ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №610/283/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1087/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.111-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 14 лютого 2024 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Балаклія Харківської області, громадянку України, із вищою освітою, офіційно непрацевлаштовану, вдову, зареєстровану та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

засуджено за ч.2 ст.111-1 КК України до покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, юридичних особах публічного права, органах, що надають публічні послуги, на строк 10 років з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна.

Кримінальне провадження було розглянуто судом у порядку, передбаченому ст.ст.381-382 КПК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Як установив суд, 24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією України та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам президент російської федерації (далі рф) путін в.в., а також інші невстановлені на цей час представники влади рф, діючи всупереч вимогам пунктам 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (ХХV), від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф (далі зс рф) на територію України.

24 лютого 2022 року на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в АР Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в України», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України.

У громадянки України ОСОБА_8 , яка з ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області, тобто на території, яка знаходилась під тимчасовою окупацією держави-агресора, виник кримінальний протиправний умисел, направлений на добровільне зайняття посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарчих функцій.

З цією метою в липні 2022 року, більш точні дата та час не встановлені, ОСОБА_8 , перебуваючи на території тимчасово окупованого м. Балаклія Ізюмського району Харківської області, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій раніше виниклий кримінальний протиправний умисел, добровільно надала згоду представникам окупаційної адміністрації на зайняття посади головного спеціаліста фінансового відділу в окупаційній адміністрації держави-агресора, з місцем роботи в так званій тимчасовій цивільній адміністрації за адресою: АДРЕСА_2 .

18 липня 2022 року ОСОБА_8 добровільно уклала трудовий договір з представником роботодавця в особі так званого виконуючого обов`язки голови окупаційної адміністрації держави-агресора військово-цивільної адміністрації Ізюмського району Харківської області ОСОБА_9 , що діяв на підставі положення військово-цивільної адміністрації, про прийняття її на роботу на посаду головного спеціаліста фінансового відділу в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Перебуваючи на вищевказаній посаді у приміщенні окупаційної Балаклійській цивільній адміністрації держави-агресора, у період часу з 18 липня 2022 року по 08 вересня 2022 року, тобто до деокупації м. Балаклія Збройними Силами України, ОСОБА_8 здійснювала підготовку звітно-фінансової документації, збирала інформацію стосовно штатної чисельності та фактично відпрацьованого часу працівниками тимчасової цивільної адміністрації м. Балаклія, подавала заявки керівництву щодо фінансування витрат незаконного окупаційного органу влади, в тому числі нарахування заробітної плати працівникам цивільної адміністрації держави-агресора.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Указала, що:

-повідомлення про підозру було вручено їй поза межами загального строку досудового розслідування. Зауважила, що проведення слідчих та/або процесуальних дій поза межами строків досудового розслідування заборонено;

-жодним нормативно-правовим актом, який визначає компетенцію дізнавача, слідчого та прокурора, не передбачено їх право на здійснення перекваліфікації кримінального правопорушення у кримінальному провадженні. Вважає, що дана обставина, у сукупності з приписами ст.19 Конституції України та ч.7 ст.110 КПК України, свідчить про те, що дії сторони обвинувачення щодо перекваліфікації кримінального правопорушення виходять за межі їх компетенції, у зв`язку із чим є незаконними;

-під час проведення досудового розслідування було порушено її право на захист внаслідок недбалого ставлення захисника до своїх професійних обов`язків. Наголосила, що правова допомога їй фактично надана не була, захисника вона жодного разу не бачила і коли захисник поставила підписи на документах їй не відомо. Також наголосила, що бездіяльність захисника призвела до того, що вона погодилась на розгляд справи за її відсутності і, як наслідок, істотні порушення кримінального процесуального закону залишилися поза увагою суду;

-вона є юридично необізнаною людиною, тому не зовсім розуміла процесуальні наслідки підписаних нею документів;

-вона не заперечує своєї провини, однак вважає призначене їй покарання занадто суворим. Зазначила, що висновок суду про те, що у разі не призначення обвинуваченій додаткового покарання остання залишиться фактично не покараною, бо відповідних посад вона раніше не займала, не відповідає дійсності, оскільки вона:

*з 1998 року по 28.07.2008 працювала на посаді головного бухгалтера у Державному ощадному банку України;

*з 11.08.2008 по 01.01.2011 працювала на посаді Головного спеціаліста сектору збору внесків, реєстрації страхувальників і профілактики нещасних випадків на виробництві та профзахворювань відділення виконавчої дирекції ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

*з 01.01.2011 по 12.12.2011 переведена на посаду Головного спеціаліста сектору по роботі з роботодавцями і профілактики нещасних випадків на виробництві та профзахворювань відділення виконавчої дирекції Фонду у Балаклійському районі Харківської області;

*з14.12.2011 по 17.11.2022 прийнята на посаду Головного бухгалтера Відділення «Балаклійське».

Вважає, що з урахуванням визнаних судом першої інстанції пом`якшуючих покарання обставин їй можливо призначити покарання із застосуванням ст.69-1 КК України. Також вважає, що підстави для застосування до неї додаткового покарання відсутні. Наголосила, що фактично вона позбавлена не тільки роботи, а ще й житла. Відзначила, що покаранням у виді конфіскації майна покарана не лише вона, а і її син, який зараз боронить Україну у лавах ЗСУ та його родина, у якій є неповнолітня дитина.

Просить вирок суду скасувати в частині призначеного їй покарання та постановити новий вирок, яким призначити покарання за ч.2 ст.111-1 КК України із застосуванням ст.69-1 КК України у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги на строк 10 років без конфіскації всього належного їй на праві власності майна.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та просив вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченої, захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про порушення строків досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.219 КПК України (в редакції Закону України №2201-ІХ від 14.04.2022) строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно ч.2 ст.219 КПК України строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня повідомлення особі про підозру становить:

1) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно п.1 ч.3 ст.219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене:

1) протягом сімдесяти двох годин - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження 07.10.2022 до ЄРДР було внесено відомості за №0000576 за ознаками вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, яке згідно ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

30.01.2024 у провадженні начальником Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури прокурором ОСОБА_10 була винесена постанова про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч.5 ст.111-1 КК України на ч.2 ст.111-1 КК України, яке згідно ч.2 ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Частиною 4 ст.218 КПК України передбачено, що якщо під час досудового слідства буде встановлено, що особа вчинила кримінальний проступок за відсутності в її діях складу злочину, слідчий за погодженням із прокурором надсилає матеріали кримінального провадження керівнику органу дізнання з урахуванням підслідності.

Таким чином, начальник Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури прокурор ОСОБА_10 у цьому кримінальному провадженні є правомочною особою для зміни правової кваліфікації злочину, а тому доводи обвинуваченої в цій частині є також безпідставними.

31.01.2024 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.111-1 КК України.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст.111-1 КК України був складений та затверджений 02.02.2024 та у цей же день направлений до Балаклійського районного суду Харківської області, тобто у встановлений п.1 ч.3 ст.219 КПК України строк.

Зазначене свідчить про те, що з дня повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального проступку до дня звернення до суду з обвинувальним актом строк досудового розслідування, передбачений ст.219 КПК України, у кримінальному провадженні №0000576 від 07.10.2022 не закінчився.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно вимог, передбачених ч.1 ст.394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Відповідно до ч.2 ст.381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.381, 382 КПК України, розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку відносно обвинуваченої ОСОБА_8 без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачена ОСОБА_8 в присутності свого захисника ОСОБА_11 беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.111-1 КК України, не оспорювала встановлені досудовим розслідуванням обставини і була згодна з розглядом обвинувального акту за її відсутності, про що письмово, власноручно засвідчила у відповідній заяві (а.с.15-18).

Твердження ОСОБА_8 про порушення її права на захист через те, що на її думку захисник приймав формальну участь, колегія суддів розцінює як спробу пом`якшити покарання.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження допит підозрюваного відбувся за участі захисника ОСОБА_11 , тобто право на правову допомогу було забезпечено, що не спростувала у суді апеляційної інстанції і сама ОСОБА_8 .

Також слід відзначити, що матеріали кримінального провадження не містять жодних заяв чи клопотань про неефективність захисту або про необхідність заміни цього захисника.

З урахуванням зазначеного, доводи обвинуваченої про допущені істотні порушення під час досудового розслідування, так само безпідставні.

Враховуючи, що порушень кримінального процесуального закону при розгляді обвинувального акта щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального проступку у спрощеному порядку не встановлено, а тому встановлені органом досудового розслідування обставини, як і правову кваліфікацію дій обвинуваченої, відповідно до вимог ч.1 ст.394 КПК України, суд апеляційної інстанції не перевіряє.

Відповідно до ч.1 ст.65 КК України, покарання винній особі має бути призначено у межах санкції закону, за яким її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_8 призначено необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується в цілому позитивно, за недоведеністю протилежного, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є вдовою, її визнання вини та щире розкаяння, визнавши останні дві обставини пом`якшуючими покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд призначив обвинуваченій за ч.2 ст.111-1 КК України основне покарання, яке за своїм видом і розміром є необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги обвинуваченої про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок тяжкості в частині призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, є обґрунтованими.

Виходячи з конкретних обставин цього кримінального провадження, ураховуючи мету покарання, яка полягає в необхідності виправлення засудженої, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відпоститься до категорії кримінальних проступків, вищезазначених даних про особу ОСОБА_8 , наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає за можливе, у порядку п.1 ч.1 ст.408 КПК України змінити вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 14 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити із резолютивної частини вироку рішення суду про призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.2 ст.111-1 КК України до покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, юридичних особах публічного права, органах, що надають публічні послуги, на строк 10 років без конфіскації майна.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: