Справа№ 953/5680/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2024 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004306 від 14.06.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця, який перебуває на посаді стрільця (помічника кулеметника) 3 відділення 2 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, у військовому званні "солдат", перебуваючи на посаді стрільця (помічника кулеметника) 3 відділення 2 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 28-32, 37, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вимог Закону України «Про Національну гвардію України» 28 травня 2024 року близько 10 години 45 хвилин, під час проходження військової служби в умовах воєнного стану, оголошеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час, перебуваючи в районі дислокації військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дії, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підполковника ОСОБА_6 № 05/645 від 28 травня 2024 року, а саме: для посилення існуючих позицій,та переваги у вогневому ураженні противника вибути в район АДРЕСА_2 із завданням: виявлення та знищення противника, покращення тактичного положення підрозділів наших військ, доведеного до нього в усному порядку, який був виданий уповноваженою особою у межах своїх повноважень із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також ґрунтувався на законі, за змістом не суперечив чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

20 червня 2024 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 , укладена угода про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник у підготовчому судовому засіданні підтримали укладення угоди про визнання винуватості, просили її затвердити, при цьому обвинувачений підтвердив свою згоду на застосування узгодженого в угоді виду та розміру покарання.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, визнав повністю, пояснив, що обставини кримінального провадження, кваліфікацію своїх дій не оспорює, щиро кається у вчиненому, укладення угоди є добровільним, будь-яких заходів морального чи фізичного впливу до нього не застосовувалося, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості між ним та прокурором.

Розглядаючи кримінальне провадження згідно зі ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди.

Враховуючи, що між прокурором та обвинуваченим досягнуто угоди, суд розглядає справу відповідно до положень ст.ст. 474, 475 КПК України.

Суд встановив, що під час досудового розслідування між сторонами кримінального провадження - прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена та підписана угода від 20 червня 2024 року про визнання ОСОБА_3 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за змістом якої обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, щиро каятися, активно сприяти розкриттю злочину, а також була досягнута домовленість з урахуванням наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та розгляду кримінального провадження судом, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 призначити узгоджене покарання за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Суд встановив, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, Закону України про кримінальну відповідальність, у тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки. Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Крім цього, обвинуваченому роз`яснені положення ч. 4 ст. 474 КПК України, які йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених - абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений просив затвердити угоду.

Суд вивчив особу обвинуваченого ОСОБА_3 та встановив, що він має постійне місце проживання, з 20 квітня 2023 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № НОМЕР_2 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , 29 березня 2024 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 призначений на посаду стрільця (помічника кулеметника) 3 відділення 2 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, не одружений, за місцем несення служби характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога, психіатра не перебуває, раніше не судимий, до затримання приймав безпосередню участь в зоні активних бойових дій, спрямованих на захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, щиро розкаявся, що ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась та нести кримінальну відповідальність за вчинене, крім того, активно сприяв розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення, надав розгорнуті свідчення стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений не становить великої суспільної загрози.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Згідно зі ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Суд встановив, що ОСОБА_3 цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання.

Укладення угоди сторонами є добровільним, умови угоди відповідають вимогам ст. 472 КПК України.

Суд вважає, що узгоджені прокурором та обвинуваченим вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, інтересам суспільства та держави і даним особи обвинуваченого та заявлені в межах санкції ч. 4 ст. 402 КК України, тобто є таким, що не суперечать положенням КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого, відсутність шкоди, з урахуванням особи винного, суд дійшов висновку щодо можливості затвердження укладеної між прокурором і обвинуваченим угоди про визнання винуватості, призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання нижчого від найнижчої межі, ніж зазначено у санкції ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 62, 69 КК України у виді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Суд вважає, що таке покарання є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме цілям та меті покарання.

Під час досудового розслідування до ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначеним застави у розмірі 60560 гривень.

30 травня 2024 року ОСОБА_3 був звільнений з-під варти у зв`язку із внесенням застави, що підтверджуються листом ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та ТУ ДСА у Харківській області.

Відповідно до вимог абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення в дохід держави застави, внесеної за обвинуваченого, судом не встановлено, застава підлягає поверненню заставодавцю.

Крім того, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання з 28 травня 2024 року до 30 транвя 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді застави залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Підстав для застосування правових приписів ст. 174 КПК України немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 20 червня 2024 року, укладену між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання ним винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 62 КК України замінити ОСОБА_3 основне покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Строк відбування призначеного ОСОБА_3 покарання обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 28 травня 2024 року по 30 травня 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

На підставі ч. 11 ст. 182 КПК України після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , суму 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, внесену як заставу за ОСОБА_3 по справі 642/2970/23 згідно з квитанцією № 0.0..1 від 30 травня 2024 року на депозитний рахунок територіального управління ДСА України в Харківській області, , розрахунковий рахунок UA0006674, в ДКСУ м. Київ, призначення платежу: заставу за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , по справі 642/2970/23.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди;

прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харків протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1