Справа №522/5063/23
Провадження №1-кп/522/1555/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000163 від 27.02.2023 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, громадянина України, українця, офіційно непрацевлаштованого, маючого на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.12.2019 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, який ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 05.05.2020 року змінено в частині призначеного покарання та ухвалено рішення про засудження обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України та призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільнився 21.11.2022 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2023 року приблизно о 22 годині ОСОБА_3 перебував у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на повторне протиправне заволодіння чужим майном з корисливих мотивів з метою особистого збагачення.

Підшукуючи майно, яким можливо таємно заволодіти, ОСОБА_3 , перебував біля квартири АДРЕСА_3 , де смикаючи ручку вхідних дверей до квартири помітив, що вхідні двері у вказану квартиру не зачинені.

Завідомо знаючи, що на території України, відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_7 від 24.02.2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 07.02.2023 року № 2915-ІХ, впроваджено воєнний стан, маючи намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та переслідуючи ціль незаконного збагачення, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, повторно, користуючись незачиненими вхідними дверми, ОСОБА_3 , 26.02.2023 року приблизно о 22 годині, проник до житла за адресою: АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав належну ОСОБА_8 жіночу шкіряну сумку «Birkin», темно-бордового кольору, вартістю 140 000 грн., в якій знаходилося належне останній майно, а саме: гаманець «Louis Vuitton», коричневого кольору, вартістю 30 000 грн., в якому перебували грошові кошти у розмірі 1 600 доларів США, що станом на 26.02.2023 становило 64 000 грн.; 5 000 грн.; мобільний телефон «IPhone 8 Plus», в корпусі чорного кольору, об`ємом пам`яті 64 Gb, IMEI: НОМЕР_1 , з сім-карткою НОМЕР_2 , у чохлі рожевого кольору, вартістю 28 000 грн.; навушники «Air Pods Pro2», в корпусі білого кольору, вартістю 16 000 грн.; зв`язка ключів, яка вартості не має, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 на автомобіль «Lexus ES 250», в кузові білого кольору, 2017 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_4 .

Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення разом із викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинив матеріального збитку потерпілій ОСОБА_8 на загальну суму 283 000 грн.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло та вчинена в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 до закінчення судового слідства вину не визнавав, наприкінці розгляду судового провадження розкаявся та вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, підтвердив обставини кримінального правопорушення, що описані в обвинувальному акті. Пояснив, що приїхав до м. Одеси до своїх знайомих, в його блокноті була адреса, куди він повинен завітати. Обвинувачений пояснив, що коли зайшов до під`їзду, побачив відкрити двері, зайшов в прихожу квартири та викрав сумку, в якій були гроші, мобільний телефон, навушники. Після того, як покинув квартиру, сумку з речами, які не становлять цінність викинув, а інші речі забрав собі та поїхав до готелю, де поселився заздалегідь. Обвинувачений зазначив, що усвідомлює, що здійснив кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, щире розкаявся та запевнив суд, що більше такого вчиняти не буде. Також обвинувачений пояснив суду, що в той час не мав роботи та грошей, а фактично треба було годувати родину. В Одесу приїхав, щоб знайти роботу, але не зміг зустрітись зі знайомим, який обіцяв допомоги знайти роботу на будівництві.

Потерпіла особа ОСОБА_8 надала заяву про розгляд справи без її участі.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого.

Враховуючи позицію обвинуваченого щодо повного визнання своєї вини, а також розгляду справи у спрощеному порядку, думку прокурора та захисника, які не заперечували проти зміни порядку розгляду справи, суд, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , документів, що стосуються особи обвинуваченого та документів, що підтверджують долю речових доказів, процесуальні витрати і заходи забезпечення кримінального провадження. При цьому, судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавленні права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло та вчинена в умовах воєнного стану.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд враховує, що ОСОБА_3 хоча і вчинив тяжкий злочин, однак його поведінка в суді свідчила про те, що він вже зробив для себе позитивні висновки, відверто засуджує свою поведінку, яка стала наслідком кримінального провадження відносно нього. Також суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, він має постійні місце проживання та реєстрації, позитивно характеризується. Він має міцні соціальні зв`язки та неповнолітню дитину, яка безумовно в нинішніх реаліях потребує підтримки, як матеріальної так і моральної.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів,суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе за умови призначення покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, але при цьому, вважає за необхідне встановити максимальний іспитовий строк, передбачений ч.4 ст.75 КК України. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також надасть підстави для його майбутньої соціальної реабілітації.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Потерпілій особі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 кримінальним правопорушенням завдавано матеріальну шкоду на загальну суму 283000,00 гривень, яку частково відшкодовано, шляхом повернення майна. Цивільний позов потерпілою особою не заявлено.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 було взято під варту 27.02.2023 року.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням та відсутністю ризиків, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, але існування ризику, в разі апеляційного оскарження вироку, неявки обвинуваченого до суду за першою вимогою, або зміни місця проживання без повідомлення суду, що може негативно вплинути на розумність строків апеляційного перегляду справи, суд вважає за можливе до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинувачуваного ОСОБА_3 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, змінити на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України до набрання вироком законної сили покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, засоби зв`язку.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Обвинуваченого ОСОБА_3 звільнити з-під варти в залі суду.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2023 року (справа № 522/4093/23 провадження 1-кс/522/1367/23) скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

мобільний телефон «iPhone 8 Plus» у корпусі чорного кольору, із об`ємом пам`яті 64 Gb, IMEI: НОМЕР_1 , навушники «Air Pods Pro2», у корпусі білого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на автомобіль «Lexus ES 250», у кузові білого кольору, 2017 року випуску із номерним знаком НОМЕР_4 (4 фрагменти), які передані на відповідальне зберігання потерпілій особі, вважати повернутими за належністю.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1