Справа № 455/2044/24
Провадження № 1-кс/455/319/2024
УХВАЛА

28 серпня 2024 року м. Старий Самбір

СТАРОСАМБІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши подане у кримінальному провадженні №0000261 від 03.05.2024 року слідчим СВ ВП №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Старосамбірського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 369 КК України, клопотання про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст клопотання

Слідчий звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого, вказує, що 26.08.2024 у ВП №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області поступило повідомлення від старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску «Смільниця Коростенко» ОСОБА_5 , про те, що близько 11.20 год 26.08.2024 під час слідування на виїзд з України в Республіку Польща в міжнародному пункті пропуску автомобільного сполучення «Смільниця», ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька м. Дніпра Дніпропетровської області, надала старшому прикордонних нарядів в пункті пропуску «Смільниця Коростенко» неправомірну вигоду у розмірі 300 доларів США, за вирішення питання щодо безперешкодного пропуску через ДК України її сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2

26.08.2024 виїздом СОГ на місце події було виявлено в службовому приміщенні паспортного контролю відділення інспекторів прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться в міжнародному пункті пропуску «Смільниця-Коростенко», на столі якого знаходяться грошові кошти: 3 купюри по 100 доларів США (КВ 92988408N 2006 року), (КВ 35782495L 2006 року) та (НЕ 77057174С 2006 року), які в подальшому вилучені.

У своєму рапорті помічник начальника відділу-начальник кінологічного відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старший лейтенант ОСОБА_8 доповів начальнику відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), що 26.08.2024 о 11.20 год. у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Смільниця» громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час спілкування запропонувала неправомірну вигоду у розмірі 300 доларів США за вирішення питання щодо безперешкодного пропуску її сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через ДКУ. Також, додав, що він попередив її про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі.

Оскільки вищевказане майно (грошові кошти) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, для досягнення завдання кримінального провадження із встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення метою збереження речових доказів слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на зазначене майно.

2. Позиції учасників провадження в судовому засіданні

Повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання слідчий та власник майна своїм правом на участь в судовому засіданні не скористались.

3. Кримінальне процесуальне законодавство

Арешт майна це один із передбачених статтею 131 КПК України заходів забезпечення кримінального провадження, направлений на забезпечення його дієвості, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (частина 1 статі 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (частина 2 статі 170 КПК України).

Арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення збереження речових доказів, та у такому випадку накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям належності матеріальних об`єктів до речових доказів, а саме, що ці об`єкти, та відповідно, майно на яке накладається арешт: (1) були знаряддям вчинення кримінального правопорушення; (2) зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; (3) є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом (пункт 1 частини 2, з урахуванням положень частини 3 статті 170 та статті 98 КПК України).

4. Мотиви суду при вирішенні клопотання

4.1 Обґрунтована підозра та ступінь тяжкості правопорушення

Встановлені статтею 132 КПК України загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешту майна, не допускають їх застосування, якщо слідчий та прокурор не доведуть, що: (1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; (2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; (3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Результати вивчення та аналізу матеріалів клопотання, а також доводів слідчого на його обґрунтування, дозволяють стверджувати про належний, для поточного етапу досудового розслідування, рівень обґрунтованості тверджень слідчого про те, що кримінальне правопорушення дійсно мало місце.

При цьому, слід звернути увагу на те, що на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей визначає, що вчинення вищевказаного кримінального правопорушення є вірогідним та достатнім з точки зору можливості накласти арешт.

Отже, слідчим надано суду достатню, для поточного етапу досудового розслідування, сукупність доказів на підтвердження обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення.

4.2 Мета арешту

Метою арешту майна слідчий вказує забезпечення збереження речових доказів. Можливість накладення арешту для досягнення такої мети передбачена частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України.

Постановою слідчого майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Аналіз доданих до клопотання документів переконує суд в тому, що наразі існує сукупність підстав вважати, що вилучене майно відповідає критеріям належності матеріальних об`єктів до речових доказів.

4.3. Співрозмірність обмеження права та завдань провадження

Майно, питання про накладення арешту на яке наразі вирішується судом це рухоме майно, відтак, у випадку незастосування арешту, з огляду на вже встановлені досудовим розслідуванням обставини, існує ризик того, що це майно може бути без особливих зусиль приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене або перетворене, після чого пошук та встановлення відомостей про обставини кримінального правопорушення буде істотно утруднений.

В той же час, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, і хоча у такому випадку реалізація права власності частково обмежується, такий захід є тимчасовим, а тому відповідні обмеження є розумними та співмірними з огляду на завдання кримінального провадження та, з урахуванням досліджених обставин, потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

5. Висновки суду

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що клопотання про арешт майна подано на передбаченій кримінальним процесуальним законом підставі та для досягнення легітимної мети збереження речових доказів у кримінальному провадженні. Ця мета може бути досягнута шляхом застосування арешту майна, що у даному випадку буде розумним та співрозмірним обмеженням права власності з огляду на завдання кримінального провадження.

Керуючись статтями ст. 2, 132, 170-173, 309, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, власником яких є ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ), а саме - 3 купюри по 100 доларів США (КВ 92988408N 2006 року), (КВ 35782495L 2006 року), (НЕ 77057174С 2006 року).

Заборонити відчуження, використання і розпорядження цим майном.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1