ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/734/23 Номер провадження 11-кп/814/1813/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000078 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 та прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03.06.2024,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійськ Донецької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, військовозобов?язаного, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 5 ст. 407 КК України на 5 років позбавлення волі.

Строк покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано у строк покарання період попереднього ув?язнення з 06.04.2023 по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув?язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного сану, умисно, з мотивів небажання виконувати обов?язки з військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від неї, після проходження військово-лікарської комісії за результатами якої 11.01.2023 отримав довідку №516 від 03.01.2023, 12.01.2023 без дозволу командування вказаної військової частини та без поважних причин, до військової частини вчасно не з?явився та повернувся туди лише 15.02.2023.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

Свої доводи обгрунтовує тим, що місцевий суд при призначенні покарання належним чином не врахував характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його суспільну небезпеку. Не взяв до уваги, що обвинувачений вчинив злочин в умовах воєнного стану, чим поставив під загрозу життя цивільного населення та інших військових, що проходять службу.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 не вчиняв жодних дій для повернення до військової частини, вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав та не розкаявся.

В апеляційній скарзі обвинувачений вирок скасувати та виправдати його.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що не мав умислу на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки добровільно долучився до лав ЗСУ.

Оскільки під час проходження ним військово-лікарської комісії військова частина, де він проходив службу, змінила дислокацію, а його телефон вкрали у лікарні, він не знав, куди повертатися на службу.

Звертає увагу, що свідок ОСОБА_10 в суді дала неправдиві свідчення, оскільки вона не була секретарем ВЛК та не видавала 11.01.2023 йому довідку. Вказує, що 14.02.2023 йому вперше зателефонували з військової частини і повідомили про необхідність отримати довідку, після чого обвинувачений 15.02.2023 повернувся у військову частину.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та виправдати ОСОБА_8 у зв?язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що винуватість обвинуваченого не доведено належними та допустимими доказами та воно грунтується на припущеннях.

Звертає увагу, що довідку №516 від 03.01.2023 обвинуваченому не видано у терміни, передбачені законодавством, а саме в день закінчення проходження ВЛК. Крім того, у журналі видачі довідок відсутній підпис ОСОБА_8 , що спростовує показання свідка ОСОБА_10 щодо видачі довідки 11.01.2023.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданих ними апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав. Зазначив, що не міг повернутися у військову частину, оскільки вона змінила дислокацію, а телефон у якому були усі контактні номери, у нього викрали. Крім того, вказав, що він чекав довідку про проходження вйськово-лікарської комісії, яку йому видали лише 14.02.2023.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим соєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, його винуватість у повній мірі доведена такими зібраними та дослідженими судом доказами.

Так, свідок ОСОБА_11 зазначила, що є діловодом військової частини НОМЕР_2 та раніше проходила службу у військовій частині НОМЕР_1 , де кілька разів контактувала з ОСОБА_8 в межах службової необхідності. Приблизно у січні-лютому 2023 року, коли вона була у м. Дніпро, їй зателефонував начальник військової частини НОМЕР_1 та повідомив, що знайшовся зниклий військовослужбовець та попрохав допомогти ОСОБА_8 дістатися до військової частини. Спочатку їй повідомили про це з військової частини, а потім ще і з РТЦК та дали номер телефону ОСОБА_8 , за яким вона зателефонувала обвинуваченому та домовилася з ним про зустріч на автовокзалі у м. Дніпро. Далі вона разом з обвинуваченим, який повідомив їй, що не повернувся вчасно до військової частини, оскільки не знав її адресу, приїхали до військової частини. При цьому свідок зазначила, що військова частина місце дислокації не змінювала.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомила, що вона проходить військову службу на посаді старшої медичної сестри в медичному закладі охорони здоров`я військовій частині НОМЕР_3 . ОСОБА_8 вона особисто не пам`ятає, але з наявних у госпіталі документів вбачається, що він проходив військово-лікарську комісію з 07.11.2022 по 03.01.2023, за результатами чого була складена довідка про ступінь придатності до військової служби. 11.01.2023 зазначена довідка була видана ОСОБА_8 , про що вона зробила відповідний запис у журналі реєстрації. При цьому звернула увагу, що висновки військово-лікарської комісії та жодні довідки не пересилаються у військові частини у зв`язку зі зміною їх адреси.

Всупереч апеляційним доводам сторони захисту, показання свідка ОСОБА_10 є послідовними, логічними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, тому у даному випадку відсутні підстави для визнання зазначеного доказу недопустимим.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що він перебуває на посаді начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_3 . Порядок проведення військово-лікарської комісії врегульовано наказом Міністерства оборони України №402 відповідно до п. 22.3 якого до серпня 2023 року довідки, після проходження військовослужбовцем усіх лікарів, видавалася військовослужбовцю особисто, про що він мав розписатися у журналі для обліку виданих довідок. Зазначений журнал є внутрішнім документом, заведеним для зручності. При цьому вказав, що члени військово-лікарської комісії беруть у військовослужбовця номер телефону за яким повідомляють їм про необхідність отримати довідку.

Окрім покань свідків, наданих в судовому засіданні, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, повністю підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказів, які також спростовують позицію захисту щодо невинуватості обвинуваченого, а саме: витягом з наказу №52 командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 03.03.2022, відповідно до якого ОСОБА_8 призначено стрільцем-снайпером 1 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 (а.с.86 т.1); витягом з наказу №358 командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 26.12.2022, відповідно до якого ОСОБА_8 зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 20.12.2022 (а.с.87 т.1); витягом з наказу №17 від 25.01.2023 командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України відповідно до якого зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_8 (а.с.88 т.1); витягом з наказу №33 командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 15.02.2023, відповідно до якого ОСОБА_8 , призначеного на посаду водія 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 (а.с.89 т.1); направленням на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до служби в морській піхоті №740/33/3794 від 17.10.2022 на ім`я ОСОБА_8 (а.с.104 т.1); довідкою військової частини НОМЕР_3 відповідно до якої ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні у КП «ДБКЛПД» ДОР з 03.10.2022 по 12.10.2022, у КЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ДОР з 25.10.2022 по 25.10.2022, після чого переведений для подальшого лікування до КНП «КМЛ №6» ДМР, у КЗ «ДОКЛ ім. І.І. Мечникова» ДОР з 30.10.2022 по 30.10.2022. На стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 , а також в цивільних закладах охорони здоров`я зони відповідальності у період з 30.10.2022 по 05.03.2023 не перебував; довідкою військово-лікарської комісії №516 від 03.01.2023, відповідно до якої проведено медичний огляд ОСОБА_8 як військовослужбовця військової частини НОМЕР_4 03.01.2023 та визнано його обмежено придатним до військової служби (а.с.81,135 т.1); листом командира військової частини НОМЕР_3 відповідно до якого за направленням командира військової частини НОМЕР_1 №740/33/4214 від 03.11.2022 для проведення військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 07.11.2022 був зареєстрований ОСОБА_8 . Довідку про проходження медичного огляду на руки обвинуваченому видано старшою медичною сестрою клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги військової частини НОМЕР_3 (секретарем гарнізонної військово-лікарської комісії) старшим сержантом ВЗК ОСОБА_10 . 11.01.2023. (а.с. 136 т.1); листом командира військової частини НОМЕР_3 від 21.04.2023, відповідно до якого ОСОБА_8 був на території військової частини НОМЕР_3 з 13 год. 10 хв. до 15 год. 30 хв. 12.01.2023 (запис згідно журналу видачі перепусток за №441 від 12.01.2023) (а.с.131 т.1); довідкою Комунального некомерційного підприємства «Мирноградська центральна міська лікарня» Мирноградської міської ради №64-вих від 24.02.2024, відповідно до якої ОСОБА_8 на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває та за медичною допомогою до прийомного відділення в період з 03.01.2023 по дату складання довідки не звертався, на стаціонарному та/або амбулаторному лікуванні не перебував (а.с.112,113 т.1); рапортом командира 1 РМП військової частини НОМЕР_1 від 15.02.2023, відповідно до якого старший солдат ОСОБА_8 повернувся з лікувального закладу та з 15.02.2023 приступив до виконання своїх службових обов`язків (а.с. 90 т.1); актом проведення службового розслідування від 20.02.2023, яке проведено на підставі Наказу №34 командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 16.02.2023 року (а.с.98-103 т.1) наказом №10 командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 20.02.2023 (а.с.91-97 т.1), відповідно до якого за результатами службового розслідування встановлено наявність протиправних дій військовослужбовця ОСОБА_8 , який в період з 03.01.2023 по 15.02.2023 не з`явився до військової частини після закінчення госпіталізації; копією реєстраційної картки відвідувача хостелу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на ім`я ОСОБА_8 (а.с.105 т.1); копією облікової картки старшого солдата ОСОБА_8 (а.с.111-113 т.1); копією військового квитка серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_8 (а.с.118-119); копією виписки з журналу реєстрації військової частини НОМЕР_3 (а.с.129-130 т.1).

Надаючи оцінку наведеним письмовим доказам, які були досліджені у судовому засіданні, суд правильно визнав їх належними і допустимими. Крім того, ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

У відповідності до ст. 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (в редакції на час вчинення злочину), начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули.

Надаючи оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 про поважність підстав неявки до військової частини НОМЕР_1 , суд розцінює їх як спробу уникнути відповідальності за вчинене протиправне діяння, оскільки такі показання обвинуваченого спростовується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які узгоджуються між собою і не викликають у суду сумнівів.

Так свідчення ОСОБА_8 щодо неможливості повернутися у військову частину у зв?язку зі зміною місця дислокації спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 , яка є діловодом військової частини НОМЕР_2 , раніше проходила службу у військовій частині НОМЕР_1 та зазначила, що військова частина місце дислокації не змінювала. Крім того, показання обвинуваченого щодо викрадення у нього грошових коштів та телефону не знайшли підтвердження під час судового розгляду, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують зазначений факт.

Доводи обвинуваченого про отримання ним довідки про проходження військово-лікарської комісії лише 14.02.2023 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10 та листом - відповіддю командира військової частини НОМЕР_3 від 28.03.2023 відповідно до яких медичну довідку обвинуваченому видано старшою медичною сестрою клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги військової частини НОМЕР_3 (секретарем гарнізонної військово-лікарської комісії) старшим сержантом ВЗК ОСОБА_10 . 11.01.2023.

Також, місцевий суд правильно критично оцінив показання свідка ОСОБА_13 в частині повідомлення про дату отримання ОСОБА_8 медичної довідки, оскільки вона є матір?ю обвинуваченого, тому враховуючи близькі родинні зв?язки між ними, свідчення ОСОБА_13 можуть бути не об?єктивними. Крім того, свідок не була особисто присутня в середині медичного закладу 14.02.2023, а про отримання довідки саме у цей день, їй стало відомо лише зі слів ОСОБА_8 .

Аналізуючи наявні у матеріалах кримінального провадження докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, колегія суддів дійшла висновку, що зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку повністю підтверджують винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, ОСОБА_8 в період з 03.01.2023 по 15.02.2023 не проходив лікування, будь-яких поважних причин перебувати поза межами військової частини не мав, свого безпосереднього начальника про неможливість прибути до військової частини не повідомляв. Тому місцевий суд дійшов правильного висновку про те, зо ОСОБА_8 в умовах воєнного стану не з?явився вчасно на службу без поважних причин.

Всупереч апеляційним доводам прокурора, при призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, за місцем проходження служби характеризується задовільно, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога, є обмежено придатним до військової служби; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, в межах санкції статті в мінімальному розмірі, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Враховуючи викладене, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03.06.2024, щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4