ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/80/24 Справа № 487/2256/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

30 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0005689 за апеляційними скаргами прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Миколаїв, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: - 29.12.2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.187 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 11.04.2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 1 день,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років; - за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколєва від 29.12.2011 року, та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 6 місяців; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Цим же вироком з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 10 571,75 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 35 000 грн.

За обставин, викладених у вироку за ч.1 ст.263 КК України, приблизно в 2016 році, більш точної дати, у ході проведення досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_8 у невстановлений час та місці, у невстановленої особи придбав пістолет моделі «Stalker MOD.914-S», № НОМЕР_1 , калібру 9 mm Р.А.К, виробництва фірми «Atak arms Ltd.» (Туреччина) та почав зберігати його у себе за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

01.02.2017 року слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва, надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

01.02.2017 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено пістолет моделі «АТАК APMS LTD», який є ручною короткоствольною вогнепальною зброєю та 3 (три) патрона.

Пістолет вилучений 01.02.2017 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , є гладкоствольним самозарядним пістолетом моделі «Stalker MOD.914-S», № НОМЕР_1 , калібру 9 mm Р.А.К, виробництва фірми «Atak arms Ltd.» (Туреччина).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить за ч.1 ст.263 КК України його виправдати.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що в обвинувальному акті та у вироку суду відсутнє будь-яке посилання на норми права (закон), які б встановлювали певний порядок поводження із вогнепальною зброєю, які б він порушив.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ОСОБА_8 за ч.1 ст.263 КК України виправдати і закрити кримінальне провадження в цій частині.

Вважає, що за ч.1 ст. 263 КК України ОСОБА_8 підлягає виправданню за відсутності події злочину, оскільки на цей час в Україні не має закону, який передбачає отримання дозволу на носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора в частині покарання та заперечував щодо задоволення апеляційних скарг сторони захисту, обвинуваченого та його захисника, які просили перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України на ст.121 КК України, та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника в частині обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Розгляд кримінальних проваджень має здійснюватися із суворим додержанням закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому законом, і встановлено обвинувальним вироком. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КК України підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Так, орган досудового розслідування обвинувачує ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у незаконному носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Суд першої інстанції, проаналізувавши надані стороною обвинувачення письмові докази: протокол обшуку від 01.02.2017 року; висновок судової балістичної експертизи № 62 від 23.02.2017 року, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та у вироку виклав обставини формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, у спосіб, як вже було зазначено вище.

Однак такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковими з огляду на таке.

У разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин (ч. 3 ст. 374 КПК України).

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

При цьому, формулювання обвинувачення повинно містити всі ознаки складу злочину, у вчиненні якого особу визнано винуватою та за своїм змістом відповідати диспозиції норми закону України про кримінальну відповідальність.

За змістом ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, у першу чергу повинен вирішити питання, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винуватий обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції визнав винним ОСОБА_8 за незаконне носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, вчинення якого інкриміновано ОСОБА_8 , зокрема полягає у носінні, зберіганні, придбанні, передачі чи збуті вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Суб`єктивна сторона такого кримінального правопорушення характеризується прямим умислом.

Однак суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_8 винуватим, у своєму рішенні не виклав у формулюванні обвинувачення, визнаного цим судом доведеним, необхідності отримання ним дозволу на поводження зі зброєю у відповідності до ст.263 КК України, не зазначено цього й в обвинувальному акті.

У цьому кримінальному провадженні сформульоване обвинувачення, визнане судом доведеним, зводиться до тверджень про результати проведеного у квартирі ОСОБА_8 обшуку, під час якого вилучено пістолет моделі «Stalker MOD.914-S», № НОМЕР_1 , калібру 9 mm Р.А.К, виробництва фірми «Atak arms Ltd.» (Туреччина), і зазначено суть зібраних доказів (висновок експерта). Втім, таке формулювання не дає повного уявлення стосовно обставин, що підлягають доказуванню (ст. 91 КПК України) у їх взаємозв`язку з обов`язковими елементами інкримінованого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, тобто системи необхідних і достатніх юридичних ознак, непідтвердження хоча б однієї з яких виключає кримінальну відповідальність. Це, у свою чергу, позбавляє можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. З огляду на вказане, його не можна визнати конкретним.

Неконкретність обвинувачення порушує право ОСОБА_8 на захист та позбавляє суд можливості перевірити правильність застосування кримінального закону при кваліфікації його дій.

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, є істотними та перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення і призвели до необґрунтованого засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.263 КК України, що є підставою для скасування рішення суду в цій частині.

Водночас за обставин цього кримінального провадження, колегія суддів не знаходить підстав призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з тим, що це не призведе до виправлення допущених судом порушень, оскільки за змістом ст. 337 КПК України суд здійснює розгляд у межах пред`явленого обвинувачення і позбавлений можливості вийти за ці межі, якщо цим погіршується становище особи, а через те, що формулювання обвинувачення викладене з аналогічними порушеннями і в обвинувальному акті, суд у будь-якому разі буде позбавлений можливості встановити обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Саме така обставина, як підстава для закриття кримінального провадження, встановлена судом апеляційної інстанції в цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи закріплений Конституцією України принцип презумпції невинуватості, необхідність тлумачити всі сумніви на користь обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалений щодо ОСОБА_8 вирок в частині визнання його винуватим за ч.1 ст.263 КК України підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження у зв`язку з тим, що встановлено відсутність у діянні останнього складу кримінального правопорушення, тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4