Справа № 646/4/22
№ провадження 1-кп/646/130/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001649 від 26.10.2021 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 383 КК України,-

в с т а н о в и в:

Прокурор Харківської обласної прокуратури звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , в якому просить продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, посилаючись на те, що, обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_8 вчинив вказані кримінальні правопорушення під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки з іспитовим строком на 1 рік відповідно до вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.07.2021, у зв`язку з чим він усвідомлює, що відповідно до ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком за це правопорушення у вигляді від 3 до 8 років може бути повністю або частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, показання яких матимуть доказове значення у суді, та може вчиняти інші кримінальні правопорушення. Разом з тим, інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 .

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_4 та представник потерпілих ОСОБА_6 підтримали клопотанян прокурора та просили його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, зазначені прокурором необґрунтовані, обвинувачений не має намір впливати на свідків, має міцні соціальні зв`язки та просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_9 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження суддя дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Пунктом 1-5 частини 1 статті 176 Кримінально процесуального кодексу України встановлено, що запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора (ч. 4 ст. 176 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст.492 КПК тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо особа обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне із яких, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Судовим розглядом встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 28.10.2021 відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Востаннє ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.07.2024 продовжено строк дії раніше обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 29.08.2024 включно.

Розгляд кримінального провадження до спливу цього строку є об`єктивно неможливим, оскільки закінчення з`ясування обставин та перевірка їх доказами не завершена, судові дебати у справі не проведені.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Європейський Суд у справі «Макаренко проти України» (Заява № 622/11) від 30.01.2018 зазначив, що на додаток до наявності обґрунтованої підозри, вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи влади зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення явки особи до суду. До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від суду, ризик чинення тиску на потерпілих та свідків, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку.

Судом при вирішенні питання про необхідність продовження застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою встановлена наявність ризиків, визначених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризик незаконно впливати на потерпілих; реальна можливість переховування обвинуваченого від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення. Обґрунтованих доводів того, що ці ризики на теперішній час зменшилися чи перестали існувати, у судовому засіданні при розгляді цього клопотання не надано.

Слід зазначити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу або в майбутньому.

Ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій, які можуть зашкодити кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

На переконання прокурора, в цьому провадженні існують ризики, що обвинувачений може: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та вчинити інше кримінальне правопорушення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини, зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Зважаючи на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне із яких, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, які вчинені у період іспитового строку, який спричинив загибель людини, тому суд дійшов висновку, що у даному випадку необхідність вжиття заходів, спрямованих на захист інтересів суспільства від кримінально-протиправних посягань на права недоторканості життя людини зі сторони обвинуваченого переважає принцип поваги до його особистої свободи.

Суд зазначає, що наразі достатніми та належними підставами продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є не лише очікування розгляду справи в суді, а і дотримання балансу між можливими наслідками звільнення обвинуваченого та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує утримання обвинуваченого під вартою.

Суд також ураховує, що тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

В той же час, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому правопорушень, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, суд дійшов переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не буде достатнім, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи ризики, викладені вище, зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 29.08.2024, вважає за доцільне за клопотанням прокурора продовжити тримання останнього під вартою строком на 60 днів.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів підлягає задоволенню, а доводи сторони захисту є необґрунтованими.

Доказів про зникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу стороною захисту суду не надано.

Водночас, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Так, відповідно до ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З огляду на викладене, суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного і керуючись 176-178, 183, 196, 331, 372 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001649 від 26.10.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст.383 КК України, - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, тобто до 26 жовтня 2024 року, включно, без визначення застави.

Строк дії ухвали до 26.10.2024 року (включно).

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, що перебувають під вартою - у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошений та підписаний 29.08.2024 о 15:00 год.

Головуючий: ОСОБА_1