Справа № 162/798/20 Провадження №11-кп/802/413/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників обвинуваченого - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000478 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_7 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 19 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 громадянин України, одружений, не працює, раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Строк відбування основного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У задоволенні цивільних позовів - відмовлено.

Вироком суду вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та арешту майна.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 07 жовтня 2018 року, близько 00 години 40 хвилин, керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою Т-0308 сполученням «Любомль-Любешів» зі сторони смт Любешів в напрямку м. Любомль Волинської області, за 2,8 км від повороту до с. Цир, Любешівського району Волинської області, проявив безпечність та неуважність під час руху, перед початком виконання маневру виїзду на зустрічну смугу руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на смугу зустрічного руху та при виникненні небезпеки для руху - мотоцикла марки «SKYBIKE TRX200» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_16 , що рухався у зустрічному напрямку, якого він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а продовжив рух, в результаті чого допустив зіткнення з мотоциклом марки «SKYBIKE TRX200» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла марки «SKYBIKE TRX200» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №117 А від 25 лютого 2019 року отримав тілесні ушкодження, які утворились внаслідок травмуючої дії значної інтенсивності тупих предметів (крім термічних опіків шкіри статевого члена і обох стегон потерпілого, які виникли в результаті травмуючої дії термічного агенту (не виключається щодо розігрітих деталей мотоциклу) у невизначено короткий проміжок часу до або у невизначено короткий проміжок часу після настання смерті ОСОБА_16 . Дані тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_16 , утворилися в результаті такого виду дорожнього травматизму, як мототравма (фронтальне зіткнення мотоцикла з іншим об`єктом (транспортним засобом).

Причиною смерті ОСОБА_16 став травматичний шок важкого ступеню, що розвинувся в результаті отримання потерпілим вказаної вище комбінованої поєднаної тупої травми тіла. За ступенем тяжкості стосовно живої особи вищеописана комбінована поєднана тупа травма тіла, виявлена у померлого ОСОБА_16 , належала б до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Окрім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир мотоцикла марки «SKYBIKE TRX200» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 116 А, від 22 листопада 2018 року, отримав тілесні ушкодження, які утворились внаслідок травмуючої дії значної інтенсивності тупих предметів (крім дрібних різаних ран лівої кисті, які виникли в результаті травмуючої дії гострих ріжучих предметів (не виключається, що осколків скла) у невизначено короткий проміжок часу до настання смерті ОСОБА_17 . Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_17 , утворилися в результаті такого виду дорожнього травматизму, як мототравма (фронтальне зіткнення мотоцикла з іншим об`єктом (транспортним засобом).

Причиною смерті ОСОБА_17 став травматичний шок важкого ступеню, що розвинувся в результаті отримання потерпілим вказаної вище поєднаної тупої травми тіла. За ступенем тяжкості стосовно живої особи поєднана тупа травма тіла, виявлена у померлого ОСОБА_17 , належала б до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) (далі ПДР), а саме: п. п. 2.3 (б, д); 10.1.; 11.3; 12.1; 12.2; 12.3 ПДР.

Таким чином ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох, а саме - двох осіб.

Не погоджуючись із вказаним вироком суду першої інстанції:

- захисники обвинуваченого ОСОБА_8 адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , у поданій ними апеляційній скарзі, вважають його незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченому, внаслідок суворості. Стверджують, що обвинувальний вирок суду обґрунтований виключно показаннями потерпілих та свідків, які безпосередніми очевидцями даної дорожньо транспортної пригоди не були. Натомість, показань свідка ОСОБА_18 - єдиного її очевидця, який поставив під не спростований розумний сумнів висунуте обвинувачення та вказав, що пригода сталась унаслідок об`їзду водієм, раптово виявленої ним нерухомої перешкоди, судом до уваги взято не було, як і безпідставно відмовлено у проведенні слідчого експерименту із участю свідка ОСОБА_18 та обвинуваченого ОСОБА_8 . Додатково стверджує про те, що протоколи оглядів місця ДТП і схеми до протоколів, не відображають усієї слідової картини дорожньо-транспортної пригоди, що зафіксована під час проведення відеозйомки. Постанови про проведення судово-медичних досліджень трупів ОСОБА_19 та ОСОБА_17 проведені виключно на підставі актів судово-медичних досліджень та в порядку ст. 290 КПК України, стороні захисту відкриті не були. Про проведення 13 березня 2020 року, на підставі ухвали слідчого судді від 24 лютого 2020 року, слідчого експерименту, за участю потерпілої ОСОБА_15 та представників потерпілих адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_20 , обвинувачений ОСОБА_8 повідомлений не був, тоді як стороною обвинувачення не надано жодних доказів у підтвердження його інформування щодо проведення даної слідчої (розшукової) дії. Умови освітленості ділянки автодороги, де проводився вказаний слідчий експеримент, не відповідали тим, що були, на час події, що ставить його допустимість як доказу під сумнів. В ході судового розгляду, за результатами допиту експерта, не вдалось усунути сумніви в об`єктивності висновків експерта ОСОБА_21 , які прямо суперечать висновкам судового експерта ОСОБА_22 , і за своїм змістом є неповними та не об`єктивними. Висновок експерта ОСОБА_23 зроблений на підставі вихідних даних, які є не об`єктивними та суперечливими, здобуті з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону. Тому, вважають, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення повторної судової інженерно технічної експертизи, що вплинуло не лише на повноту судового розгляду, а й на реалізацію права на захист, і створило вагомі перешкодити в ухваленні законного та обґрунтованого судового рішення. Вирок суду з призначенням обвинуваченому ОСОБА_8 максимального розміру покарання (як основного так і додаткового), очевидно не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, за своїм змістом не ґрунтується на загальних засадах кримінального судочинства, є несправедливим та таким, що підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

- представник потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_7 , у поданій ним апеляційній скарзі, вважає його, в частині відмови в задоволенні цивільних позовів та стягненні на користь потерпілих витрат на професійну правничу допомогу, незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування норм матеріального та цивільного процесуального законодавства. Зазначає, що ним, як представником потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_24 , ОСОБА_13 до ОСОБА_8 було заявлено цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої даним кримінальним правопорушенням. Ухвалою суду від 27 липня 2022 року, у зв`язку із смертю цивільного позивача ОСОБА_24 21 квітня 2022 року, залучено цивільним позивачем - ОСОБА_12 . Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ /6525931 від 02 жовтня 2018 року, на момент даної дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу, під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 , була застрахована у Волинському обласному управлінні ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Відповідно до вищевказаного полісу, при настанні страхового випадку, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 грн.; за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди, у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку із чим, адвокатом ОСОБА_7 31 серпня 2023 року було подано уточнену позовну заяву із залученням до справи в якості співвідповідача - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та збільшенням попередньо заявлених позовних вимог. Однак, у прийнятті такої заяви та залученні співвідповідача, було неправомірно відмовлено що, у свою чергу, стало підставою для відмови у позові по суті заявлених вимог та стягненні витрат на правничу допомогу. У зв`язку із цим, просить вирок Любешівського районного суду від 19 березня 2024 року в частині відмови в задоволенні цивільних позовів скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким повністю задовольнити цивільні позови його довірителів та стягнути усі без виключення витрати, пов`язані з правничою допомогою адвокатів у цій справі.

В запереченні на апеляційну скаргу сторони захисту, прокурор просить відмовити у її задоволенні, у зв`язку з її необґрунтованістю.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисників, які подану ними апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, заперечивши апеляційну скаргу представника потерпілих який, в свою чергу підтримав продану ним апеляційну скаргу, заперечивши апеляцію захисників обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України обвинувальний вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Структура мотивувальної частини вироку регламентована п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Із змісту вказаної статті убачається, що у обвинувальному вироку не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення.

Крім того, у мотивувальній частині вироку належить викласти результати дослідження, аналізу і оцінки доказів, як тих, що були зібрані під час досудового розслідування, так і поданих у судовому засіданні.

Із цього випливає, що суд, при розгляді справи, повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

Як убачається із змісту оскаржуваного вироку, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано.

Як стверджується змістом обвинувального акту, обвинуваченому інкримінується вчинення ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох, а саме двох людей.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) визнав частково. Суду показав, що своєї причетності до даної дорожньо-транспортної пригоди не заперечує, однак, із усіх пунктів ПДР, порушення яких ставляться йому у провину, визнає лише п. 2.3 (б). Конкретно, на якій смузі руху відбулось зіткнення не знає, а останнє, що пам`ятає це ввімкнення лівого покажчика повороту, і те, що повернув кермо ліворуч та удар. Була темна пора доби, дорожнє покриття сухим. Дана ділянка дороги для нього була добре знайома, проте у світлі фар побачив на проїжджій частині дороги щось чорне. Удар відбувся миттєво. Завданої потерпілим шкоди не відшкодував.

Водночас, з метою установлення обставин події та перевірки винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), судом також допитано потерпілих та свідків, які безпосередніми очевидцями пригоди не були, тому, лише підтвердили, що мотоцикл під керуванням потерпілого ОСОБА_16 був справним і фактично новим, так як був придбаний за півтора - два місяці до даної пригоди, безпосередніх обставин вчиненого суду не повідомили, окрім як свідка ОСОБА_18 (пасажира автомобіля під керуванням ОСОБА_8 ), який підтвердив показання обвинуваченого в частині того, що на проїзній частині, по напрямку їх руху, ближче до обочини було щось чорне, що змусило обвинуваченого об`їжджати дану перешкоду у русі.

Колегія суддів погоджується із критичною оцінкою показань обвинуваченого місцевим судом, як таких, що не узгоджуються із матеріалами кримінального провадження та спростовуються сукупністю інших наявних у провадженні належних та допустимих доказів, що обґрунтовано взяті до уваги судом, зокрема даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07 жовтня 2023 року, на автодорозі Т0308 за 2,8 км від повороту с. Цир в напрямку м. Любомль, за участю спеціаліста ОСОБА_25 , понятих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 із схемою та фототаблицями до нього, а також додаткового огляду від 07 жовтня 2023 року, у яких зафіксовано відомості щодо проїзної частини, де відбулась пригода, слідова інформація, залишена учасниками пригоди, а також місцезнаходження тіл трупів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Висновком експерта № 116А від 22 листопада 2018 року, яким установлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_17 , згідно їх морфологічних особливостей, утворились внаслідок травмуючої дії значної інтенсивності тупих предметів (крім дрібних різаних ран лівої кисті, які виникли в результаті травмуючої дії гострих ріжучих предметів (не виключається, що осколків скла) у невизначено короткий проміжок часу до настання смерті останнього. Приймаючи до уваги характер, особливості анатомічної локалізації і чисельність тілесних ушкоджень, виявлених у померлого ОСОБА_17 , не виключається імовірність утворення всього їх (ушкоджень) переліку в результаті такого виду дорожнього травматизму, як мототравма (фронтальне зіткнення мотоцикла з іншим об`єктом (транспортним засобом тощо). Причиною смерті ОСОБА_17 став травматичний шок важкого ступеню, що розвинувся в результаті отримання потерпілим вказаної вище поєднаної тупої травми тіла. За ступенем тяжкості стосовно живої особи вищеописана травма тіла належала б до категорії тяжких тілесних ушкоджень. На момент настання смерті ОСОБА_17 не перебував у стані алкогольного сп`яніння (етиловий спирт в крові 0,04 проміле).

Висновком експерта №117А від 25 лютого 2019 року, відповідно до якого тілесні ушкодження ОСОБА_16 , згідно їх морфологічних особливостей, утворились внаслідок травмуючої дії значної інтенсивності тупих предметів (крім термічних опіків шкіри статевого члена і обох стегон потерпілого, які виникли в результаті травмуючої дії термічного агенту (не виключається, що розігрітих деталей мотоциклу) у невизначено короткий проміжок часу до або у невизначено короткий проміжок часу після настання смерті останнього. Приймаючи до уваги характер, особливості анатомічної локалізації і чисельність тілесних ушкоджень, виявлених у померлого ОСОБА_16 , не виключається імовірність утворення всього їх (ушкоджень) переліку в результаті такого виду дорожнього травматизму, як мототравма (фронтальне зіткнення мотоцикла з іншим об`єктом (транспортним засобом тощо). Причиною смерті ОСОБА_16 став травматичний шок важкого ступеню, що розвинувся в результаті отримання потерпілим вказаної вище комбінованої поєднаної тупої травми тіла. За ступенем тяжкості стосовно живої особи вищеописана травма тіла належала б до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Морфологічні особливості та особливості анатомічної локалізації тілесних ушкоджень, виявлених у померлого ОСОБА_16 можуть бути визнаними характерними для травмування водія мотоцикла в результаті фронтального зіткнення з іншим об`єктом (транспортним засобом тощо). У м`язовій тканині трупа ОСОБА_16 було виявлено етиловий спирт в кількості 0,95 проміле що, зазвичай, відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння.

Висновком експерта № 376 від 14 лютого 2019 року з ілюстративною таблицею, відповідно до якого, в момент первинного контакту, взаємодіяли передня частина мотоцикла «Скайбайк TRX200» д.н.з. НОМЕР_2 та передня ліва частина автомобіля «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_1 . Повздовжня вісь мотоцикла «Скайбайк TRX200» д.н.з. НОМЕР_2 розміщувалася під кутом, який знаходиться в секторі від 150 до 170 градусів відносно повздовжньої осі автомобіля «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_1 проти напрямку руху годинникової стрілки.

Висновками експерта № 369 від 04 лютого 2019 року та № 370 від 07 лютого 2019 року з ілюстративними таблицями, відповідно до яких, на момент експертного огляду, з технічної точки зору, усі технічні несправності, виявлені як у автомобілі марки «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_1 , так і у мотоциклі марки «Скайбайк TRX200» д.н.з. НОМЕР_2 виникли виключно в момент дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із висновком експерта № 97 від 26 березня 2019 року з ілюстративною таблицею, зіткнення автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 з мотоциклом марки «Скайбайк TRX200» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_16 відбулося на лівій смузі руху дороги сполученням Любешів-Любомль в напрямку руху до смт. Любомль в місці, що передує розташуванню подряпини на асфальтному покритті.

Даними довідки Волинською обласного центру з гідрометеорології від 22 квітня 2019 року №21/01-49/139 про те, що 07 жовтня 2018 року у період з 00 год 00 хв до 01 год 00 хв у с. Цир Любешівського району Волинської області відмічалися наступні погодні умови: ясно без опадів, вітер південний зі швидкістю 2 м/с, температура повітря 12 градусів тепла, відносна вологість повітря 75%, видимість 10 км, а також протоколом проведення слідчого експерименту від 13 березня 2020 року, на автодорозі Т-0308 сполученням Любешів-Любомль на відстані 2,8 км від повороту на АДРЕСА_2 , проведеного з метою перевірки видимості з робочого місця водія автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» зустрічного мотоцикла зі схемою та фототалицями до нього.

Висновком експерта № 8171 від 22 липня 2020 року установлено, що у ситуації, яка розглядається, водій автомобіля «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 12.6 ґ, 12.2, 11.3 та 12.3 ПДР. За умови об`єктивної можливості виявити рух зустрічного мотоцикла, як при увімкненому ближньому світлі фар, так і без увімкненого освітлення, при виявленні великої тварини, можливо собаки, яка лежала на смузі руху автомобіля «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_1 , яка в даній дорожній ситуації створювала небезпеку для руху, водій автомобіля «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР. Водій мотоцикла марки «Скайбайк TRX200» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_16 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 19.1 та 12.3 ПДР. При наданих слідством вихідних даних, при виникненні небезпеки для руху у вигляді великої тварини, можливо собаки, яка лежала на смузі руху автомобіля «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_1 , за об`єктивної можливості виявити рух зустрічного мотоцикла, як при увімкненому ближньому світлі фар, так і без увімкненого освітлення, діючи відповідно до вимог п. п. 11.3 та 12.3 ПДР, водій ОСОБА_8 міг уникнути зіткнення. При наданих слідством вихідних даних, з технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, невідповідність дій водія автомобіля «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 вимогам п. п. 11.3 та 12.3 ПДР знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Зазначені докази є належними та допустимими, а висновки експертів, науково обгрунтованими, підтверджені самими експертами, здобуті у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, не лише узгоджуються між собою, а і цілком спростовують доводи сторони захисту про відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_8 порушень пунктів ПДР, як причинно наслідкового зв`язку із виникненням даної пригоди, що ставляться йому у провину.

Стосовно стосується тверджень сторони захисту про помилковість оцінки судом окремих із числа перелічених доказів, слід зазначити таке.

В процесі розгляду даної справи судом установлено, що в ході проведення невідкладної слідчої (розшукової) дії огляду місця події ДТП, унаслідок якої загинуло двоє осіб, слідчим ОСОБА_28 , у нічний час доби (з 03 год 10 хв до 07 год 15 хв), у відповідності до вимог ст. ст. 104-105 КПК України, з використанням фотоапарату та вимірювального колеса, зроблено відповідні заміри, зафіксовано загальний вигляд місця пригоди, безпосереднє розташування не лише транспортних засобів та тіл загиблих після зіткнення, місце їх зіткнення, а також концентрації їх уламків, подряпини на асфальтному покритті, слід колеса (протектора) автомобіля, його гальмівний супорт, шина та кермо мотоцикла тощо. І як повідомив слідчий суду, уся слідова інформація, що була виявлена, і яку можливо було зафіксувати, відображена у протоколі та схемі до нього, а також у додатковому протоколі огляду місця події, проведеного та складеного за його дорученням слідчим ОСОБА_29 , що безперервно фіксувався на відеокамеру.

Як ствердив допитаний у суді експерт ОСОБА_21 , після надання у його розпорядження усіх матеріалів кримінального провадження, наявної інформації, у тому числі, з урахуванням даних протоколу огляду місця події, було більш ніж достатньо для дачі категоричних відповідей на поставлені перед ним, як експертом питання, про що відображено у відповідних висновках, які не лише узгоджуються між собою, а і є достатньо повними та обґрунтованими, тому цілком підставо взяті до уваги судом. На думку колегії суддів, неможливість іншим експертом дати відповіді на поставлені перед ним питання, автоматично не свідчить про неповноту відображених у протоколі огляду місця події даних та не породжує підстав вважати висновки іншого експерта неповними чи не об`єктивними. Не наведено стороною захисту і розумних доводів у підтвердження того, що вихідні дані, у цьому кримінальному провадженні, здобуті з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до правової позиції, викладної у постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 490/10025/17 основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_18 щодо наявності на смузі руху транспортного засобу під керуванням першого раптово виявленої ним нерухомої перешкоди що, як вони вважають, і стало наслідком даної пригоди, не лише відповідним чином оцінювались судом, а і враховувались при проведенні слідчого експерименту та складанні висновку експерта № 8171 від 22 липня 2020 року, у якому твердження про об`єктивну можливість виявити обвинуваченим рух зустрічного мотоцикла зроблено з урахуванням такої перешкоди. Окремо та достатньо слушно враховано судом і те, що в день вчинення ДТП, погодні умови були ясними, видимість доброю, відсутність туману, стан дорожнього покриття, а також показання самого обвинуваченого, який повідомив суду, що через швидкість руху транспортного засобу під його керування 80-87 км/год, мав технічну можливість його зупинити перед даною перешкодою, проте чому цього не зробив, пояснити не зміг. З метою об`їзду перешкоди не гальмував, а повернув кермо ліворуч, під час чого і відбулось зіткнення з мотоциклом.

В контексті наведеного, місцевим судом підставно зазначено про те, що проведення слідчого експерименту в іншу пору року (в березні місяці), коли відсутній такий листяний покрив дерев, як у жовтні місяці, коли мала місце дана дорожньо транспортна пригода, визначального значення не має. Також при оцінці слідчого експерименту як доказу, судом підставно враховано те, що обвинувачений та його захисники повідомлялись про час та місце його проведення, проте через зайнятість останніх участі у ньому не брали, а клопотання про проведення повторного слідчого експерименту було заявлене лише через п`ять років з моменту пригоди, під час розгляду матеріалів даного кримінального провадження у суді обвинуваченим, який місця зіткнення не пам`ятає, мотоцикла не бачив, будь-яких інших важливих обставин даної події повідомити не зміг, що і стало наслідком прийняття судом цілком законного та обґрунтованого рішення про відмову у його задоволенні. Водночас, вважаючи такі висновки суду помилковими, інших аргументованих доводів стороною захисту у підтвердження недопустимості як доказу протоколу слідчого експерименту, на стадії апеляційного розгляду, наведено не було.

Тоді як висновки судово - медичних експертиз № 1116А від 22 листопада 2018 року та № 117А від 25 лютого 2019 року щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та причин смерті потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 правильно оцінені судом в контексті правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати ККС ВС у справі № 754/1428/17, у якій йдеться про те, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не відкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом та скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або під час здійснення судового провадження їй не було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Також колегією суддів акцентується увага на тому, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону, при отриманні доказу, автоматично тягне необхідність його визнання недопустимим. Натомість, закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, на чому ці порушення позначилися, або могли позначитися в результаті судового розгляду.

Як слушно зазначено судом, істотних порушень, які б слугували підставою визнання усіх перелічених вище доказів, в розумінні ст. 89 КПК України, недопустимими встановлено не було, і протилежного не установлено і колегією суддів.

Розглядаючи кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод в наданні доказів, їх дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідивши та перевіривши усі обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази, з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованого обвинуваченому, надавши оцінку вказаним обставинам з детальною мотивацією висновків щодо кожного з аргументів, висловлених стороною захисту, колегія суддів погоджується із тим, що сукупність установлених під час судового розгляду обставин, виключає будь-яке інше розуміння подій, що ставляться ОСОБА_8 у провину, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів у її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

Однак, в аспекті положень ч. 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає доцільним зазначити про те, що диспозиція статті 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК України, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - ч. 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - ч. 2, загибель кількох осіб - ч. 3); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту.

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі по собі (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст. 286 КК України; б) порушення, які самі по собі (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження, суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати у мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання, у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України.

Виходячи із змісту пред`явленого обвинувачення, повно та всебічно з`ясувавши обставини вчинення даного кримінального правопорушення (злочину), суд визнав доведеним факт порушення ОСОБА_8 вимог п. п 2.3 (б, д); 10.1.; 11.3; 12.1; 12.2; 12.3 ПДР, як таких, що перебувають у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, попри те, що експертним висновком установлено лише про порушення ним вимог п. п. 11.3. 12.3 ПДР, як таких, що знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, у зв`язку із чим, усі інші пункти, окрім зазначених вище, із вироку суду підлягають виключенню.

При оцінці доводів апеляційної скарги захисників обвинуваченого в частині призначення йому надто суворо покарання, слід зазначити таке.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, судом із достатньою повнотою ураховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, а також обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, вчинений ним злочин, у відповідності до ст. 12 КК України, хоча і є необережним, проте відноситься до категорії тяжких, а унаслідок вчинених ним протиправних дій, настали тяжкі незворотні наслідки у вигляді смерті двох неповнолітніх осіб.

Ураховано судом і те, що ОСОБА_8 , будучи особою молодого віку, раніше не судимий, одружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, проте винуватість за усім обсягом пред`явленого не визнав, у вчиненому не розкаявся, перед потерпілими вибачився лише у судовому засіданні, спричиненої їм своїми протиправними діями, у добровільному порядку, шкоди не відшкодував, тому обставин, що пом`якшуть та обтяжують покарання, судом не установлено.

Кожен із потерпілих, що безпосередньо допитувався перед судом, як і їх захисник адвокат ОСОБА_7 , наполягали на призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 виключно максимального розміру безальтернативного виду покарання, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, з урахуванням наслідків вчиненого, і така їх позиція хоча і не є визначальною, проте ураховується судом у сукупності із іншими вищезазначеними обставинами.

Тому, призначений судом розмір як основного, так і додаткового покарання, колегія суддів вважає справедливим та співмірним характеру вчинених ним протиправних дій, буде достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 про помилковість висновків суду при розгялді цивільних позовів та вирішенні питання про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_8 витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає їх частково обґрунтованими.

Стверджуючи про безпідставність заявлених цивільних позовів, суд таке своє рішення мотивував тим, що власником транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_30 , а відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № НОМЕР_3 від 02 жовтня 2018 року, на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 , була застрахована у Волинському обласному управлінні ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Згідно із вищевказаним полісом, при настанні страхового випадку страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200 000 гривень; за шкоду, заподіяну майну 100 000 гривень.

Ураховуючи зміст положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), що регулюють підстави та порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18 (справа № 755/18006/15-ц) про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону) та беручи до уваги, що заявлені у цивільних позовах розміри моральної шкоди та матеріальних збитків не перевищують суми ліміту, вказаного у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6525931 від 02 жовтня 2018 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки у даному випадку ОСОБА_8 не є належним відповідачем по справі.

З огляду на вказане, на підставі положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд також дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілих витрат на правничу допомогу адвокатів.

Проте, на думку колегії суддів, зазначені висновки суду є помилковими.

Матеріалами кримінального стверджується, що захисником ОСОБА_7 , з урахуванням змісту відзиву захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 , була застрахована у Волинському обласному управлінні ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та з покликанням на положення ч. 3 ст. 51 ЦПК України, до суду було подано клопотання про залучення до участі в даній справі в якості співвідповідача страхову компанію та одночасно було подано цивільний позов у новій редакції, у якому розмір попередньо заявлених позовних вимог потерпілих, які він просить стягнути як з обвинуваченого, так і з страхової компанії, було збільшено до розмірів, що не покриваються лімітом страхової відповідальності, відповідно до страхового полісу.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Частиною 3 цієї статті визначено, що після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Установлено, що підготовче засідання у цій справі було закінчено, але після його закінчення та призначення справи до судового розгляду, після надходження відзиву захисника обвинуваченого, виникла потреба у вирішенні клопотання про залучення в якості співвідповідача страхової компанії.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав. При цьому, слід зазначити, що надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм і вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, зважаючи на обставини конкретної справи, і необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів може призвести до порушення права на справедливий суд.

На думку колегії суддів, при вирішенні зазначеного клопотання, судом не з достатньою повнотою було взято до уваги вищенаведені положення цього Кодексу, доводи захисника ОСОБА_7 в частині аргументації поважності пропуску ним, визначеного ч. 1 ст. 51 ЦПК України строку, а також те, що про необхідність залучення співвідповідача стало відомо лише на стадії судового розгляду, і саме на цій стадії процесу і було подано першим відповідне клопотання, відмова у задоволенні якого позбавила його процесуальної можливості збільшити заявлені ним попередньо позовні вимоги до розмірів, які не покриваються лімітом страхової відповідальності, тоді як відмова у задоволенні цивільних позовів потерпілих саме до обвинуваченого ОСОБА_8 , позбавить потерплих процесуальної можливості потворного звернення до суду із аналогічним позовом.

Наведене вище у своїй сукупності та взаємозв`язку, є свідченням того, що при розгляді цивільних позовів, суд першої інстанції не в повній мірі сприяв захисту цивільних прав потерпілих від нанесеної їм кримінальним правопорушенням шкоди, що є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині їх вирішення та призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Окрім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Приписами ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються з: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені Главою 9 КПК України. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Відтак, у зазначеному випадку, йдеться саме про вирішення питання, пов`язаного із процесуальними витратами у зв`язку зі здійсненням кримінального провадження, а не у зв`язку з вирішенням цивільного позову. При цьому, процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

А тому, ураховуючи викладене, документально підтверджені та понесені потерпілими ОСОБА_14 7 500 грн (9 500-2 000) та ОСОБА_11 33 500 грн (36 000 -2 500) витрат на правничу допомогу, що описані у прибутковому касовому ордері № 132 від 04 січня 2021 року (т. 1, а.к.п. 125) та у акті здачі прийняття виконаних робіт (наданих послуг) № 01/04-19 (т. 1, а.к.п. 138), окрім як витрат, пов`язаних із підготовкою та подання позовних заяв, підлягають стягненню із відповідача ОСОБА_8 на користь кожного із зазначених вище потерпілих.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а в частині визначення судом пунктів ПДР, що перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо транспортної пригоди і наслідками, що настали та стягнення процесуальних витрат на підставі п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України - змінити.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Любешівського районного суду Волинської області від 19 березня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 змінити.

Виключити із його мотивувальної частини вказівку суду про порушення обвинуваченим ОСОБА_8 п. п. 2.3 (б, д); 10.1; 12.1; 12.2 ПДР, як таких, що перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо транспортної пригоди і наслідками, що настали.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_14 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн та на користь потерпілої ОСОБА_11 33 500 (тридцять три тисячі п`ятсот) грн витрат на правничу допомогу.

Цей же вирок суду в частині вирішення цивільних позовів скасувати та призначити у цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу в частині внесених у вирок суду першої інстанції змін, може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: