Справа № 522/6301/24
Провадження № 1-кс/522/5365/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту рухомого майна у кримінальному провадженні № 0000434, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду від 24.04.2024 у справі № 522/6301/24 (провадження № 1-кс/522/2428/24) про накладення арешту на автомобіль Dacia Logan, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 та зобов`язати слідчого та прокурора у кримінальному провадженні № 0000434 повернути власнику ОСОБА_6 - автомобіль Dacia Logan, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , у НОМЕР_5 строк після скасування арешту.

Заявник та його захисник в судовому засіданні клопотання підтримали та показали, що СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000434 від 01.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_6 належить автомобіль Dacia Logan, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_3 , що підтверджує свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , дата реєстрації 15.02.2023

10.05.2024, приблизно о 9.30 год., вказаний автомобіль був вилучений у нього слідчим ОСОБА_4 та поміщений на штрафний майданчик. Слідчий пояснив, що автомобіль потрібен тому, що буде проводитись експертиза у кримінальному провадженні № 0000434.

Протокол вилучення автомобілю слідчим ОСОБА_4 не було надано ОСОБА_6 . Також, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_6 про те, що на його автомобіль накладено арешт та він знаходиться у розшуку, але відповідної ухвали також не вручив і не ознайомив з нею.

ОСОБА_6 не є навіть свідком, а є третьою особою і не має права знайомитись з кримінальним провадженням № 0000434 та слідчий відмовляє йому у отриманні необхідних копій документів.

У ОСОБА_6 під приводом досудового розслідування та нібито проведення експертизи незаконно відібрали автомобіль, та незаконно обмежили його право власності, в т.ч. незаконною і необґрунтованою ухвалою.

Якщо би слідчий і прокурор належно проводили досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000434, то вже давно би з`ясували, що автомобіль ОСОБА_6 не має відношення до ДТП, яке нібито розслідується.

20.06.2024 отримано ухвалу Приморського районного суду від 24.04.2024 у справі № 522/6301/24 (провадження № 1-кс/522/2428/24) щодо арешту автомобіля, який належить ОСОБА_8 .

Вказаною ухвалою накладено арешт, із забороною розпорядження та користування на автомобіль «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 15.02.2023 року, належить ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , із установленням подальшого місця зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів № 6 за адресою: АДРЕСА_2 чи у разі необхідності інший майданчик тимчасового тримання транспортних засобів, з подальшою передачею на відповідальне зберігання після проведення всіх необхідних експертиз.

В ухвалі зазначено, що автомобіль марки «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_3 , необхідно тимчасово вилучити, та в подальшому дослідити шляхом проведення авто-технічної та транспортно-трасологічної експертиз у кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 добросовісно виконав ухвалу Приморського районного суду від 24.04.2024 щодо арешту свого автомобіля, та передав свій ТЗ слідчому для проведення експертиз та інших слідчих дій у розумний строк.

У слідчого було достатньо часу для проведення авто-технічної та транспортно-трасологічної експертиз, та встановлення непричетності ТЗ до ДТП.

На теперішній час автомобіль необґрунтовано і незаконно утримується на штрафмайданчику та ніякі слідчі дії з ним не проводяться.

Автомобіль «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_3 не є доказом у кримінальному провадженні № 0000434 і не містить на себе слідів злочину.

У зв`язку із викладеним, оскільки незаконна ухвала про обмеження права власності стосується прав, обов`язків та інтересів ОСОБА_6 має бути скасована.

На даний час ніяких слідчих дій з автомобілем не проводиться, оскільки слідчий незацікавлений у швидкому і об`єктивному розслідуванні.

Неодноразові звернення до слідчого та прокурора не надали результатів та автомобіль не повернутий

Необґрунтований арешт автомобіля та його безпідставне вилучення і утримання порушують право власності ОСОБА_6 , який виконав свої обов`язки належним чином, тому, арешт автомобіля має бути скасований та ТЗ слід повернути власнику.

В ухвалі Приморського районного суду від 24.04.2024 у справі № 522/6301/24 (провадження № 1-кс/522/2428/24) зазначено, що власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Суд вирішуючи питання про арешт автомобілю має враховувати завдання кримінального провадження.

Завданнями кримінального провадження, згідно ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п.п. 1, 3-1, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість спеціальної конфіскації майна, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зазначені положення п.п. 1, 3-1, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України узгоджуються з практикою ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Адже, в п. 195 рішення у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, зробив висновок, що, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами.

В п. 203 рішення у наведеній справі ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, щоб втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби.

Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності єнепорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна має враховувати, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном.

Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах.

Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява Ns 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), n. 50, Series A № 98).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Амюр проти Франції" , "Колишній король Греції та інші проти Греції" , "Малама проти Греції" , "Україна- Тюмень проти України" , "Спорронг та Льонрот проти Швеції" констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" , а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію "законів" . Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції.

Втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Такі обставини свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, на яку посилається орган досудового розслідування, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є безпідставними та таким, що ґрунтується на припущеннях.

У кримінальному провадженні майже за два місяца мали бути вчинені усі дії які сторона обвинувачення вважала би за необхідне для встановлення фактичних обставин та доведення винуватості осіб які вчинили кримінальне правопорушення.

Отже, приймаючи до уваги вищевказані обставини справи, слід дійти до висновку про можливість скасування арешту майна.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання та показали, що на сьогоднішній день не проведено всіх експертиз, власник майна заперечує свою вину, затягує досудове розслідування, існують ризики відчуження автомобіля власником майна, якщо зняти арешт. Вказаний автомобіль має важливе доказове знчення. Потерпілій збитки не відшкодовано, тому просять відмовити у задоволенні клопотання.

Розглянувши клопотання, вислухавши сторони, вивчивши надані докази, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку та в порядку, встановлених законом.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Приймаючи до уваги те, що вилучене майно має значення речового доказу у провадженні та є предметом злочину, а також може носить у собі інформацію, яка є важливою для досудового розслідування, воно має бути арештованим.

Керуючись ст.ст. 173-174 КК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту рухомого майна у кримінальному провадженні № 0000434 задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважених осіб СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській область у кримінальному провадженні № 0000434 від 01.04.2024 року року передати на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , майно, а саме: автомобіль марки Dacia Logan, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , до вирішення справи по суті, з правом користування без виїзду за межі України.

Зобов`язати ОСОБА_6 виконувати дії слідчого у кримінальному провадженні № 0000434 щодо переданого на відповідальне зберігання майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

13.11.2024