Справа № 953/2881/24
н/п 1-кс/953/5227/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2024 р. Слідча суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000242 від 27.02.2024, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , розлученого, має дочку, 2016 р.н., військовозобов *язаного , працює директором ТОВ «Охоронна компанія «Аделаїда», раніше судимого: 08.09.2005 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі строком на 12 років; 22.10.2018 Ленінським районним судом м. Харкова ч. 2 ст. 355 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, звільнений по відбуттю покарання 29.10.2019 року

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України

Встановив:

15.07.2024 до суду надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000242 від 27.02.2024, відносно ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання зазначає, що в невстановлений під час досудового розслідування день та час, невстановлена особа вирішила заволодіти шляхом шахрайства та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки грошовими коштами громадян України, наявними на їх банківських рахунках.

Для налагодження механізму систематичного і незаконного заволодіння грошовими коштами громадян України, достовірно розуміючи протиправність своєї діяльності, у невстановлений слідством день та час, але не пізніше 15.12.2023 року, усвідомлюючи, що самостійно досягнути злочинної мети у вигляді постійних незаконних прибутків в результаті вчинення шахрайських дій неможливо, невстановлена особа вступила в попередню змову на спільне вчинення шахрайських дій з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Відповідно до заздалегідь розробленого плану, невстановлена особа, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою заволодіння чужим майном, а саме грошима, шляхом обману громадян, придбала електронно-обчислювальну техніку (мобільні телефони з можливістю виходу до мережі Інтернет та спеціальним програмним забезпеченням) та сім-картки операторів мобільного зв`язку України у невизначеній кількості, частину з яких залишила собі, а частину, передала ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , забезпечивши таким чином матеріально-технічну базу для подальшого вчинення злочинів.

В подальшому невстановлена особа, з метою пошуку потерпілих, отримала через мережу Інтернет, базу даних клієнтів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (), після чого, за допомогою заздалегідь пристосованих ним знарядь вчинення злочину телефонів із встановленим заздалегідь спеціальним програмним забезпеченням та сім-карток оператора мобільного зв`язку ТОВ «Інтертелеком» після їх поповнення, здійснювала дзвінки на абонентські номери громадян, підібрані випадковим шляхом, представляючись співробітником служби безпеки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», повідомляв неправдиву інформацію про те, що з рахунку потерпілого, відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», здійснюється підозріла трансакція та для її припинення необхідно повідомити чотиризначний код із смс-повідомлення, який надійшов на абонентський номер потерпілого.

При цьому невстановлена особа за допомогою електронно-обчислювальної техніки (мобільних телефонів з виходом до мережі Інтернет та спеціально встановленим програмним забезпеченням та сім-карток), знаючи номер телефону потерпілого, отримував доступ до мобільного додатку «Приват24» від імені власника картки, при цьому потерпілому приходило на номер телефону, закріплений за його банківською карткою смс-повідомлення з кодом, який необхідно ввести для входу в додаток «Приват24». Невстановлена особа, представляючись працівником служби безпеки банку, постійно розмовляючи з потерпілим по телефону та не даючи йому таким чином повністю прочитати текст смс-повідомлення банку, де окрім пароля міститься інформація про те, що вказаний пароль неможна нікому передавати, діючи шляхом обману, не повідомляючи своїх дійсних намірів заволодіти грошовими коштами, які маються на банківському рахунку потерпілого, просив його повідомити цей пароль. Після отримання паролю, невстановлена особа, авторизовувалася в мобільному додатку «Приват24» як власник банківської картки - конкретний потерпілий та маючи доступ до банківського рахунку останнього, отримував реквізити (номер карти, термін дії та цифровий код безпеки, який знаходиться на зворотному боці банківської карти-CVV код) платіжних та кредитних карток потерпілих, які одразу передавав ОСОБА_7 та ОСОБА_4 для створення дублікатів банківських карток потерпілих в заздалегідь пристосованих ними знаряддях вчинення злочину телефонах та сім-картках.

Для успішного здійснення злочинного плану, після створення дублікатів банківських карток потерпілих в заздалегідь пристосованих знаряддях вчинення злочину, а саме телефонах, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , використовуючи функцію «NFC» для проведення онлайн-платежів, обготівковували грошові кошти, що знаходились на банківських картках потерпілих, шляхом видачі готівки в банкоматах та придбання побутової техніки, шляхом придбання мобільних пристроїв та аксесуарів до них, на території м. Харкова.

Перед початком вчинення шахрайських дій невстановлена особа повідомляв про це ОСОБА_7 та ОСОБА_4 засобами мобільного зв`язку, а ті в свою чергу вирушали до банкоматів або магазинів побутової техніки вм. Харкові для забезпечення необхідності термінового зняття грошових коштів.

В подальшому у разі успішного зняття грошових коштів, невстановлена особа, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розподіляли їх між собою в заздалегідь обговорених частках.

Окрім організації матеріального підґрунтя діяльності групи осіб, серед її учасників було розроблено і запроваджено заходи конспірації для недопущення викриття протиправної діяльності правоохоронними органами, а саме: невстановлена особа, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 для спілкування та координації своїх дій не спілкувались відкритими каналами мобільного зв`язку, використовуючи для цього месенджер «ТЕЛЕГРАМ», та при обготівкуванні грошових коштів в банкоматах та магазинах побутової техніки, шляхом придбання мобільних пристроїв та аксесуарів до них, використовували медичні маски, окуляри, головні убори, з метою приховання своєї зовнішності. Для пересування по м. Харкову ОСОБА_7 та ОСОБА_4 використовували орендований автомобіль.

Отриманими шахрайським шляхом за попередньою змовою групою осіб з використанням електронно-обчислювальної техніки, в умовах воєнного стану, грошовими коштами невстановлена особа, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розпоряджалися на власний розсуд, чим спричинили потерпілим матеріальні збитки.

Так, 04.04.2024 невстановлена особа, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб між собою, заволоділи шахрайським шляхом належними ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошовими коштами за наступних обставин.

Так, 04.04.2024, о 16:19 невстановлена особа, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконно заволодіти грошовими коштами потерпілого шахрайським шляхом, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , за раніше складеним планом, на виконання відведених йому ролі та функцій, за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: мобільного телефону з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_2 оператора мобільного зв`язку ТОВ «Інтертелеком», здійснив дзвінок на номер НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_8 , при цьому представившись співробітником служби безпеки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» неправдиво повідомив ОСОБА_8 про те, що з картки останньої здійснюється підозріла трансакція та для її припинення з метою скасування перерахування грошових коштів, необхідно назвати йому код, який надійде в смс-повідомленні на мобільний номер ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 , не будучи обізнаною про протиправні наміри невстановленої особи, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 заволодіти її грошовими коштами, наявними на банківській картці, шляхом обману, вважаючи, що вона розмовляє з працівником АТ КБ «ПРИВАТБАНК», повідомила невстановленій особі пароль, необхідний для авторизації в мобільному додатку «Приват24», який прийшов в смс-повідомленні банку, після чого невстановлена особа за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: мобільного телефону з сім-карткою, наявним в ньому програмним забезпеченням та доступом до всесвітньої мережі Інтернет, знаючи номер телефону потерпілого та пароль для авторизації, авторизувався в мобільному додатку «Приват24» як власник картки ОСОБА_8 , та за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: мобільного телефону з сім-карткою, наявним в ньому програмним забезпеченням та доступом до всесвітньої мережі Інтернет передав ОСОБА_4 реквізити (номер карти, її пінкод, термін дії та цифровий код безпеки, який знаходиться на зворотному боці банківської карти-CVV код) платіжної картки ОСОБА_8 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_4 , які в подальшому ОСОБА_4 усно продиктував ОСОБА_7 , та які останній використав для створення дублікату вказаної банківської картки потерпілої в заздалегідь пристосованому ним знарядді вчинення злочину, а саме телефоні із сім-карткою.

04.04.2024, о 16:28, перебуваючи біля банкомату АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 23, керуючись корисливим мотивом, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, здійснив зняття грошових коштів з банківської картки ОСОБА_8

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_5 в сумі 20 000 грн., використовуючи при цьому функцію для безконтактної оплати «NFC» в заздалегідь пристосованому ним знарядді вчинення злочину, а саме телефоні із сім-карткою.

Таким чином невстановлена особа, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою, заволоділи грошовими коштами на загальну суму

20 000 грн., чим завдали ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману, з використанням електронно-обчислювальної техніки, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в умовах воєнного стану.

15.07.2024 ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману, з використанням електронно-обчислювальної техніки, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в умовах воєнного стану.

На даний час, у органу проведення досудового розслідування існують підстави вважати, що на теперішній час наявні ризики передбачені п. 1,2,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: - переховуватись від органів досудового розслідування та (або) суду;- знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;- незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав.

Прокурор зазначив, що зібрані докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК УКраїни та підтверджують наявність ризиків, передбачених пунктами 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим, сторона обвинувачення просила застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його адвокат з приводу клопотання прокурора заперечували, вказуючи, що з підозрою не згодні, ризики не доведені, просять відмовити прокурору та визначити інший захід, не пов*язаний з триманням під вартою, а саме нічний домашній арешт.

Слідча суддя, заслухавши позицію сторін, дослідивши надані матеріали та документи у їх сукупності, прийшла до наступного висновку.

З наданих матеріалів встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000242 від 27.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

15.07.2024 органом досудового розслідування ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України 15.07.2024 року.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 підозрюється, останній є осудною особою, яка досягла 16-річного віку та є громадянином України.

За результатами розгляду даного клопотання про застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів, а саме: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 ; протоколом огляду від 10.06.2024 інформації на CD-R диску отриманої від компанії «EasyPay»;протоколом огляду від 12.06.2024 інформації на DVD-R диску від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», із інформацією про зняття грошових коштів із банківського рахунку потерпілої ОСОБА_8 із фотом зняття грошових коштів з банкомату;протоколами проведення НС(Р)Д, а саме, аудіо-, відеоконтроль особи стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , в яких останні обговорюють деталі вчинення інкримінованих злочинів; та іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та положення кримінального процесуального закону, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується.

Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя переконана, що надані достатні підстави для наявності обґрунтованої підозри стосовно можливого вчинення ОСОБА_9 дій, що кваліфікуються за ч.4 ст. 190 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідча суддя враховує наявність ризиків, передбаченого п.1,2,3,5 ст.177 КПК України, а саме: - переховуватись від органів досудового розслідування та (або) суду;- знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;- незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Крім того, слідча суддя вважає за необхідне зазначити, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Слідча суддя зазначає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

А отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідча суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_4 та переховування його від органів досудового розслідування у сукупності з іншими обставинами.

Також обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у зв`язку із чим наявні ризики, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказаний ризик підтверджується обставинами вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_4 , а саме заволодіння чужим майном шляхом обману, з використанням електронно-обчислювальної техніки, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану. На даний час органом досудового розслідування встановлюється місце знаходження ряду предметів з числа електронно-обчислювальної техніки, які використовувались як засоби вчинення злочину та які не були виявлені в ході досудового розслідування, та мають безпосереднє відношення до шахрайської діяльності фігурантів кримінального провадження під час вчинення кримінальних правопорушень, що у свою чергу надасть можливість підозрюваному ОСОБА_4 знищити, сховати або спотворити їх.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків, потерпілих, враховуючи обставини кримінального правопорушення.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України також є доведеним та обгрунтованим, враховуючи дані по особі підозрюваного, який раніше був судимий, звільнений по відбуттю покарання в жовтні 2019 року, і належних висновків для себе не зробив, і хоча до суду були надані дані про працевлаштування, однак даних про офіційні доходи під час розгляду клопотання слідчому судді не надано, що свідчить про відсутність доходів з офіційних джерел.

Слідча суддя також враховує всі надані дані щодо особи підозрюваного, який розлучений, має дочку, 2016 р.н. Представлені до суду дані про хвороби підозрюваного та дочки судом враховані, однак слідча суддя зазначає, що документально підтверджених даних щодо неможливості перебування ОСОБА_4 за станом здоров*я на теперішній час в умовах тримання під вартою суду не надано.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , те, що злочин вчинений під час дії воєнного стану, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства так і держави в цілому, сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, в умовах дії воєнного стану на території України.

При цьому слідча суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

За таких обставин клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню, з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242240 грн., та вважає її достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, з врахуванням всіх даних по особі підозрюваного та обставин кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків. Однак, слідча суддя вважає, що на цей час існують правові підстави для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 з врахуванням наявних встановлених ризиків, даних про особу підозрюваного, і підстав для визначення іншого запобіжного заходу слідчий суддя не вбачає і не надано даних про такі обставини і самим підозрюваним і йог захисником.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 213, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

Постановив:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором по кримінальному провадженню № 0000242 від 27.02.2024 - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 60 діб - тобто до 13 вересня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_4 суму застави у розмірі 242240 грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області (код одержувача: 26281249; банк одержувача: ДКСУ м. Київ; МФО одержувача: 820172; р/р. ua0006674 (справа № _____) до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_4 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатись із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого судді, суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

- утримуватись від спілкування з потерпілими, іншими обвинуваченими по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити підозрюваному, що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Роз`яснити заставодавцю, що підозрюваний підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.

Зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 та прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 , негайно повідомити близьких родичів підозрюваного ОСОБА_4 про взяття під варту останнього.

Встановити строк дії ухвали до 13.09.2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідча суддя