ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

перекладача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_9 з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 травня 2024 року у кримінальному провадженні №0001271 від 08.12.2022р. щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, етнічного румуна (зі слів), не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 травня 2024 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, зобов`язавши його протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На вказане рішення суду захисник адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду міста Чернівці від 31 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України, а кримінальне провадження закрити на ЄУНСС:727/12318/23

НП:11-кп/822/278/24 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ч.1 ст.122 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

підставі п.3 ст.284 КПК України, а саме за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого в суді за фактом наявності беззаперечних доказів його невинуватості.

Стверджує, що саме потерпілий звернувся до обвинуваченого з безпідставною претензією про повернення боргу і, як наслідок, перший наніс удар по голові обвинуваченого, що було підтверджено останнім у суді першої інстанції.

Зазначає, що матеріали справи не місять жодних доказів, які б підтверджували існування боргових зобов`язань між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Звертає увагу на те, що потерпілий не висловлював жодних скарг на стан здоров`я у присутності працівників поліції.

Також стверджує і те, що свідки, які були допитані на досудовому слідстві, змінили свою позицію та бачення у районному суді, а їх покази, які описано у вироку, є ніщо іншим, як інтерпретацією самого судді.

Вказує і на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою відеодоказ з місця події, який було надано стороною захисту, і такому не було надано відповідну оцінку у вироку.

Окрім усього вищезазначеного, вважає, що на вказаному відеодоказі зафіксовано розміщення учасників на місці конфлікту, яке узгоджується із даними слідчого експерименту за участю обвинуваченого.

Також вважає, що висновок експерта №748-д є беззаперечним доказом невинуватості його підзахисного, оскільки відповідно до його даних, виникнення тілесних ушкоджень за обставин, які вказані у протоколі слідчого експерименту від 126.10.2023р., є малоймовірним.

08 жовтня 2024 року обвинувачений ОСОБА_6 подав до суду апеляційної інстанції доповнення до апеляційної скарги та письмові пояснення, у яких він просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.05.2024р., а кримінальне провадження закрити.

Зазначає, що він є етнічним румуном і не володіє українською мовою, а тому вручення підозри на українській мові без присутності захисника, а також його допит у якості підозрюваного на мові, якою він не володіє, є порушенням його прав, у тому числі права на справедливий суд.

Стверджує, що працівники поліції, які вручали йому підозру, увійшли на територію його подвір`я без його дозволу, чим порушили недоторканість його житла, а тому просить визнати вручену підозру - недопустимим доказом.

На вказану апеляційну скаргу захисника прокурор ОСОБА_12 подала заперечення, в якому просить вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - без задоволення.

Вважає, що апеляційна скарга захисника є необґрунтованою, безпідставною та задоволенню не підлягає, а визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, відповідає вимогам чинного КПК України та ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, зібраних у ході досудового розслідування злочину та досліджених в суді.

Як встановлено вироком суду першої інстанції, 07.12.2022 року близько 12 год 15 хв, перебуваючи по АДРЕСА_2 » ОСОБА_6 під час виниклої словесної суперечки з ОСОБА_11 , умисно наніс один удар головою в область носу та лобу ОСОБА_11 , в результаті чого потерпілий впав на землю, а ОСОБА_6 в свою чергу наніс декілька ударів коліном своєї ноги в область живота грудної клітини і ребер з лівого боку, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку легкого ступеня; травматичного субарахноїдольного крововиливу (САК), які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я; лінійного перелому VII ребра справа, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора та представника потерпілого, які вважали вирок районного суду обґрунтованим, а тому просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, колегія суддів доходить такого.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

При перевірці вироку місцевого суду апеляційним судом встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які ретельно досліджені, оцінені судом та детально викладені у вироку.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 як і у суді першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що не завдав жодних ударів потерпілому, а навпаки Сарафінчан його вдарив по голові в область потилиці.

Незважаючи на невизнання вину ОСОБА_6 його винуватість доведена сукупністю доказів у справі, досліджених судом у порядку ст.23 КПК України, та оцінених у відповідності до ст.94 КПК України.

Так, потерпілий ОСОБА_11 у суді першої інстанції підтвердив, що тілесні ушкодження йому спричинив саме ОСОБА_6 . Також потерпілий пояснив, що відчув хрускіт у ребрах, коли лежав на землі, а обвинувачений наносив йому удари по тулубу. Казав ОСОБА_6 про те, що він зламав йому ребра. Звернувся в медичний заклад через декілька годин після подій, про які зазначено в обвинувальному акті, у зв`язку з тим, що стан його здоров`я погіршився. Через виявлені травми його було госпіталізовано до лікарні, де йому зробили рентген, у результаті якого було виявлено перелом ребра.

У колегії суддів немає підстав сумніватись у показаннях потерпілого, який був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, більше того його показання узгоджуються з показами свідків, а також із письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції показала, що бачила, як один чоловік стояв, а інший у цей час лежав на землі і тримав його за ногу. Той чоловік, що стояв, своїм коліном тиснув лежачого чоловіка у ділянку тулуба, а останній скаржився на біль у ребрах і кричав викликати поліцію.

Свідок ОСОБА_14 , будучи попереджена про кримінальну відповідальність, у суді першої інстанції пояснила, що вона почула крики і підійшла до натовпу людей, де побачила двох чоловіків, один із яких лежав на лівому боці на землі, а інший знаходився біля нього, оскільки лежачий тримав його за ногу. Зазначила, що чоловік, який лежав на землі, казав, що йому зламали ребра.

Колегія суддів не може погодитись із доводами сторони захисту про те, що свідки, які деталізовано надавали пояснення на місці події працівникам поліції, змінили свою позицію та бачення у районному суді.

Відповідно до ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дослідив показання свідків з дотриманням принципу безпосередності, і такі викладені у вироку відповідно до наданих пояснень у судовому засіданні.

Більше того, зазначаючи у поданій апеляційній скарзі про те, що викладені пояснення свідків є ніщо іншим як інтерпретацією судді, апелянт не зазначає у чому саме це полягає, та що із викладених пояснень свідків викладено не у відповідності до їх пояснень, наданих у судовому засіданні безпосередньо.

За таких обставин, доводи сторони захисту у цій частині не знайшли свого підтвердження та є безпідставними.

Поряд з цим, окрім показів потерпілого та свідків, винуватість ОСОБА_6 підтверджена і сукупністю письмових доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 07.12.2022 року, такий було проведено за адресою АДРЕСА_3 , тобто на місці події кримінального правопорушення (т.1, а.к.п.33-36).

Відповідно до даних первинного огляду ОСОБА_11 лікарем стаціонару сумісно з завідуючим, що відбувся 07.12.2022 року о 15 30 год, у потерпілого виявлено головний біль, запаморочення, нудота, блювота, світлобоязнь, біль в ділянці забоїв, розлади уваги, болі в грудній клітці справа та загальну слабкість. Загальний ста середнього ступеня тяжкості. Виявлено забої, набряки та почервоніння м`яких тканин голови в лобній ділянці та обличчя з обох сторін, забої м`яких тканин грудної клітки справа, різка болючість при пальпації грудної клітки справа. ЗЧМТ. Забій головного мозку легкого ступеня. Травматичний САК. Забої м`яких тканин голови та обличчя. Перелом 6-8 ребер справа (т.1 а.к.п. 119).

Із копії заключення КТ головного мозку вбачається, що у ОСОБА_11 виявлено КТ картина САК по намету мозочка, більше справа. Кістково- травматичних змін черепа не візуалізується ( т.1, а.к.п. 122)

Із копії виписного епікризу №15932 від 21.12.2022р. вбачається, що ОСОБА_11 перебував на лікуванні у нейрохірургічному відділенні з 07.12.2022 року по 21.12.2022 року з діагнозом струс головного мозку, ЗЧМТ, забій головного мозку легкого ступеня, травматичний САК. Забої м`яких тканин голови та обличчя. Перелом 6-8 ребер справа . Забій грудної клітки.

Висновком експерта № 229мд від 02.06.2023р. підтверджено те, що у ОСОБА_11 виявлено наступні тілесні ушкодження: 2.1Забій головного мозку легкого ступеня. -Травматичний субарахноїдольний крововилив (САК). 2.2.Лінійний перелом VII ребра справа. Вищевказані тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, можливо внаслідок нанесення удару головою по голові та удару рукою в область грудної клітини , по строку та обставинах можуть відповідати вказаному в фабулі постанови і відносяться: вказані в п.2.1. даних підсумків до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я; вказане в п.2.2. даних підсумків до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке що призвело до тривалого розладу здоров`я (т.1, а.к.п..54-55)

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_11 від 27.10.2023 року та додатку до нього, потерпілий відтворив механізм отримання ним тілесних ушкоджень від ОСОБА_6 (т.1, а.к.п.49-52).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 26.10.2023року з підозрюваним ОСОБА_6 , останній відтворив події, які мали місце 07.12.2022р. приблизно о 12 год. по АДРЕСА_3 (т.1, а.к.п.115-118).

Оскільки вказані вище протоколи слідчих експериментів відрізнялись між собою щодо спричинення тілесних ушкоджень, то постановою про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 27 жовтня 2023 року у даному кримінальному провадженні призначено додаткову судову-медичну експертизу, висновком № 748д якої підтверджено те, що можливість виникнення даних тілесних ушкоджень за обставин, які вказані в протоколі слідчого експерименту від 27.10.2023 року та зафіксовані на флеш-носії, який являється додатком до протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 , не виключається. При цьому, малоймовірне виникнення даних тілесних ушкоджень за обставин, які вказані в протоколі слідчого експерименту від 26.10.2023 року та зафіксовані на флеш носій, який являється додатком до протоколу слідчого експерименту, за участю ОСОБА_6 (т.1 а.к.п.128-130).

Отже, дані вказаного висновку також підтверджують пояснення потерпілого ОСОБА_11 , та всупереч доводам апелянта, спростовують пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 .

Поряд з цим, із відеозапису подій, який був наданий стороною захисту, вбачається, що потерпілий лежить на землі, важко дихає та тримає обвинуваченого за ногу, щоб той не покинув місце вчинення кримінального правопорушення до приїзду працівників поліції. Також із відеозапису вбачається, що потерпілий неодноразово повідомляє ОСОБА_6 та свідкам події про те, що обвинувачений зламав йому ребра. При цьому, вказаний відеозапис не містить початку конфлікту або нанесення ударів, а лише те, що відбувалось після такого.

Таким чином, дослідивши та оцінивши наведені докази, як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням приписів ст. 94 КПК України, районний суд правильно встановив, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду, і з таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

Будь - яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено.

Невизнання вини ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України слід розцінювати як спосіб його захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене, оскільки його винуватість поза розумним сумнівом доведена сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення.

На думку колегії суддів, те, що потерпілий не висловлював жодних скарг на стан здоров`я у присутності працівників поліції, не свідчить про те, що ОСОБА_6 не спричиняв йому тілесних ушкоджень. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що потерпілий повідомляв обвинуваченого про спричинені травми безпосередньо після конфлікту між ними, що підтверджується відеозаписом, наявним в матеріалах справи. Більше того, ОСОБА_11 звернувся до медичного закладу через декілька годин після подій, про які йдеться у обвинувальному акті, та у зв`язку виявленими травмами тривалий час перебував на лікуванні, що спростовує версію сторони захисту про те, що потерпілий отримав тілесні ушкодження раніше, ніж між ними відбувся конфлікт.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що судом не взято до уваги поведінку потерпілого, то такі апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки це жодним чином не спростовує спричинення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Безпідставними є й твердження апелянта про те, що матеріали справи не місять жодних доказів, які б підтверджували існування боргових зобов`язань між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Так, відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акта.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено те, що на розгляд до суду першої інстанції надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і судовий розгляд проведено у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За таких обставин, існування боргових зобов`язань між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_6 не є тією обставиною, яка підлягає доказуванню у даному кримінальному провадженні за ч.1 ст.122 КК України.

Що стосується тверджень апелянта про те, що у висновках експерта містяться розбіжності щодо отриманих ОСОБА_11 травм, то такі не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, оскільки у таких висновках чітко зазначено, що у ОСОБА_11 ,виявлено наступні тілесні ушкодження: 2.1Забій головного мозку легкого ступеня. -Травматичний субарахноїдольний крововилив (САК). 2.2.Лінійний перелом VII ребра справа.

У колегії суддів немає підстав сумніватись у висновках експерта, оскільки такі надано компетентним експертом у межах наданих йому повноважень. Більше того, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384,385 КК України, а тому з у рахуванням усіх встановлених обставин не знаходить підстав для призначення комісійної судово-медичної експертизи, як про це просить адвокат ОСОБА_9 у поданій ним апеляційній скарзі.

Безпідставними є і твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про порушення його прав через незалучення на досудовому слідстві та у суді першої інстанції перекладача з румунської на українську мову.

Відповідно до ч.1 ст.68 КПК України, у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).

При цьому, нормами КПК України не передбачено обов`язку для слідчого або суду залучати перекладача, якщо не буде встановлено такої необхідності. Разом з тим учасники судового провадження реалізовують свої права, в тому числі і право користуватися послугами перекладача, шляхом подання відповідних заяв чи клопотань. Відповідно їх неподання свідчить про відсутність потреби, наприклад, у залученні перекладача.

Питання про дотримання вимог ст. 29 КПК України щодо залучення перекладача слід вирішувати у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей») та несправедливості судового розгляду в цілому у розумінні положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

До таких же висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20 серпня 2019 року у справі № 672/1599/17 (провадження № 51-435км19) та у постанові від 19 жовтня 2021 року у справі №570/328/17 (провадження №51-3447км19).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 жодних клопотань про залучення перекладача як на досудовому слідстві так і у суді першої інстанції не заявляв.

Більше того, апеляційним судом встановлено, що він є громадянином України, народився та проживає на території України.

Відповідно до пояснень ОСОБА_6 , які були надані ним на досудовому слідстві у присутності його захисника, у графі «Національність» зазначено «українець». Відповідність та правильність даних, зазначених у такому документі, була засвідчена як підписом обвинуваченого так і його захисника без жодних виправлень, доповнень та зауважень (т.1, а.к.п.97-98).

Згідно з протоколом допиту підозрюваного від 26.09.2023р., під час проведення такої слідчої дії ОСОБА_6 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.42 КПК України, у тому числі право мати захисника та користуватися рідною мовою, якою він володіє, та у разі необхідності користуватися послугами перекладача. Також йому було вручено Пам`ятку про його процесуальні права та обов`язки. При цьому, останній не виявив бажання мати захисника та послуг перекладача не потребував, що засвідчив власним підписом (т.1, а.к.п.108).

Також як вбачається з протоколу слідчого експерименту, зокрема додатку до нього, ОСОБА_6 у присутності свого захисника ОСОБА_9 відтворив події, які мали місце 07.12.2022 приблизно о 12 годині. При цьому, із відеозапису вбачається, що ОСОБА_6 розумів суть питань, які задавала йому слідча, та відповідав на них українською мовою, водночас жодних труднощів із перекладом не мав. Клопотань про залучення перекладача не подавав (т.1, а.к.п.115-116).

Згідно з протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, обвинувачений ОСОБА_6 у присутності свого захисника ознайомився з матеріалами розслідування, що засвідчив власним підписом, при цьому українською мовою власноручно записав: «усі зауваження будуть викладені у судовому засіданні» (т.1, а.к.п.136).

Під час розгляду даного кримінального провадження у суді першої інстанції, ОСОБА_6 також отримав пам`ятку про його права та обов`язки, однак з клопотанням про залучення перекладача до суду не звертався.

Також, із матеріалів справи встановлено, що клопотання, які подавав обвинувачений до районного суду, викладені виключно українською мовою у друкованому або власноручно написаному виді (т.2, а.к.п.20,79,81).

Відповідно до журналу судового засідання та додатку до нього від 09.05.2024р., у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 розумів суть пред`явленого обвинувачення, надавав пояснення та відповідав на питання сторін судового провадження і головуючого у справі українською мовою, при цьому, жодних труднощів з перекладом також не мав.

Із журналу судового засідання та додатку до нього від 31.05.2024р. вбачається, що обвинувачений виступав у судових дебатах та звертався з останнім словом українською мовою (т.2, а.к.п.84).

Отже, аналізуючи викладене вище, на думку колегії суддів, будь-яких труднощів в частині розуміння мови, якою ведеться судочинство, у ОСОБА_6 не було, з будь-якими клопотаннями про залучення перекладача він не звертався, а тому у слідчого як і суду першої інстанції не було підстав для залучення перекладача у даному кримінальному провадженні за власною ініціативою.

Даних про те, що підозра була вручена ОСОБА_6 з порушенням, матеріали справи не містять. Більше того, сторона захисту не зверталась з будь-якими скаргами на дії працівників правоохоронного органу, як і не зверталась до слідчого судді із скаргою на повідомлення про підозру у порядку ст.303 КПК України.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, то, на думку колегії суддів, воно призначено обвинуваченому відповідно до вимог закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів, і відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, та більше того в апеляційній скарзі не оспорюється.

Будь-яких істотних порушень норм процесуального чи матеріального права судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 з доповненнями до неї слід залишити без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Керуючись ст.376, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 з доповненнями до неї обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3