Справа № 740/7060/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/419/24
Категорія - ч.1 ст.307 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 (в режимі відео конференції),

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000908 від 10.07.2023 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 лютого 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ніжин Чернігівської області, громадянин України, має середню спеціальну освіту, неодружений, не працює, в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою скасовано та звільнено з-під варти.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальному розмірі 4780 (чотири тисячі сімсот вісімдесят) грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10.08.2023 на майно: грошові кошти в сумі 500 грн., купюри номіналом 100 грн. серії УР0155352, купюри номіналом 200 грн. серії УС8349505, УВ4093040 (що були використані в якості купюр для проведення оперативної закупки); мобільний телефон марки Nokia G21 з номерами телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 ; медичну документацію на отримання таблеток метадону в ТОВ «Медичний центр «Медлайф» на двох аркушах; 2 предмети, схожі на револьвери; 9 фіскальних чеків.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_8 у невстановлені час, місці та спосіб, з корисливого мотиву, з метою подальшого збуту, незаконно придбав наркотичний засіб - метадон (фенадон) та почав його зберігати при собі.

05.08.2023 близько 15 год. 29 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи мету особистого збагачення, з корисливого мотиву, за грошові кошти в сумі 200 гривень, умисно, незаконно збув ОСОБА_9 (особа зі зміненими анкетними даними), яка була залучена для проведення оперативної закупки наркотичних засобів, дві таблетки білого кольору, що містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), маса якого становить 0,0431 г.

Такими діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, а також незаконний збут наркотичних засобів.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просив дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого, вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з часу його затримання з 07.08.2023 по 15.02.2024.

Вказує, що місцевим судом достатньо не враховано обставин вчинення злочину та його суспільної небезпеки, так як ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких злочинів, та наркологічну ситуацію в Україні, а також, що дії обвинуваченого могли привести до тяжких наслідків для життя і здоров`я громадян. Крім того, зазначає, що характеристики за місцем проживання ОСОБА_8 не заважали йому вчинити злочин, та згідно досудової доповіді органу з питань пробації визначено ризик повторного вчинення кримінального правопорушення як високий. Вважає, що у випадку залишення положень ст. 75 КК України превентивна функція покарання не буде виконана, адже непрацююча особа, яка покращувала свій матеріальний стан за рахунок збуту наркотичних засобів фактично не понесе покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених в ній підстав, обвинуваченого та захисника, які просили залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтував дослідженими в порядку, передбаченому статтею 349 КПК України, доказами, що не оспорюються в апеляційній скарзі.

Враховуючи, що фактичні обставини справи, як і кваліфікація дій обвинуваченого, ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі статті 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних щодо особи обвинуваченого, наявності обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані щодо особи обвинуваченого, його освіту, неодружений, наявність місця реєстрації та проживання, за яким характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, але перебуває на обліку у лікаря нарколога, в силу ст. 89 КК України не судимий, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, що обтяжують покарання, у зв`язку з чим призначив покарання у мінімальному розмірі за санкцією ч. 1 ст. 307 КК України, та зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, встановивши 1 рік іспитового строку.

Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про необхідність призначення ОСОБА_8 реальної міри покарання з огляду на те, що у судовому засіданні під час апеляційного розгляду обвинуваченим були надані документи, а саме: довідка управління соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області, довідка до акта огляду МСЕК від 01.11.2021 про те, що ОСОБА_8 надає соціальну послугу з догляду на непрофесійній основі особі з інвалідністю 1 групи - ОСОБА_10 (матері). Крім того, інші близькі особи ОСОБА_10 разом з нею не проживають, що у свою чергу, у випадку призначення реальної міри покарання призведе до позбавлення особи, яка потребує стороннього догляду такої допомоги сторонніх осіб, до яких, на сьогоднішній день, належить її син - ОСОБА_8 .

Водночас колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, застосовуючи положення ст. 75 КК України, та визначаючи мінімальний розмір іспитового строку не повною мірою врахував досудову доповідь органу пробації та дані, що характеризують особу обвинуваченого. Зокрема, судом не враховано, що з 2013 року ОСОБА_8 вчиняв кримінальні правопорушення, передбачені ст. 309 КК України, за що притягувався до кримінальної відповідальності. Вказане свідчить про підвищений ступінь ризику вчинення нових кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, про що, у тому числі, свідчить вчинення ОСОБА_8 даного злочину, перебування його на обліку у лікаря нарколога. Також, відповідно до досудової доповіді, орган пробації визначив, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а ризик небезпеки для суспільства - середній.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що іспитовий строк має бути призначений в максимальних межах, передбачених ст. 75 КК України, та покладення на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Керуючись ст., ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 лютого 2024 відносно ОСОБА_8 - скасувати у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4