСОБА_12 .. ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

При цьому, цього ж дня о 23 годині 02 хвилині, до вищевказаного супермаркету на належному йому автомобілі VOLKSWAGEN PASSAT, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . приїхав ОСОБА_17 , який залишив свій автомобіль на стоянці, розташованій перед вказаним супермаркетом, та направився до середини магазину. При проході ОСОБА_17 біля групи вищевказаних осіб, ОСОБА_12 звернувся до ОСОБА_17 на що останній не відреагував та зайшов до приміщення вищевказаного супермаркету.

Підійшовши до входу у супермаркет, ОСОБА_4 здійснив телефонний дзвінок, в цей же час. ОСОБА_17 вийшов із супермаркету "Міда" та приєднався до ОСОБА_4 й ОСОБА_18

ОСОБА_4 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підійшли до ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , що продовжували сидіти на лавці, при цьому ОСОБА_12 та ОСОБА_16 з метою придбання спиртного перебували в приміщені супермаркету.

ОСОБА_15 , впізнавши ОСОБА_4 який підійшов до них, простяг останньому руку щоб привітатися. У відповідь ОСОБА_4 , бажаючи вчинити бійку з мотиву раптово виниклих неприязних стосунків, діючи умисно наніс ОСОБА_15 удар рукою в область обличчя та намагався спричинити удар кулаком руки ОСОБА_14 але останньому удалось ухилитись від цього удару.

У подальшому через провокативні дії ОСОБА_4 між ним, ОСОБА_17 та ОСОБА_11 з однієї сторони, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - з іншої, на ґрунті неприязних стосунків розпочалася обопільна бійка.

Під час бійки у ОСОБА_4 , що виступив її ініціатором, виник умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень вказаним особам, реалізуючи який ОСОБА_4 дістав заздалегідь приготовлений ним балончик з перцевмісним сльозогінним газом «Терен 4-м» та почав розпилювати вміст балончика в обличчя учасниками вказаної групи осіб, у тому числі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , який вийшов з супермаркету та спробував припинити виниклий конфлікт, ставши між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 .

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 , маючи можливість безперешкодно покинути місце бійки, почав переслідувати ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , впорскуючи їм в обличчя сльозогінний газ «Терен 4-м», та знову повернувся до ОСОБА_12 , випускаючи цей сльозогінний газ йому в обличчя.

Перебуваючи у вищевказаному місці, приблизно о 23 годині 15 хвилин, ОСОБА_4 почав бігти за ОСОБА_12 з метою спричинення йому тілесних ушкоджень із піднятою вгору рукою, наздогнавши останнього, перебуваючи на смузі розвороту тролейбусу за адресою: АДРЕСА_2 , розташовану перед входом до вищевказаного супермаркету. ОСОБА_4 здійснив удар лівою рукою в область обличчя ОСОБА_19 , від якого ОСОБА_12 впав на асфальт.

В той же час. ОСОБА_13 , керуючись своїм негативним ставленням до ОСОБА_4 , намагався завдати останньому тілесних ушкоджень шляхом нанесення ударів кулаками рук.

В подальшому, у ОСОБА_4 який ухилився від ударів ОСОБА_13 та розірвав дистанцію між ним та ОСОБА_13 , на ґрунті особистої неприязні до ОСОБА_13 виник злочинний непрямий умисел, направлений на його умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння його смерті.

03.05.2024 приблизно о 23 годині 15 хвилин, знаходячись навпроти входу до супермаркету «Міда», розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Архітектора Старова, 6. усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї дії, а саме, що внаслідок використання невстановленого в ході досудового розслідування предмету, схожого на ніж, що володіє достатніми властивостями для заподіяння тілесних ушкоджень, несумісних із життям, може настати смерть потерпілого, передбачаючи суспільні наслідки у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_13 , хоча і не бажаючи, але свідомо припускаючи їх, маючи об`єктивну можливість уникнути подальшої бійки, ОСОБА_4 .. тримаючи у правій руці невстановлений в ході досудового розслідування предмет, схожий на ніж, прикладаючи значну фізичну силу, умисно наніс ним один прицільний акцентований удар ОСОБА_13 у життєво-важливий орган - в область грудної клітини зліва, чим спричинив ОСОБА_13 одиночне проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця, яке супроводжувалося кровотечею в ліву плевральну порожнину (гемоторакс) та порожнину серцевої сорочки (гемоперикард), внаслідок якого в короткий проміжок часу на місці події настала смерть ОСОБА_13 .

Вчинивши умисне вбивство ОСОБА_13 , впевнившись, що останній від спричиненого удару впав, розуміючи наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, ОСОБА_4 намагався залишити місце події та побіг в бік свого автомобілю, який він залишив між супермаркетом «Міда» та житловим багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 .

Вказані дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

2. Окрім того, органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину за таких обставин.

Крім цього. 03.05.2024 о 23 годині 16 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи навпроти входу до супермаркету «Міда», розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Архітектора Старова, 6. розуміючи наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме умисного вбивства ОСОБА_13 , намагався залишити місце події та побіг в бік свого автомобілю, який він залишив між супермаркетом «Міда» та житловим багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 .

ОСОБА_12 та ОСОБА_14 з метою затримання ОСОБА_4 , почали бігти за ним, при цьому виражались на адресу останнього нецензурною лайкою.

Зупинившись біля свого автомобіля, маючи реальну можливість безперешкодно залишити місце вчинення злочину, ОСОБА_4 з мотиву неприязних стосунків на фоні раніше спровокованої ним бійки та образливої нецензурної лайки ОСОБА_12 на його адресу, вирішив спричинити останньому тілесні ушкодження.

Реалізуючи умисел на спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, ОСОБА_4 ,. усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, 03.05.2024 приблизно о 23 годині 16 хвилин, знаходячись у внутриквартальному проїзді між супермаркетом «Міда» розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та багатоквартирним житловим будинком по вул. Архітектора Старова, ба, зупинився на незначній відстані від свого автомобіля, дочекався приближення до нього ОСОБА_12 на відстань, достатню для нанесення удару, та, утримуючи в правій руці заздалегідь приготовлений ним як знаряддя завдання тілесного ушкодження невстановлений в ході досудового розслідування предмет, схожий на ніж, умисно наніс ним ОСОБА_12 один акцентований удар в область черевної порожнини, спричинивши сліпе проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини зліва з пошкодженням брижі низхідної ободової кишки. пересічення лівого поперекового м`язу, які ускладнились внутрішньочеревною кровотечею, заочеревиної гематоми, по ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Від отриманого тілесного ушкодження ОСОБА_12 впав на асфальтове покриття, а ОСОБА_4 сів до свого автомобілю та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, залишивши ОСОБА_12 у безпомічному стані на проїзній частині.

Вказані дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Б. Стосовно умов здійснення цього кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року № 49/2024 (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

В. Стосовно обставин, пов`язаних із вирішенням питання про призначення об`єднаного кримінального провадження до судового розгляду.

1. В межах цього кримінального провадження будь-яких угод не укладено, через що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України є відсутніми.

2.Підстави для закриття об`єднаного провадження, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 314 КПК України на цей час також відсутні.

3. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні в цілому відповідає вимогам статті 291 КПК України, про його невідповідність цим вимогам сторони не посилаються.

Отже, підстави для прийняття рішення про повернення обвинувальних актів прокурору, передбачені пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України, в цьому випадку також відсутні.

4. Це кримінальне провадження підсудне Центральному районному суду міста Миколаєва, заперечень проти такого сторонами не наведено.

Отже, підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктом 4 частини 3 статті 314 КПК України, в цьому випадку також є відсутніми.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 314, частини 1 статті 315 КПК України за такого справу необхідно призначити до судового розгляду, провівши задля цього підготовчі дії, що передбачені частиною 2 цієї статті.

Г. Стосовно питань, пов`язаних із підготовкою справи до судового розгляду.

1. Під час підготовчого судового засідання обвинуваченому було роз`яснене право просити про розгляд цього кримінального провадження колегією у складі трьох професійних суддів.

Обвинувачений та його захисники зазначили, що просять розглядати цю справу одноособово.

При цьому судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки розгляду справи у визначеному ним складі, а також переконатися, що його позиція з цього приводу є усвідомленою та стійкою.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 31 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого це кримінальне провадження слід здійснювати суддею одноособово.

2. Далі, суд має відповідно до пункту 1 частини 2 статті 315 Кримінального Процесуального Кодексу України визначити дату та місце проведення судового засідання з розгляду цього кримінального провадження.

Враховуючи його предмет, навантаження суду та учасників кримінального провадження, суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд цього кримінального провадження на 27 серпня 2024 року на 10:00 годину.

3. Судове засідання слід проводити за участі обвинуваченого, його захисників, потерпілих та прокурора.

4. Враховуючи, що про проведення закритого судового засідання сторони не просять, та передбачені законом підстави для такого є відсутніми, розгляд справи слід здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Ґ. Стосовно? ? застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого

І......Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1. В обґрунтування послався про те, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а також про наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду, а також незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

2. Захисник ОСОБА_6 вважав подане прокурором клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

Послався про те, що поведінка обвинуваченого під час досудового розслідування свідчить про «малоймовірне існування ризику у вигляді переховування від суду». До того ж. як зазначив захисник, потерпілий у справі ОСОБА_20 від участі у кримінальному провадженні відмовлявся, отже вплив на нього не є можливим.

Спираючись про таке, а також про те, що запобігти єдиному наявному на теперішній час ризику ухилення від суду можливо шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу, захисник просив змінити обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений позицію захисника ОСОБА_6 підтримали.

3. Потерпіла під час судового засідання клопотання прокурора підтримала.

ІІ......Вирішуючи це клопотання, суд, окрім обставин, встановлених вище, враховує ще таке.

1. В межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_21 від 06 травня 2024 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 02 липня 2024 року.

2. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2024 року строк дії цієї ухвали був продовженим до 04 серпня 2024 року.

3. Під час застосування цього запобіжного заходу Миколаївський апеляційний суд виходив з наявності ризику того, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину та існують ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 Кримінального Кодексу України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

ІІІ......Вирішуючи заявлене прокурором клопотання, суд виходив з таких приписів діючого законодавства.

1. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

2. Відповідно до частини 1 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України запобіжними заходами є:

-особисте зобов`язання;

-особиста порука;

-застава;

-домашній арешт;

-тримання під вартою.

Відповідно до статті 179 цього Кодексу особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 Кримінального Процесуального Кодексу України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до частини 1 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

При цьому відповідно до частини 5 цієї статті розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального Процесуального Кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

3. Відповідно до статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

/частина 1/

...

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

/частина 3/

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема:

-щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

-щодо злочину, який спричинив загибель людини;

/частина 4/

При цьому відповідно до статті 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення»

Установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою … є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України…

/частина 1/

4. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

5. Відповідно до приписів статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України та норм статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

5.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

5.2. У пункті 48 рішення у справі "Чеботарь проти Молдови" Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.

"Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання

При цьому у тому ж пункті Суд, посилаючись на свою прецедентну практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

5.3. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого. /див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

5.4. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

5.5. Відповідно до статті 2 Конвенції право кожного на життя охороняється законом та нікого не може бути умисно позбавлено життя.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Андронікоу та Константіноу проти Кіпру", передбачене статтею 2 Конвенції право на життя «... є одним з найбільш фундаментальних положень Конвенції і охороняє одну з основних цінностей демократичного суспільства».

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини перше речення статті 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також вживати відповідних заходів для захисту життя тих, хто знаходиться під її юрисдикцією. Обов`язок захищати право на життя за статтею 2 Конвенції визначається у поєднанні з загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, яка зобов`язує «гарантування кожному, хто перебуває під [її] юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування, коли особу вбито в результаті використання сили (див. mutatis mutandis рішення від 19 лютого 1998 року у справі «Kaya v. Turkey», 1998-I, п. 105). Головна мета такого розслідування полягає у забезпеченні ефективного виконання національних законів, які захищають право на життя.

Для того, щоб розслідування стверджуваного незаконного вбивства було ефективним воно має бути здатне привести до встановлення обставин смерті людини та встановлення і покарання відповідальних осіб

Прогалини ж у розслідуванні, які підривають його здатність встановити причину смерті або відповідальних осіб, чи то прямих виконавців створюють ризик недодержання такого стандарту.

/див. рішення Європейського суду з прав людини у справах

«Муравська проти України» «Гонгадзе проти України», «Шевченко проти України», "Меркулова проти України" та інші/

IV……З огляду на ці приписи діючого законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину ОСОБА_4 .

1. Оскільки по справі лише здійснюється підготовче провадження, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_22 у вчиненні злочину, що йому інкримінується на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж тримання обвинуваченого під вартою наразі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Отже, висунута ОСОБА_4 "підозра" для мети вирішення питання про обрання запобіжного заходу є "обґрунтованою".

2. Принагідно суд відзначає, що зміст висунутої ОСОБА_4 підозри зводиться загалом до того, що він, перебуваючи у публічному місці, на ґрунті несуттєвого конфлікту позбавив життя одну особу та важко поранив іншу.

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

1. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

1.1. Наявність цього ризику наразі випливає з того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, а строк його перебування під вартою наразі не є домірним покаранню, що загрожує йому у разі визнання його винним за вироком суду.

1.2. При цьому суд відзначає, що захист у своїх запереченнях наявність цього ризику не спростовує, стверджуючи лише про те, що цей ризик є «малоймовірним»

З огляду на таке, наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України суд вважає доведеною..

2. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може незаконно впливати на свідка та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

2.1. Наявність цього ризику узгоджується із наявністю ризику втечі, адже обидві ці ризики зумовлені наявністю однієї спонуки уникнення кримінальної відповідальності; втеча є спробою фізично уникнути покарання а протиправний вплив на свідків та потерпілих спробою спотворити докази у справі та уникнути покарання внаслідок спотворення обставин дійсності.

2.2. При цьому суд нагадує, що, як доведено вище, ризик втечі наразі є доведеним.

За такого доведеним є й ризик протиправного впливу з боку обвинуваченого на свідків та потерпілих.

2.3. Стосовно заперечень захисту проти наявності цього ризику суд відзначає таке.

(а) Заперечуючи наявність цього ризику, захист посилається фактично про позицію одного з потерпілих ОСОБА_20 .

Проте, цей потерпілий не є єдиним у цьому кримінальному провадженні.

До того ж, у справі є не тільки потерпілі, але свідки; можливість впливу на них захист не спростовує.

(б) Захист посилається також про те, що наразі досудове розслідування є завершеним, отже свідки та потерпілі є допитаними.

Проте, такі посилання захисту не є спроможними.

Так, під час судового засідання суд допитує свідків та потерпілих особисто; показання цих осіб під час досудового розслідування не мають жодного юридичного значення та на процес доказування у кримінальному провадженні не впливають.

(в) Суд також відзначає, що обставини, що стали підґрунтям для висновку суду про наявність цього ризику, захистом не спростовуються.

З огляду на таке, наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України суд вважає доведеною.

3. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність й інших ризиків, передбачених у статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України, зокрема ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Проте, про наявність цих ризиків наразі прокурор не посилається4 вийти за межі доводів клопотання суд не вправі.

Стосовно запобіжного заходу, який має бути застосованим відносно обвинуваченого.

1. Характер встановлених судом ризиків, особливо ризику втечі є таким, що на цій стадії кримінального провадження запобігти цьому ризику інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, не є можливим.

2. Під час обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу суд відзначає й таке.

2.1. В цьому випадку публічний інтерес полягає ні в чому іншому, як у захисті громадян та суспільства від свавільних дій щодо позбавлення життя.

При цьому, як зазначається у процитованих вище рішеннях Європейського суду з прав людини, здійснення такого захисту утворює фундамент демократичного суспільства, відсутність такого захисту позбавляє можливості для існування саме такого суспільства.

Держава ж є зобов`язаною захищати право на життя своїх громадян, такий захист становить мету її діяльності та зміст її /держави/ обов`язку

2.2. З огляду на таке суд відзначає, що в цьому випадку діями обвинуваченого публічний інтерес був істотно порушений, адже. як зазначалось вище, він у публічному місці вчинив посягання на життя двох осіб.

2.3. Відзначає суд й ту обставину, що обвинувачений вчинив злочин проти життя та здоров`я інших осіб під час дії воєнного стану, тобто у період, коли публічний порядок є особливо вразливим.

Наведене доводить, що внаслідок дій обвинуваченого публічний порядок дійсно опинився під загрозою, при цьому такою мірою, що публічний інтерес в цьому випадку виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

3. Захист стверджує, що належна поведінка обвинуваченого може бути забезпеченою внаслідок застосування до нього менш суворого запобіжного заходу.

Проте, суттєвість порушення обвинуваченим публічного порядку та нетривалість його перебування під вартою не дозволяє послабити режим його утримання, тобто застосувати відносно нього запропонований захистом запобіжний захід.

Враховуючи наведене, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу слід відмовити.

Д. Стосовно? організації наступного судового засідання.

І……Вирішуючи питання про організацію судового засідання, суд враховує наступні приписи статті 336 Кримінального Процесуального Кодексу України

Судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі:

-неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин /пункт 1/;

-введення воєнного стану /пункт 4-1/

/частина 1/

Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

/частина 2/

Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені цим Кодексом.

/частина 3/

...

Суд може постановити ухвалу про участь учасника кримінального провадження у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду ...

Якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, знаходиться у приміщенні, розташованому на території, яка перебуває під юрисдикцією суду, або на території міста, в якому розташований суд, судовий розпорядник або секретар судового засідання цього суду зобов`язаний вручити такій особі пам`ятку про її процесуальні права, перевірити її документи, що посвідчують особу, та перебувати поряд з нею до закінчення судового засідання.

/частина 7/

Якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, тримається в установі попереднього ув`язнення або установі виконання покарань, дії, передбачені абзацом другим частини сьомої цієї статті, здійснюються службовою особою такої установи.

Особа, яка тримається в установі попереднього ув`язнення або установі виконання покарань, може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні такої установи за допомогою її технічних засобів та з використанням власного кваліфікованого електронного підпису.

У разі відсутності власного кваліфікованого електронного підпису участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції здійснюється з використанням електронного кабінету установи або кабінету її службової особи.

Технічну можливість участі у відеоконференції, належну якість зображення та звуку, інформаційну безпеку тощо забезпечує така установа.

/частина 9/

Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксуються за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису. Відео- та звукозапис відеоконференції зберігаються в матеріалах кримінального провадження в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

/частина 10/

...

Дистанційне судове провадження згідно з правилами цієї статті може здійснюватися в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій під час здійснення судового провадження з будь-яких питань, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

/частина 12/

ІІ……Враховуючи наведені приписи діючого законодавства суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 постійно перебуває у місцях попереднього ув`язнення, на території України запроваджений військовий стан, а ситуація на території міста Миколаєва не дозволяє здійснити його доставку у судове засідання, суд вважає за за необхідне забезпечити його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

2. Стосовно ж заперечень обвинуваченого проти такого порядку забезпечення його участі у судових засіданнях суд відзначає, що вони не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

2.1. Так, процитовані вище приписи статті 336 Кримінального Процесуального Кодексу України доводять, що під час дії воєнного стану, на відміну від інших періодів, позиція обвинуваченого із приводу можливості забезпечення його участі у судовому засіданні не тільки не є вирішальною, але - юридичного значення не має.

Вирішальною ж для вирішення цього питання є оперативна обстановка у певній місцевості та можливості відповідних підрозділів здійснювати доставку обвинувачених до суду з урахуванням інших завдань, що покладаються на них в умовах воєнного стану.

2.2. З огляду на ці обставини суд в черговий раз наголошує на тому, що обов`язок щодо доставки обвинувачених до приміщення Центрального районного суду міста Миколаєва є покладеним на відповідні підрозділи Національної Гвардії України, які наразі є зайнятими виконанням завдань щодо захисті Незалежності та Територіальної цілісності України, з огляду на що не мають можливості забезпечувати доставку обвинувачених до суду.

2.3. Окрім того, оперативна обстановка у місці Миколаєві не дозволяє здійснювати доставку обвинувачених до Центрального районного суду міста Миколаєва з огляду на конструктивні особливості будівлі суду.

2.4. Суд також наголошує на тому, що на цій стадії кримінального провадження об`єктивні (тобто - ті, які існують в дійсності) перешкоди для участі ОСОБА_4 у судовому засіданні в режимі відеоконференції є відсутніми.

Що стосується наполегливого невмотивованого бажання, яке неодноразово висловлювалося обвинувачем у судових засіданнях, то під час дії військового стану вони є недоречними та не можуть слугувати підставами для зміни режиму роботи підрозділів, які виконують бойові завдання..

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України - прийняти до провадження Центрального районного суду міста Миколаєва.

2.Здійснювати розгляд цього кримінального провадження одноособово.

3.Призначити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України - до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 27 серпня 2024 року на 10:00 годину.

4.У судове засідання викликати прокурора та потерпілих.

5.Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 30 вересня 2024 року включно.

6.Забезпечити участь обвинуваченого у наступному засіданні в режимі відеоконференції.

Доручити адміністрації Державної Установи "Миколаївський слідчий ізолятор" забезпечити 27 серпня 2024 року о 10:00 годині участь обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні у режимі відео конференції, а також виконати дії, передбачені частиною 1 статті 345 КПК України.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів, в решті ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_23 =