Справа № 167/938/17
Провадження № 1-кп/931/1/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000532 від 30.12.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трилісці Рожищенського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

В С Т А Н О В И В :

30.12.2016 року орієнтовно о 14 год. ОСОБА_4 вчинив насильство щодо працівників правоохоронного органу, а саме: старшого оперуповноваженого СКП Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області майора поліції ОСОБА_6 , призначеного на посаду згідно з наказом т.в.о. начальника ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 № 138 о/с від 02.06.2016, та слідчого СВ Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , призначеного на посаду згідно з наказом т.в.о. начальника ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 № 138 о/с від 02.06.2016, у зв`язку із виконанням цими працівниками службових обов`язків, а саме: здійснення перевірки за повідомленням ОСОБА_4 про вчинення відносно останнього неправомірних дій, що мало місце в приміщенні Рожищенської міської ради в м. Рожище, вул. Незалежності, 60.

30.12.2016 року орієнтовно о 14 год. слідчий СВ Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 та старший оперуповноважений СКП Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 , перебуваючи в складі слідчо-оперативної групи, у форменному одязі, виконуючи свої службові обов`язки, у зв`язку із перевіркою за повідомленням, яке 30.12.2016 о 13 год. 15 хв. надійшло до Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області по лінії "102" від ОСОБА_4 про вчинення відносно останнього неправомірних дій, що мало місце в приміщенні Рожищенської міської ради в АДРЕСА_2 , прибули за вказаною адресою, де старший оперуповноважений СКП Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ОСОБА_6 та слідчий СВ Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , помітивши ОСОБА_4 , який перебував у приміщенні кабінету міського голови Рожищенської міської ради ОСОБА_10 та поводив себе агресивно, а саме: висловлювався в адресу усіх присутніх, в тому числі і працівників поліції нецензурною лексикою, запропонували йому заспокоїтись та припинити свої протиправні дії, на що ОСОБА_4 ніяким чином не відреагував, в подальшому з метою припинення конфліктної ситуації ОСОБА_9 та ОСОБА_6 запропонували ОСОБА_4 покинути приміщення кабінету міського голови та пройти до службового автомобіля, де з`ясувати обставини та мету звернення ОСОБА_4 в правоохоронні органи. В цей момент ОСОБА_4 , перебуваючи в збудженому стані, висловлюючись нецензурними словами на адресу працівників поліції та присутніх все ж таки добровільно, без застосування до нього будь яких заходів та засобів примусу, вийшов із кабінету міського голови Рожищенської міської ради та пройшов до його приймальні, де продовжив свої протиправні дії, а тому до ОСОБА_4 працівниками правоохоронного органу - ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , відповідно до положень п.1 ст.44 Закону України "Про Національну поліцію", з метою припинення неправомірних дій, опору працівникам поліції та з ціллю недопущення завдання шкоди оточуючим, відносно ОСОБА_4 було застосовано фізичну силу у вигляді загинання обох рук за спину, у цей же момент ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що позаду нього знаходиться працівник поліції, і що ударом головою назад він зможе заподіяти йому тілесні ушкодження, наніс цілеспрямований удар тім`яно-потиличною ділянкою голови позад себе в обличчя ОСОБА_12 , заподіявши потерпілому тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці перенісся, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи №6 від 04.01.2017 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_4 , коли ОСОБА_9 через фізичну біль послабив захоплення своєї руки, висмикнув свою праву руку та умисно наніс працівникові правоохоронного органу ОСОБА_6 два удари кулаком правої руки в праву потилично-тім`яну ділянку голови, заподіявши ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-шкірного крововиливу на потилично-тім`яній ділянці голови справа, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №5 від 04.01.2017, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним в судовому засіданні з приводу пред`явленого йому обвинувачення, свою вину визнав повністю, не оспорював фактичних обставин, пояснивши, що за вказаних обставин місця та часу, він умисно наніс тілесні ушкодження працівникам правоохоронного органу ОСОБА_6 та ОСОБА_13 . Зазначив, що подібного не повториться. Просив звільнити його від відбування покарання, застосувавши амністію. Цивільний позов ОСОБА_6 визнав частково, в сумі 3000 грн.

Переконавшись у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, розумінні ним фактичних обставин, роз`яснивши обвинуваченому, потерпілому та прокурору порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в умисному заподіянні працівникам правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, - доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 345 КК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що останній має зареєстроване місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, позаяк до Рожищенської міської ради періодично надходили скарги на його поведінку (а.к.п.196 том 3), несудимий (а.к.п. 198 том 3), за медичною допомогою до лікаря психіатра та лікаря нарколога не звертався (а.к.п.193 том 3), має на утриманні малолітню дитину (а.к.п. 191 том 3), а також позицію потерпілого, який при призначенні покарання поклався на розсуд суду.

Враховуючи наведене, а також те, що обвинувачений свою вину визнав, запевнив про недопущення подібних дій в майбутньому, характер вчиненого ним кримінального правопорушення та спосіб його вчинення, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення в майбутньому нових кримінальних правопорушень.

11.09.2024 року захисником обвинуваченого було подано клопотання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вивчивши вказане клопотання, суд знаходить підстави для застосування до ОСОБА_4 акту амністії згідно з Законом України «Про амністію у 2016 році».

Згідно із ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання. Установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним законом чинності включно.

Згідно з вимогами п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Відповідно до ст. 10 зазначеного Закону України питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив нетяжкий злочин до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» (07.09.2017 року) і на зазначений день, та станом на даний час є батьком малолітньої дитини ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 (а.к.п.191 том 3), відносно якої не позбавлений батьківських прав (а.к.п. 189 том 3).

Таким чином, ОСОБА_4 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 судом не встановлені.

Клопотання про застосування положень про амністію ініціював захисник ОСОБА_4 , а останній його підтримав. Враховуючи вимоги, які викладені в ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд зобов`язаний з`ясовувати наявність згоди на застосування цього акту саме у особи, щодо якої вирішується це питання. Обвинувачений висловив таку згоду в усній формі в ході судового розгляду, що зафіксовано в журналі судового засідання.

Надання ж згоди на застосування положень законодавства про амністію з боку потерпілих не є обов`язковою.

Прокурор не заперечував щодо звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом, та на час розгляду справи він є батьком дитини віком до 18 років, стосовно якої не позбавлений батьківських прав, злочин, у вчиненні якого він визнаний винним, не є тяжким або особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію у 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення останнього від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання захисника обвинуваченого про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У кримінальному провадженнів ході підготовчого провадження потерпілим ОСОБА_6 (цивільним позивачем) було пред`явлено позов до обвинуваченого ОСОБА_4 (цивільного відповідача) про стягнення з останнього 50000 грн моральної шкоди (а.к.п. 34, 35 том 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, з урахуванням характеру, обсягу і глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) і з урахувань інших обставин - стану його здоров`я, істотності вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом враховано характер дій обвинуваченого та потерпілого, те, що діями обвинуваченого було порушено нормальний спосіб життя цивільного позивача, оскільки потерпілий був змушений докладати додаткові зусилля для відновлення свого здоров`я та захисту своїх прав. Крім того, суд також враховує ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а тому оцінює завдану потерпілому моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Ця сума, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних обставин, є достатньою.

Враховуючи наведене, цивільний позов ОСОБА_6 підлягає до задоволення частково, у зв`язку з недоведеністю ним цивільного позову в повному обсязі.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речові докази необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді обмеження волі, та звільнено від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд не вбачає підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає, що до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання буде необхідним і достатнім для забезпечення процесуальної поведінки ОСОБА_4 , а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно змінити на особисте зобов`язання. У зв`язку з цим ОСОБА_4 слід звільнити з-під варти.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 127, 128, 129, 179, 194, 368, 369, 373, 374 КПК України, ст.86 КК України, ст.1167 ЦК України, ст.ст. 1, 9, 10, 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 1,3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді 2 років обмеження волі повністю на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Змінити ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну місця проживання, перебування, місця роботи чи навчання.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти за місцем тримання під вартою в ДУ "Львівська установа виконання покарань №19".

Речові докази: п`ять ґудзиків темно-синього кольору від форменного одягу працівників поліції (бушлата), комір від форменного одягу працівників поліції (бушлата) та два бушлати працівників поліції: один із пагонами майора поліції та другий із пагонами старшого лейтенанта поліції, що згідно з постановою від 31.12.2016 року передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Рожищенського відділення поліції Ківерцівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області за адресою: м. Рожище, вул. Незалежності, 93, - повернути потерпілому ОСОБА_6 , а речі, що стосуються потерпілого ОСОБА_8 , - повернути ГУНП у Волинській області.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 10 000 (десять тисяч) грн завданої моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Локачинський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя Локачинського районного суду ОСОБА_1