Провадження №1-кп/748/60/24
Єдиний унікальний№ 748/3816/23
УХВАЛА

02 жовтня 2024 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглядаючи у судовому засідання в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 квітня 2023 року за № 0000056, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Одеської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебувають матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Прокурором подано клопотання про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, вказуючи, що наявні ризики переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обвинувачений заперечував щодо поданого клопотання, вказуючи, що він не зміг з`явитись до суду 13.02.2024, оскільки хворів, в подальшому він відбував покарання за вироком Носівського районного суду Чернігівської області та звільнився у серпні 2024 року.

Захисник вважав, що відсутні підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. В частині 2 ст.183 КПК України зазначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, те, що він будучи судимим за вчинення домашнього насильства, двічі був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП, що свідчить про можливість продовження останнім своєї злочинної діяльності.

Слід зазначити, що у відповідності до ч.7 ст.42 КПК України обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до суду, а у разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це суд. Зазначений обов`язок ОСОБА_3 не виконав, що свідчить про його неналежну процесуальну поведінку. 13.02.2024 не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, в подальшому відбувши покарання у виді арешту у серпні 2024 року не повідомив суду про своє місцеперебування, знаючи про перебування кримінального провадження стосовно нього в суді жодного разу не поцікавився про дату наступного судового засідання. При цьому не має значення скільки разів обвинувачений не з`явився в судове засідання, оскільки він порушив свій обов`язок, передбачений п. 1 ч.7 ст.42 КПК України.

Отже, існує реальний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення і можливості обвинуваченого переховуватися від суду.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов до висновку про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .

З огляду на положення ч.8 ст.176 КПК України та введення воєнного стану в Україні, слідчий суддя, суд позбавлений можливості застосувати до військовослужбовця, який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, інший запобіжний захід, окрім такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, навіть у випадку, якщо слідчий суддя, суд дійде висновку, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатись на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає п. 3 ст. 5 Конвенції. У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами п. 3 ст. 5 Конвенції.

Тобто, вирішення питання про визначення розміру застави або відмову у визначенні застави належить до дискреційних повноважень суду та в будь-якому випадку має знайти своє відображення в судовому рішенні.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі «Вренчев проти Сербії»).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє слідчого суддю, суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, однак відповідно до вказаної статті зобов`язує слідчого суддю, суд визначити розмір застави застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також беручи до уваги, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що на даній стадії судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_3 можливо визначити розмір застави, як альтернативний вид запобіжного заходу.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Отже, обираючи запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави.

Враховуючи матеріальне становище обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, те, що він не працює, суд вважає за можливе визначити йому заставу у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 197,199 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту його затримання, тобто з 11 год 45 хв. 02 жовтня 2024 року.

Строк дії ухвали - до 11 год 45 хв. 01 грудня 2024 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Одночасно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_3 обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначити у межах 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Чернігівського районного суду Чернігівської області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду у даному провадженні;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 01 грудня 2024 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Чернігівського районного суду Чернігівської області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Чернігівського слідчого ізолятора.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Чернігівського слідчого ізолятора негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_3 з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та суддю Чернігівського районного суду Чернігівської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1