Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5229/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/762/24
Категорія ч.1 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_8 (дистанційно),

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000235 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.06.2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердичіва Житомирської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, працюючого укладальником-пакувальником цеху по виробництву морозива ТОВ «Три ведмеді», зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, застосувавши положення ст.ст.75,76 КК України та звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком або призначити йому інше більш м`яке покарання. Вважає, що вирок суду підлягає зміні у вказаній частині у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції не врахував належним чином, що останній повністю визнає свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину. Крім того, ОСОБА_8 раніше не судимий, являється учасником бойових дій, проживає із матір`ю, яка є пенсіонеркою, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, а також згідно висновку КНП «Госпіталь ветеранів війни» потребує психологічної реабілітації, а тому суд мав можливість призначити більш м`яке покарання.

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.06.2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі.

Строк покарання ОСОБА_8 встановлено обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не застосовувався.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 04.06.2024 року приблизно об 11 год. 15 хв. ОСОБА_8 перебував в приміщенні службового кабінету НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 , де також знаходився на своєму робочому місці заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 та інші особи.

В цей час та місці ОСОБА_8 , грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, самоутвердженні за рахунок приниження інших людей, що супроводжується особливою зухвалістю та поєднане з бажанням завдати тілесні ушкодження, скоїв хуліганські дії відносно ОСОБА_10 .

Так, у вказаний час та місці, використовуючи малозначний привід, з метою самоствердження, ОСОБА_8 безпричинно умисно наніс ОСОБА_9 один удар кулаком лівої руки в область носа останнього, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток носа, крововиливу на переніссі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

У подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, останній намагався спричинити тілесні ушкодження іншим особам, які знаходились, в приміщенні кабінету НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак злочинні дії ОСОБА_8 були припинені працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 та поліції.

Своїми умисними діями, які виразились у грубому порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_9 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на підставі ч.2 ст. 381 КПК України за письмовою згодою учасників судового провадження, розглянув обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, і призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також, судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, не одружений, працевлаштований, за місцем проживання зарекомендував себе загалом позитивно, за місцем роботи характеризується без зауважень, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи наведене, а також обставини справи, зухвалість дій обвинуваченого ОСОБА_8 по відношенню до представника ТЦК під час виконання ним службових обов`язків, суд першої інстанції вважав недостатнім призначення йому покарання у вигляді штрафу або пробаційного нагляду, а тому призначив ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.296 КК України та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не враховано належним чином дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, являється учасником бойових дій, проживає разом із матір`ю, яка є пенсіонеркою, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, потребує психологічної реабілітації, а також обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючи покарання обставини, а також ставлення обвинуваченого до вчиненого були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Доводи сторони захисту про те, що судом призначено занадто суворе покарання, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки згідно ст. 414 КПК України не відповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно постанови Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 524/5999/17 під терміном «явно несправедливе покарання» розуміють не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що вид та розмір призначеного ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.296 КК України, в мінімальному розмірі, у даному випадку не можна вважати явно несправедливим через суворість, враховуючи обставини вчиненого кримінального проступку.

Більш того, враховуючи дані про особу обвинуваченого та фактичні обставини кримінального проступку, а саме : зухвалість дій обвинуваченого ОСОБА_8 по відношенню до представника ТЦК під час виконання ним службових обов`язків, колегія суддів не вбачає підстав для призначення останньому покарання із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України, або більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.296 КК України, оскільки звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком чи призначення більш м`якого покарання не буде сприяти меті покарання, передбаченої ч.2 ст.50 КК України.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.06.2024 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді :