Справа № 346/2420/23
Провадження № 11-кп/4808/346/24
Категорія ч. 1 ст. 126 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000104 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2024 року, яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, розлученої, на утриманні одна малолітня дитина, з вищою освітою, депутатом не обиралася, інвалідом не являється, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, розлученого, на утриманні одна малолітня дитина, з вищою освітою, депутатом не обирався, інвалідом не являється, працює директором ТОВ «Торговий дім-Євро Нафта», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 в якості відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп., судові витрати на правничу допомогу в сумі 11000 (одинадцять тисяч) гривень 00 коп., всього 21000 (двадцять одну тисячу) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 в якості відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп., судові витрати на правничу допомогу в сумі 11000 (одинадцять тисяч) гривень 00 коп., всього 21000 (двадцять одну тисячу) гривень.

Вирішено питання речових доказів.

з участю прокурора ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

обвинувачено ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_14 ,

потерпілої ОСОБА_15

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 18 квітня 2023 року близько 20:40 годин перебуваючи перед дитячим розважальним центром «Hubba Бубба», що в м. Коломия по вул. Майданського, 12 , де на ґрунті тривалих неприязних відносин в ході словесного конфлікту із ОСОБА_12 , діючи умисно, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання нанесла останній декілька ударів правою долонею в ділянку обличчя. Своїми діями ОСОБА_8 спричинила потерпілій ОСОБА_12 легке тілесне ушкодження у вигляді синця на обличчі в межах лівої орбітальної ділянки.

ОСОБА_10 18 квітня 2023 року близько 20:40 годин перебуваючи перед дитячим розважальним центром «Hubba Бубба», що в м. Коломия по вул. Майданського, 12 , де на ґрунті неприязних відносин в ході словесного конфлікту із ОСОБА_12 , діючи умисно, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання наніс останній один удар правою ногою в ділянку сідниць. Своїми діями ОСОБА_10 завдав потерпілій ОСОБА_12 удар, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Зазначає, що суд при постановленні судового рішення знехтував вимогами закону, що призвело до істотного порушення діючого законодавства.

Вказує, що судом не правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки у цьому кримінальному провадженні наявні обставини, що виключають кримінальну протиправність дій ОСОБА_8 , оскільки остання перебувала в стані необхідної оборони.

Наголошує, що потерпіла ініціювала конфлікт та першою застосувала до ОСОБА_8 фізичну силу, нанесла тілесні ушкодження. Посягання було наявним, неодноразово поновлювалося. Потерпіла мала фізичну перевагу, її дії були агресивними, а ОСОБА_8 відчувала страх за своє здоров`я. Свідки події і батько дитини ОСОБА_8 - ОСОБА_10 намагалися допомогти ОСОБА_8 , але потерпіла знову і знову здійснювала дії з метою спричинення фізичного болю та нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Працівникам поліції також не вдалося відвернути агресивну поведінку потерпілої, вже при працівниках поліції потерпіла знову застосувала до ОСОБА_8 силу та нанесла удар в ділянку обличчя. Безпосередні очевидці цієї події, надавали показання, які були однаковими, послідовними та узгодженими, як із показаннями ОСОБА_8 так і з матеріалами справи.

Звертає увагу, що в показаннях потерпіла зазначила, що вона перша не наносила удари, тільки у відповідь-що спростовується матеріалами відеозапису. Також потерпіла зазначила, що працівники поліції припинили дії обвинувачених, що не відповідає дослідженим доказам і свідченням свідків. Поліції не відразу вдалося припинити агресивну поведінку потерпілої і її чоловіка ОСОБА_16 . Саме до ОСОБА_16 були застосовані спец. засоби кайданки та розпилено газ сльозогінної дії, для зупинки адміністративного правопорушення, в цей час ОСОБА_23 і нанесла удар в ділянку обличчя ОСОБА_17 . Судом встановлено, що агресію фізично розпочала потерпіла відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , що ОСОБА_17 завдано легких тілесних ушкоджень у виді синців лівої гомілки, синців та садна правої сідниці, правого гомілкового суглобу та правого колінного суглобу, що підтверджується висновком судово-медичного експерта.

Зазначає, що розібравши відео на по секундні епізоди судом не враховано, що визначення конкретного моменту, з якого особа перестала перебувати в стані необхідної оборони з огляду на закінчення злочинного посягання, має відносний характер і залежить від конкретних обставин справи, оцінка яких має включати аналіз об`єктивних і суб`єктивних аспектів поведінки як нападника, так і того, хто обороняється. При цьому не з`ясовано, чи могла особа, яка обороняється, з огляду на об`єктивну обстановку та поведінку нападника усвідомлювати, що посягання припинилося, тобто чи було для такої особи за даних об`єктивних обставин очевидним, що у застосуванні заходів захисту відпала необхідність.

Вважає, що часткове задоволення цивільного позову є несправедливим, оскільки в ситуації яка склалася, потерпіла не просто зіткнулася з проблемами, а безпосередньо її поведінка призвела до даної ситуації, саме вона була ініціатором конфлікту і ї агресивна поведінка спричинила такі наслідки. ОСОБА_8 не мала умислу спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, а навпаки саме дії потерпілої були спрямовані на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Також вважає, що розмір вартості витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг потерпілій.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_10 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Цивільний позов залишити без розгляду.

Вважає вирок суду першої інстанції незаконним і таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що належних і допустимих доказів вини ОСОБА_10 в даному кримінальному провадженні немає, а з версією сторони обвинувачення не погоджується.

Вказує, що конфлікт розпочав не ОСОБА_10 , а саме потерпіла ОСОБА_15 , з перших секунд нападу ОСОБА_15 на ОСОБА_8 , у неї та ОСОБА_10 , як батька спільної дитини з ОСОБА_8 , виникло беззаперечне право на необхідну і достатню оборону.

Пояснює, що в даній справі перевищення меж необхідної оборони ОСОБА_10 не було допущено, оскільки він наніс один удар ногою, тримаючи в обох руках подарункові пакети свого сина, день народження якого було зіпсовано потерпілою ОСОБА_15 .. Цей удар було нанесено ОСОБА_10 виключно з метою припинення протиправного посягання ОСОБА_15 на ОСОБА_8 і таке право на необхідну оборону надано йому ст. 36 КК України. Поведінка потерпілої ОСОБА_23 (словесні образи щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , неодноразові виходи з автомобіля після поміщення туди свідком ОСОБА_18 , вчинення протиправних дій в присутності дітей) свідчить про те, що вона вела себе весь час агресивно, як стверджують свідки та обвинувачена, а також могла завдати ОСОБА_8 , ще тілесні ушкодження. Тобто у потерпілої був такий характер дій, який в тій обстановці, що склалася, давав ОСОБА_19 підстави вважати, що потерпіла ОСОБА_23 може спричинити ще ушкодження ОСОБА_8 чи його сину, якому тільки виповнилося 5 рочків. І таке ушкодження ударом кулака було нанесене потерпілою ОСОБА_24 вже навіть в присутності працівників поліції, які приїхали на місце події.

Зазначає, що в розумінні ОСОБА_10 , який вважає, що діяв у стані необхідної оборони, саме рішення суду про часткове задоволення цивільного позову призведе до безпідставного збагачення потерпілої.

Щодо витрат на послуги адвоката в сумі 22 тисячі гривень вважає, що сума необґрунтовано завищена та не відповідає обсягу роботи представника потерпілого в справі про обвинувачення в кримінальному проступку, який є найлегшим кримінальним правопорушенням, передбаченим Кримінальним кодексом України.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання:

ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді громадських робіт на строк 200 годин.

ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 126 КК України - у виді виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків заробітку.

Вважає вирок суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання особам обвинувачених та тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень внаслідок м`якості.

Зазначає, що покарання, призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , не відповідає особам обвинувачених та тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, внаслідок м`якості, оскільки. фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, а покарання не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів та суду. Обвинувачені вину у інкримінованих правопорушеннях не визнали, у вчиненому не розкаялись, завдану шкоду не відшкодували.

Наголошує, що наведені у вироку обставини не давали підстав для призначення обвинуваченим найм`якішого виду покарання - штрафу.

Також судом не повною мірою враховано суспільну небезпеку вчиненого.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вироку, апеляційні скарги захисників просив залишити без задоволення;

- обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги своєї апеляційної скарги, з мотивів викладених у ній, апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 ;

- обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги своєї апеляційної скарги, з мотивів викладених у ній, апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 ;

- потерпіла ОСОБА_15 та її представник ОСОБА_14 не підтримали доводи апеляційних скарг захисників, просили їх залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора просили заволинити.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, вирок місцевого суду - без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції належним чином дослідив та правильно дав оцінку показанням обвинуваченої ОСОБА_8 , яка свою вину не визнала, показанням обвинуваченого ОСОБА_10 , який свою вину не визнав;

показанням потерпілої ОСОБА_12 яка пояснила, що з ОСОБА_8 тривалі неприязні стосунки і того дня між ними виник словесний конфлікт та ОСОБА_10 наніс їй 2 удари по голові та один удар ногою по сідницях. Також ОСОБА_8 в ході суперечки нанесла їй один удар в обличчя, після того вона у відповідь нанесла удар в обличчя ОСОБА_8 . Крім того, ОСОБА_10 наносив удари в голову її чоловікові і останній був без свідомості;

показанням свідка ОСОБА_20 яка показала, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 її сусіди і того дня стала очевидцем конфлікту де ОСОБА_12 вчепилася у волосся ОСОБА_8 а повалила її на землю, де вони тримали одна одну за волосся. Все відбулося дуже швидко, вона намагалася підняти ОСОБА_8 , підійшли ОСОБА_10 і таксист та також намагалися розборонити жінок. З ОСОБА_12 був її чоловік ОСОБА_21 , якого ОСОБА_10 просив допомогти розборонити жінок. Пізніше вона бачила, як ОСОБА_8 вдарила ОСОБА_12 по обличчю, після чого ОСОБА_12 сильно вдарила ОСОБА_8 і та впала на землю;

показанням свідка ОСОБА_22 який показав, що того дня став свідком як ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вчепилися одна одній у волосся, повалилися на землю. Він почав їх розбороняти та відтягував ОСОБА_12 від ОСОБА_8 , застосував силу, а саме скував її і посадив до машини. Всі учасники конфлікту були під впливом алкоголю, словесні перепалки були з усіх сторін, але саме ОСОБА_12 наносила удари ОСОБА_8 та проявляла агресію;

протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 26 квітня 2023 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_12 заявила, що 18 квітня 2023 року близько 20:30 годин в м. Коломия по вул. Майданського, 12 поруч з дитячим розважальним центром «Хуба Буба» ОСОБА_10 та ОСОБА_8 під час словесного конфлікту завдали їй тілесного ушкодження та фізичного болю;

проколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 09 травня 2023 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_12 заявила, що 18 квітня 2023 року близько 20:30 годин в м. Коломия по вул. Майданського, 12 поруч з дитячим розважальним центром в ході словесного конфлікту ОСОБА_10 завдав їй фізичного болю, наніс удар правою ногою в ділянку сідниць, не спричинив тілесного ушкодження;

висновку судово-медичного експерта №51 від 27 квітня 2023 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_12 мали місце тілесні ушкодження, що відносяться до легких тілесних ушкоджень;

протоколу огляду відеозапису від 09 травня 2023 року з камери відео спостереження, розміщеної на фасаді приміщення дитячого розважального центру « Hubba Бубба », що в м. Коломия по вул. Майданського, 12 та самим відеозаписом.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно визнав такі показання потерпілої достовірними. Підстав для того, щоб суд їх сприйняв критично не встановлено, а тому твердження апелянтів у цій частині не є слушними.

Суд першої інстанції ретельно перевірив пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 та прийшов до висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненому кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 125 КК України та вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненому кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 126 КК України у судовому засіданні доведена повністю, доводи останніх суд розцінює, як спробу уникнути від кримінальної відповідальності, а дії обвинуваченої ОСОБА_8 слід кваліфікувати як заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень. Натомість дії обвинуваченого ОСОБА_10 слід кваліфікувати як умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Пояснення потерпілої узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи про отримання нею тілесних ушкоджень.

Конституцією України проголошується, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Для кримінального процесуального законодавства це означає, що воно має бути зорієнтоване на забезпечення можливостей здійснення учасниками судового провадження процесуальних прав і додержання законності під час його відправлення.

Послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінального процесуального законодавства України є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст. 55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.

Диспозиція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження. Склад цього кримінального правопорушення характеризується з суб`єктивної сторони - прямим або непрямим умислом.

Диспозиція ч. 1 ст. 126 КК України передбачає відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Ступень тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_12 визначений висновком судово-медичної експертиз №51 від 27 квітня 2023 року, відповідно якого у потерпілого виявлені тілесні ушкодження, зокрема й такі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку саме ці докази, що містяться в матеріалах провадження, на підставі яких ним були встановлені фактичні обставини справи та які знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінив зібрані докази в сукупності, дав їм належну правову оцінну та дійшов до обґрунтованого висновку про умисне заподіяння обвинуваченою ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 , а обвинуваченим ОСОБА_10 умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Крім того перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини, призначене покарання відповідає вимогам ст. 50 та ст. 65 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, оскільки суд діяв в межах закону та на підставі належності, допустимості та достатності доказів, та дійшов обґрунтовано висновки про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Твердження сторони захисту про стан необхідної оборони, в якому знаходився обвинувачений ОСОБА_10 та обвинувачена ОСОБА_8 не є слушним.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, як і в суді першої інстанції був досліджений відеозапис з камер відео спостереження розважального центру « Hubba Бубба », що в м. Коломия по вул. Майданського, 12 , на якому зафіксоване кримінальне правопорушення. Зазначений відеозапис повністю спростовує твердження сторони захисту про перебування обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в стані необхідної оборони.

При прийнятті такого рішення колегія суддів звертає увагу на те, що всі учасники конфлікту не заперечували, що конфлікт неодноразово припинявся, що підтверджено та зафіксовано на відеозаписі.

Зі змісту відеозапису, що міститься в матеріалах справи встановлено, що конфлікт між його учасниками неодноразово припинявся та в подальшому відновлювався за ініціативою кожної із конфліктуючих сторін, що свідчить про відсутність стану необхідної оборони та містить ознаки бійки, яка виникла на підставі особистих неприязних відносин, що склалися між її учасниками раніше.

Зокрема зі змісту пояснень сторін вбачається, що конфліктна ситуація виникла внаслідок дій обвинуваченої ОСОБА_8 , яка в образливій формі висловлювалась стосовно наявності у потерпілої татуювань.

Факт того, що потерпіла перша розпочала конфлікт та першою застосувала до ОСОБА_8 фізичну силу, а саме потягла за волосся, в наслідок чого розпочалась штовханина з взаємною фізичною взаємодією, не впливає на доведеність вини у вчиненні ОСОБА_8 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та ОСОБА_10 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України в межах пред`явленого обвинувачення.

Саме на час вчинення кримінально караного діяння обвинувачений не знаходився в стані необхідної оборони.

Обвинувачений ОСОБА_10 йшов забирати пакет з речами, потерпіла ОСОБА_15 знаходилась спиною до нього, в той час він наніс останній один удар правою ногою в ділянку сідниць.

Аналогічно під час вчинення кримінально караного діяння, в межах обвинувачення, ОСОБА_8 сама підійшла до потерпілої, яка вже не представляла загрози та нанесла удар долонею в обличчя.

Ці факти свідчать про відсутність необхідної оборони в обвинувачених під час вчинення кримінально караного діяння.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу винного та обставини, що обтяжують покарання, зокрема те, що ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення в присутності малолітніх дітей.

Також суд правильно врахував що обвинувачена позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судима; не працює, її сімейний стан та наявність на утримані малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_4 , не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Суд врахував також ставлення обвинуваченої до вчиненого, а саме відсутність визнання своєї вини та каяття у вчинених діяннях. Крім того, при призначенні покарання суд взяв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що буде доцільним призначити обвинуваченій покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу, що буде необхідним та достатнім для досягнення мети покарання не лише кари обвинуваченої за вчинене, а й буде слугувати для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченою так і іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу винного та обставини, що обтяжують покарання, зокрема те, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення в присутності малолітніх дітей.

Також суд правильно врахував щообвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий; працює, його сімейний стан та наявність на утримані малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_4 , не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Суд врахував також ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме відсутність визнання своєї вини та каяття у вчинених діяннях. Крім того, при призначенні покарання суд взяв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов правильного висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу, що буде необхідним та достатнім для досягнення мети покарання не лише кари обвинуваченого за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим так і іншими особами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ті обставини, на які посилається прокурор в апеляційній інстанції.

На думку суду апеляційної інстанції призначені ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 125 та ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 126 КК України, з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню, є таким, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, необхідними та достатніми для їх виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами. Також призначені покарання є законними та справедливими, відповідають принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Перевіривши доводи апелянта в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду в цій частині є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирішуючи цивільний позов про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції, встановив, що внаслідок вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень (проступків), потерпілій були спричинені тілесні ушкодження у виді синця на обличчі, а також завдано удару по сідницям, що завдало фізичного болю, а відтак їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, у зв`язку з ушкодженням її здоров`я. Крім цього, потерпіла у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї з боку обвинувачених зазнала душевних страждань, що також призвело до заподіяння їй моральної шкоди.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення як з ОСОБА_8 , так і з ОСОБА_10 на користь потерпілої по 10000 грн. відшкодування моральної шкоди, яка відповідає встановленому характеру та ступеню моральних страждань на які вказала потерпіла під час розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Приписами ч. 1 ст. 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 року по справі №465/4621/16-к зазначила, що відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно ст.ст. 56, 62 Конституції України, зокрема фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

У відповідності до ст. 23 ЦПК України, а також виходячи з системного аналізу законодавства України в частині, що стосується відшкодування моральної (немайнової) шкоди, колегія суддів звертає увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, проте при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що розмір, визначений судом першої інстанції на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. з кожного з обвинувачених відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру та ступеню моральних страждань на які посилалась потерпіла під пас судового розгляду, тому вимоги апеляційних скарг в цій частині не підлягають задоволенню.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що витрати на правову допомогу в сумі 22000 грн. підтвердженні документально, а саме потерпілою надано договір на надання професійної правничої допомоги від 21 червня 2023 року №49-06/23 укладений потерпілою з адвокатом ОСОБА_14 , додаткова угода №1 до договору від 08 січня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 08 січня 2024 року (із зазначенням опису послуг: складання цивільного позову та ведення кримінальної справи №346/2420/23 в суді 1 інстанції), фіскальний чек від 08 січня 2024 року про оплату 22000 грн. згідно договору №49-06/23 від 22 червня 2022року. Тому суд правильно дійшов висновку, що понесені потерпілою процесуальні витрати в сумі 22000 грн. документально підтверджені та підлягають стягненню на користь потерпілої з обвинувачених в рівних частках, а саме по 11000 грн. з кожного.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі не наведено належним чином умотивованих, переконливих доводів на обґрунтування того, що під час судового розгляду кримінального провадження неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів, вважає, що в задоволенні апеляційних скарг належить відмовити, а вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України та ОСОБА_10 ч. 1 ст. 126 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5