Справа № 939/125/24
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

членів колегії суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , в режимі відеоконференції з приміщення ДУ "Київський слідчий ізолятор",

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в селищі Бородянці Бучанського району Київської області по вул. Шевченка, 3 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003351 від 15 серпня 2023 року, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 і ч. 2 ст. 146 КК України,

в с т а н о в и в :

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

14 серпня 2023 року, близько 16-ї години, обвинувачений ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел, направлений на позбавлення волі малолітньої ОСОБА_9 , яка перебувала на задньому сидінні в салоні його автомобіля марки "Мерседес" на іноземній реєстрації, номерний знак НОМЕР_1 , знаходячись поряд з будинком АДРЕСА_1 , з метою подальшого вчинення з малолітньою дій сексуального характеру, наказав ОСОБА_9 пересісти на переднє сидіння.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на позбавлення волі ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що остання є малолітньою особою, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи їх наслідки обвинувачений ОСОБА_6 , використовуючи безпорадний стан потерпілої та її малолітній вік, ввівши її в оману, начебто під приводом продовження пошуку невідомої особи, а в подальшому застосувавши фізичне насильство, а саме нетривалий час утримуючи ОСОБА_9 за голову, не надав останній змоги вільно залишити автомобіль, та поза її волею відвіз її на ділянку місцевості, розташовану поблизу с. Нової Греблі Бучанського району Київської області, таким чином незаконно позбавивши потерпілу волі.

Після цього, 14 серпня 2023 року, в період часу з 16-ї до 18-ї години (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) обвинувачений ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_9 , перебуваючи на ділянці місцевості, розташованій поблизу с. Нової Греблі Бучанського району Київської області, куди він привіз ОСОБА_9 проти її волі, знаходячись в салоні автомобіля "Мерседес", на іноземній реєстрації НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи безпорадний стан потерпілої, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою особою, тобто не досягла чотирнадцяти років, із застосуванням насильства, що виразилось в утриманні її за шию та голову, без її добровільної згоди, діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, оголив свої геніталії, та застосовуючи фізичну силу до потерпілої, з використанням геніталій вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 .

Після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, за допомогою іншого предмета, а саме пальця власної руки, обвинувачений ОСОБА_6 здійснив дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 .

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, за ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 серпня 2023 року відносно ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 жовтня 2023 року, який неодноразово був продовжений.

За ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року відносно ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 березня 2024 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 04 березня 2024 року відносно ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03 травня 2024 року.

За ухвалою підготовчого судового засідання Бородянського районного суду Київської області від 03 травня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 липня 2024 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 12 червня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 серпня 2024 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 31 липня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 вересня 2024 року.

До Бородянського районного суду надійшло клопотання прокурора Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюна два місяці.

В судовому засіданні прокурор Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 своє клопотання підтримала та обґрунтовувала його тим, що у цьому кримінальному провадженні на даний час докази ще не дослідженні і ризики, які були раніше заявлені при обранні і продовженні цього запобіжного заходу тримання під вартою, не зменшилися, а оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України, а також ч. 4 ст. 152 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, то, розуміючи та усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його судом винуватим, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене, може незаконно впливати на свідків, неповнолітню потерпілу, її законного представника, оскільки вони проживають в одному селищі та наглядно знайомі один з одним і ще не допитані в судовому засіданні; також у разі не продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Тому, на думку прокурора, менш суворі запобіжні заходи, застосовані до обвинуваченого ОСОБА_6 , не забезпечать належне виконання ним процесуальних обов`язків та запобіганню зазначеним ризикам, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці без визначення розміру застави.

Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 просила продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти клопотання прокурора, зазначивши, що клопотання скопійовано з попередніх клопотань і жоден доказ на підтвердження ризиків не надано та ризики не доведені, у зв`язку з чим просила відмовити у його задоволенні та обрати обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважав, що обґрунтованих підстав для тримання його під вартою немає, ризики є надуманими та недоведені, а тому просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою, так як він має бажання мобілізуватися.

Вислухавши думки учасників судового провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3)вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4)міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5)наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6)репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7)майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9)дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10)наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11)розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12)ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 25 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів".

Для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно ст. 178 і ст. 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини суд повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки реальної суспільної потреби, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі Lavents v.Latvia п. 70).

На даному етапі кримінального провадження лише розпочато судовий розгляд, докази судом ще не дослідженні, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовій позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ у справах "Летельє проти Франції".

Оцінюючи викладене, суд вважає, що тяжкість і обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу, її законного представника, свідків у цьому кримінальному провадженні, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора і продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, вчинених із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 09 листопада 2024 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити сторонам.

Головуючий суддя ОСОБА_10

Члени колегії судді

ОСОБА_11