Провадження № 1-кп/127/1055/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3

зі сторони захисту захисників - адвоката ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши клопотання прокурора у кримінальному провадженні за обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч.3 ст. 109, ч. 2 ст. 110 КК України, відомості про які внесено 16 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 20 листопада 2023 року з додатками, відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 28 ч.3 ст. 109, ч. 2 ст. 110 КК України.

Ухвалою суду від 24 листопада 2023 року за обвинувальним актом щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 призначено підготовче судове засідання.

В ході підготовчого судового засідання прокурором заявлено клопотання про здійснення розгляду кримінального провадження в процедурі спеціального судового провадження. Так, прокурор ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про здійснення спеціального судового провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки він проживає та перебуває на території РФ, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки вони проживають та перебувають на тимчасово окупованій території України, а саме на території Автономної Республіки Крим та з метою ухилення від кримінальної відповідальності умисно переховуються від слідства та суду, у зв`язку із чим оголошені у розшук. З метою дотримання прав обвинувачених у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в газеті «Урядовий кур`єр» та на веб-сайті Офісу Генерального прокурора неодноразово публікувались виклики до суду, однак обвинувачені жодного разу не з`явилися. Сукупність вказаного, на думку прокурора, є підставою для здійснення спеціального судового провадження. До клопотання додано матеріали на його обґрунтування.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 не заперечувала щодо застосування вказаної процедури.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 заперечував щодо застосування вказаної процедури. Вказав, що не може погодити позицію зі своїм підзахисним, оскільки немає з ним зв`язку.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 поклався на розсуд суду щодо застосування вказаної процедури.

Заслухавши думку сторін, дослідивши клопотання та додані до нього документи, обвинувальний акт з додатками, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Вказана норма визначає три умови для застосування процедури спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Першою умовою є обвинувачення особи у вчинені конкретно визначених законом кримінальних правопорушень (злочинів). Перелік вказаних злочинів визначений законом, а саме ч. 2 ст. 297-1 КПК України.

Частиною 2 ст. 297-1 КПК України, яка визначає вказаний перелік злочинів передбачено, що такий порядок може застосовуватись у кримінальному провадженні щодо злочинів, зокрема, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

З обвинувального акту слідує, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч.3 ст. 109, ч. 2 ст. 110 КК України.

Вказаний злочин належить до переліку злочинів, передбачених ч. 2 ст. 297-1 КПК України.

Разом з тим, конструкція норм ч. 3 ст. 323 та ч. 2 ст. 297-1 КПК України визначає, що саме по собі обвинувачення у вчинені вказаного кримінального правопорушення не є самостійною підставою для застосування спеціальної процедури та має поєднуватись з двома ознаками поведінки особи, яка є обвинуваченою, та визначає і пряму заборону щодо проведення такої процедури щодо неповнолітньої особи.

Оцінюючи вказане суд зазначає, що згідно із обвинувальним актом обвинувачений ОСОБА_7 народився 01.11.1964 року, ОСОБА_8 народився 20.10.1957 року, ОСОБА_9 народився 17.04.1970 року, тобто є повнолітніми особами як на момент події, зазначеної в обвинувальному акті, так і на час вчинення судом теперішньої процесуальної дії, тобто виключення щодо них на застосування спеціальної процедури не застосовується.

Ознаками поведінки особи, які є обов`язковими для застосування процедури та визначені ч. 3 ст. 323 КПК України є те, що обвинувачений має переховуватись від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

З поданого прокурором обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 народився в м. Єсентуки Севастопольського краю Російської Федерації, останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_1 , тобто перебуває на території Російської Федерації.

Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року N 129-VIII та Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VІІІ, якою схвалено Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», Російську Федерацію визнано державою-агресором.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 перебуває на території Російської Федерації - держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

ОСОБА_8 народився в м. Севастополь, Автономна Республіка Крим, останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_2 , тобто перебуває на тимчасово окупованій території України.

ОСОБА_9 народився в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_3 , тобто перебуває на тимчасово окупованій території України.

Законом України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з 20 лютого 2014 року Автономна Республіка Крим визнана тимчасово окупованою територією України.

Таким чином, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувають на тимчасово окупованій території України - Автономній Республіці Крим.

Разом з тим, сам факт перебування на території вказаної держави-агресора та тимчасово окупованій території України, не утворює підстав для застосування спеціальної процедури, для вказаного необхідні докази того, що особа переховується від органів слідства та суду та/або оголошена в міжнародний розшук.

З конструкції норми, що передбачає як поєднувальний так і розділовий (виключний) сполучник та/або, суд дійшов переконання, що вказані підстави (переховування і розшук) можуть існувати як одночасно, так і окремо одна від одної і утворювати як сукупність підстав, так і бути окремими самостійними ознаками для застування спеціальної процедури.

З постанов про оголошення розшуку підозрюваних від 29.09.2023 року, винесеної старшим слідчим в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_11 вбачається, що з 29.09.2024 року підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 оголошено в міжнародний розшук.

Вказане доводить наявність визначеної Законом підстави - оголошення особи в міжнародний розшук, що у поєднанні з наведеними вище доведеними обов`язковими ознаками переконує суд у доведеності прокурором, визначених Законом підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» порядок вручення повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, а також правові наслідки ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, визначаються Кримінальним процесуальним кодексом України.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знали про розпочате щодо них кримінальне провадження, повістки про виклик публікувались в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в газеті «Урядовий кур`єр», на офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора.

Проте, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до органів досудового слідства не з`явились, що підтверджено ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2023 року, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 оскільки ОСОБА_7 з метою ухилення від кримінальної відповідальності переховувався від органів слідства на території Російської Федерації, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переховувалися на тимчасово окупованій території України - Автономній Республіці Крим.

Таким чином, вказаним судовим рішення підтверджено і факт того, що ОСОБА_7 на виклики під час досудового розслідування не з`являвся, тобто переховувався від органів досудового розслідування на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором з метою ухилення від кримінальної відповідальності., а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переховувалися від органів досудового розслідування на території Автономної Республіки Крим, визнаної з 20 лютого 2014 року Законом України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII тимчасово окупованою територією України.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 «Шомоді проти Італії», проведення заочного розгляду кримінального провадження відповідатиме принципам, закріпленим у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (право на справедливий суд), тільки в тому випадку, якщо з боку державних органів будуть вжиті заходи забезпечення ретельної перевірки «з метою встановлення поза обґрунтованим сумнівом того, чи дійсно особа беззастережно відмовилася від свого права виступати в суді».

З метою дотримання прав обвинувачених, суд неодноразово здійснював виклик ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судові засідання шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті суду та шляхом публікації у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр».

Разом з тим, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до суду не з`явились, жодним чином на виклики суду не відреагували.

Сукупність вказаного переконує суд у тому, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переховуються від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Згідно із ч. 3 ст. 323 КПК України, за наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Перевіривши вказане клопотання на відповідність вимогам закону, дослідивши матеріали і докази, що підтверджують кожну з обставин, визначених законом для можливості застосування процедури спеціального судового провадження, суд дійшов висновку, що у даному проваджені доказами підтверджено наявність всіх обов`язкових підстав, що надають право суду застосовувати спеціальну процедуру.

Доказами і матеріалами підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_7 , який обвинувачується за ч. 2 ст. 28 ч.3 ст. 109, ч. 2 ст. 110 КК України переховується від органів слідства та суду на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які обвинувачуються за ч. 2 ст. 28 ч.3 ст. 109, ч. 2 ст. 110 КК України переховуються від органів слідства та суду на території Автономної Республіки Крим, визнаної 20 лютого 2014 року Законом України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII тимчасово окупованою територією України, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що є підставою для здійснення спеціального судового провадження, а саме розгляду провадження за відсутності обвинувачених (in absentia).

Можливість розглянути справу і прийняти у ній рішення за відсутності обвинувачених відповідає загальним засадам демократичного суспільства, стандартам судового розгляду, закріпленим, зокрема, в Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи від 19.01.1973 «Про критерії, що регламентують розгляд, що здійснюється за відсутності обвинуваченого».

При цьому суд зазначає, що ч. 4 ст. 323 КПК України визначено, якщо після постановлення ухвали про спеціальне судове провадження обвинувачений з`явився або був доставлений до суду, судовий розгляд продовжується з моменту постановлення такої ухвали згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Вказане є підставою роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 їх право з`явитись до суду на будь-якій стадії кримінального провадження та реалізувати всю сукупність прав обвинуваченого, гарантованих міжнародно-правовими актами, Конституцією України та кримінальним процесуальним законом, в тому числі і право на участь в судовому проваджені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 297-1, 323, 370, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч.3 ст. 109, ч. 2 ст. 110 КК України задоволити.

Здійснювати спеціальне судове провадження стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 2 ст. 28 ч.3 ст. 109, ч. 2 ст. 110 КК України, відомості про яке внесено 16 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя: