Справа № 645/1132/24
Провадження № 1-кп/645/281/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали судових засідань Фрунзенського районного суду м. Харкова клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001245 від 08.09.2023 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Нижньовартовськ, Російської Федерації, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який на утриманні осіб не має, без місця реєстрації, фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час утримується в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», раніше судимий:

- 04.08.2017 р. Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки,

- 08.11.2019 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, звільнений 21.03.2023 Первомайським міським судом Харківської області умовно-достроково, невідбутий термін покарання 8 місяців 4 дні,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку з декриміналізацією діяння, яке кваліфіковано за цією нормою кримінального закону,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001245 від 08.09.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Відповідно до висунутого обвинувачення, 02.08.2023 р. близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_4 , знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм вітчимом ОСОБА_5 .

У ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на оформлення споживчого кредиту на ім`я ОСОБА_5 , з метою подальшого заволодіння кредитними коштами.

Після чого, ОСОБА_4 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на оформлення споживчого кредиту на ім`я ОСОБА_5 , з метою подальшого заволодіння кредитними коштами, шляхом зловживання довірою, отримавши згоду потерпілого ОСОБА_5 взяв належний йому мобільний телефон. Маючи повний доступ до мобільного телефону ОСОБА_5 , на який було встановлено додаток «Приват 24», зайшов на веб-сторінку ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком», пройшов верифікацію від імені ОСОБА_5 за допомогою системи BankID Національного банку України, створив і подав від імені ОСОБА_5 електронну заявку на оформлення споживчого кредиту на суму 1300 гривень, вказавши у ній особисті данні ОСОБА_5 та уклавши в подальшому від імені потерпілого кредитний договір № -2942395 з ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком», на підставі якого 02.08.2023 о 20 годині 25 хвилин грошові кошти в сумі 1300 гривень були зараховані на банківську картку потерпілого № НОМЕР_2 . В подальшому, продовжуючи реалізацію свого умислу, ОСОБА_4 зайшов на веб-сторінку ТОВ «МІЛОАН», пройшов верифікацію від імені ОСОБА_5 за допомогою системи BankID Національного банку України, створив і подав від імені ОСОБА_5 електронну заявку на оформлення споживчого кредиту на суму 1000 гривень, вказавши у ній особисті данні ОСОБА_5 та уклавши в подальшому від імені потерпілого кредитний договір № 7359292 з ТОВ «МІЛОАН», на підставі якого 02.08.2023 о 20 годині 37 хвилин грошові кошти в сумі 1000 гривень були зараховані на банківську картку потерпілого № НОМЕР_2 .

Після чого, ОСОБА_4 , отримавши грошові кошти на картку ОСОБА_5 «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , маючи повний доступ до мобільного телефону ОСОБА_5 , на який було встановлено додаток «Приват 24» перевів їх на депозитну картку «Скарбничка» останнього. В подальшому, ОСОБА_4 перераховував отримані кредитні кошти потерпілого в сумі 2300 гривень на власну картку «Пумб» № НОМЕР_3 . Незаконно отримані грошові кошти, обернув на свою користь, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 2300 гривень 00 копійок.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про закриття провадження у справі за ч.2 ст. 190 КК України у зв`язку з декриміналізацією діяння, поставленого ОСОБА_4 за провину. В обґрунтування клопотання державний обвинувач послався на те, що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ХІ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим нормативно-правовим актом внесено зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якими крадіжка на суму до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тягне адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив ОСОБА_4 призначити покарання на розсуд суду.

Обвинувачений надав згоду на закриття кримінального провадження за ч.2 ст. 190 КК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність відповідного діяння.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Частина 1 ст. 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи..

Частиною 6 ст. 3 КК України встановлено норму, за якою зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі - Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, до 3028 грн.) - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України передбачено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року - для будь-якого платника податку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, та ті обставини, що відбулась декриміналізація інкримінованого ОСОБА_4 діяння на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набув чинності 09.08.2024 р., та має зворотну дію в часі, із врахуванням наданої обвинуваченим згоди на закриття кримінального провадження, суд доходить до висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно абзацу четвертого частини сьомої статті 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Суд вважає, що оскільки Законом №3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Отже, має місце декриміналізація, а саме діяння, яке полягало у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2023 році становить 2684 грн. (1342 х 2), а відтак суд доходить висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_4 діяння, оскільки вартість майна, у здійсненні шахрайства якого він обвинувачується, згідно обвинувального акту становить 2300,00 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2684 грн).

Зважаючи на те, що обвинувачений не заперечує проти закриття кримінального провадження відносно нього, розуміє наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав, суд вважає за необхідне клопотання задовольнити.

Цивільний позов не заявлено.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не застосовувався.

Процесуальні витрати (витрати на залучення експерта) за проведення товарознавчої експертизи відповідно до вимог ст. 124 КПК України з обвинуваченого стягненню не підлягають та відносяться на рахунок держави.

Керуючись п. 4-1 ч.1 ст. 284, ст. 479-2 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, ст. 5 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, - задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001245 від 08.09.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 190 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази: CD-R диск ТМ «Verbatim» отриманий в ході тимчасового доступу до речей і документів від 08.11.2023 залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали оголошено 15 жовтня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1