Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/622/24
Категорія ч. 2 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року в складі: головуючого-судді ОСОБА_4 ,

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю: секретаря ОСОБА_7 ,

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

засудженого ОСОБА_11 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №1-13/2002 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_11 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 07 травня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_11 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Житомирської області від 11.07.2002 року, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_11 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його заяву про перегляд вироку Апеляційного суду Житомирської області від 11.07.2002 року щодо нього за нововиявленими обставинами у кримінальній справі №1-13/2002. Вважає, що оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме положенням ч.2 ст.459 КПК України. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи та прийняв упереджене рішення, оскільки факт його невинуватості у вчиненні вбивства ОСОБА_12 не був відомий апеляційному суду при ухваленні вироку від 11.07.2002 року та Верховному Суду у 2018 році.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 07.05.2024 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_11 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Житомирської області від 11.07.2002 року, яким останнього засуджено за п.п. 2,3,6,13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146, ч.2 ст.147,ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_11 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного вироку Апеляційного суду Житомирської області від 11.07.2002 за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування своєї заяви засуджений ОСОБА_11 зазначив, що, призначаючи покарання за вказаним вироком від 11.07.2002, суд виходив з того, що ним було вчинено два особливо тяжких злочинів - умисних вбивств та наявності обтяжливої обставини скоєння злочину відносно особи похилого віку ( ОСОБА_13 ). Крім того, він був засуджений за п.13 ч.2 ст.115 КК України, яка на даний час перестала існувати у зв`язку з виправданням його за епізодом вбивства ОСОБА_14 . Тому вважав, що вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 01.07.2022 року, яким його визнано невинним та виправдано за п.9 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України (за епізодом ОСОБА_13 ) є нововиявленою обставиною, яка не була відома суду при ухваленні вироку від 11.07.2002 року.

Враховуючи, що обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_11 не є нововиявленими, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви останнього про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Житомирської області від 11.07.2002 року.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 в підтримання апеляційної скарги, пояснення прокурорів в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 2 статті 459 КПК України, визначено вичерпний перелік підстав перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що обов`язковою умовою перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстави для скасування судового рішення, повинні бути абсолютно новими, суттєвими, раніше невідомими слідчим органам і суду, тобто такими, що не фігурували та не досліджувались в матеріалах справи та потребують окремого розслідування, але існували на час розгляду провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Апеляційного суду Житомирської області від 11 липня 2002 року ОСОБА_11 засуджено за п.п. 2,3,6,9,13 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за ч.3 ст.146 КК України на 10 років позбавлення волі; за ч.2 ст.147 КК України на 15 років позбавлення волі; за ч.4 ст.187 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч.4 ст.189 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено ОСОБА_11 покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. (т.5 а.п.279-297).

Ухвалою Верховного Суду України від 10.10.2002 року зазначений вирок Апеляційного суду Житомирської області від 11 липня 2002 року залишено без зміни (т.5 а.п.410-417).

У п.2 резолютивної частини рішення Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року суд оголосив скарги заявника, подані на підставі пункту 1 і пункту 3(с) статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція), стосовно того, що його засудження судом за вбивство ОСОБА_12 грунтується на викривальних показаннях, здобутих із порушенням його права «на мовчання» та права не свідчити проти себе, і стосовно перешкод в ефективному здійсненні ним права на захист під час допитів на досудовому етапі провадження у справі про вбивство ОСОБА_12 - прийнятними, а решту скарг у заяві неприйнятними ( т.6 а.п.58-67).

Відповідно рішенням Європейського суду з прав людини «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року встановлено порушення у справі ОСОБА_11 пунктів 1, 3(с) ст.6 Конвенції.

Ухвалою Верховного Суду України від 09.09.2010 року вирок Апеляційного суду Житомирської області від 11 липня 2002 року щодо ОСОБА_11 змінено: виключено з мотивувальної частини цього судового рішення посилання як на докази його винуватості у вчиненні злочинів стосовно ОСОБА_12 протокол допиту ОСОБА_11 як свідка від 15.лютого 2002 року та протокол відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_11 від 16 лютого 2002 року (т.5 а.п.524-528).

Рішенням Європейського суду з прав людини «Шабельник проти України (№2)» від 01 червня 2017 року, яке набуло статусу остаточного 01 вересня 2017 року, встановлено порушення у справі ОСОБА_11 п.1 ст.6 Конвенції, у зв`язку із тим, що аргументація Верховного Суду України при перегляді справи заявника та порядок, якого дотримувався суд, не відповідали вимогам справедливості (т.6 а.п.68-84).

В подальшому, постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року вирок Апеляційного суду Житомирської області від 11 липня 2002 року та ухвалу Верховного Суду України від 09 вересня 2010 року щодо ОСОБА_11 скасовано в частині засудження за розбійний напад та вбивство ОСОБА_12 , а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. У вказаній постанові суду зазначено : вважати ОСОБА_11 засудженим за п. 2, 3, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 147, ч. 4 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк: за ч. 3 ст. 146 КК України - на строк 10 років; за ч. 2 ст. 147 КК України - на строк 15 років; за ч. 4 ст. 189 КК України - на 10 років з конфіскацій всього майна, яке є власністю засудженого; за п. 2, 3, 6 ч. 2 ст. 115 КК України - до покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. На підставі ст. 70 КК України визначено ОСОБА_11 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого (т.11 а.п.53-63).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що характер та локалізація тілесних ушкоджень, спосіб вбивства малолітньої ОСОБА_15 (10 років), чітка спланованість дій та корисливий мотив, який був поставлений вище ніж життя дитини, у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_11 становить особливу небезпеку для суспільства. А тому дійшла висновку про те, що ізоляція ОСОБА_11 шляхом довічного позбавлення волі відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари, і тільки таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Обставин, які пом`якшують або обтяжують відповідальність щодо епізодів злочинної діяльності стосовно ОСОБА_15 судом не було встановлено.

В свою чергу, вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 01.07.2022 року у справі №1-13/2002 ОСОБА_11 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із не доведенням його участі у вчиненні злочинів, передбачених п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України (за епізодом розбійного нападу та вбивства ОСОБА_12 (т.10 а.п.207-213).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 30 березня 2023 року, апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 залишено без задоволення, а виправдувальний вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 01 липня 2022 року відносно ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 187, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України залишено без змін (т.11 а.п.38-42).

Таким чином, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_11 про те, що судом порушено вимоги ч.2 ст.459 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 01.07.2022 року, яким останній визнаний невинуватий та виправданий за ч.4 ст.187, п.9 ч.2 ст.115 КК України (по епізоду з ОСОБА_13 ), не існувало на час розгляду та постановлення вироку Апеляційним судом Житомирської області від 11.07.2002 щодо ОСОБА_11 , а тому вирок суду від 01.07.2022 року не є нововиявленою обставиною в розумінні вимог ч.2 ст.459 КПК України.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_11 про те, що на час постановлення вироку покарання йому було призначено з врахуванням вчинення двох особливо тяжких злочинів - умисних вбивств та наявності обтяжливої обставини скоєння злочину відносно особи похилого віку ( ОСОБА_13 ), а також про те, що він був засуджений за п.13 ч.2 ст.115 КК України, яка на даний час перестала існувати у зв`язку з виправданням його за епізодом вбивства ОСОБА_13 , колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Так, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року визначено, що ОСОБА_11 вважається засудженим за п. 2, 3, 6 ч. 2 ст. 115, ч.3 ст.146, ч.2 ст.147, ч.4 ст.189, ст.70 КК України (за епізодом з ОСОБА_15 ) до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. При цьому, Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що саме таке покарання (за епізодом з малолітньою ОСОБА_15 ) є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів. Вирок Апеляційного суду Житомирської області від 11.02.2002 та ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду від 09.09.2010 щодо ОСОБА_11 скасовано в частині засудження за розбійний напад та вбивство ОСОБА_12 та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 01.07.2022 року, який залишений без зміни ухвалою Житомирського апеляційного суду від 30.03.2023, ОСОБА_11 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із не доведенням його участі у вчиненні злочинів, передбачених п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України (за епізодом розбійного нападу та вбивства ОСОБА_12 )

Отже, на даний час ОСОБА_11 відбуває покарання за п. 2, 3, 6 ч. 2 ст.115, ч.3 ст.146, ч.2 ст.147, ч.4 ст.189, ст.70 КК України (за епізодом з ОСОБА_15 ) у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, яке визначено саме Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року. При цьому, таке покарання призначено за відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих обставин.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 07 травня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_11 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Житомирської області від 11.07.2002 року без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: