1Справа № 335/9378/24 1-кп/335/733/2024
ВИРОК
14 листопада 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6
представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має повну вищу освіту, є студентом НУЗП, не одруженого, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.
Встановлено, що 03.07.2024, приблизно о 23:40 год., водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «BMW 523 і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині проспекту Соборного в м. Запоріжжя, зі сторони вул. Південноукраїнській в напрямку площа Поляка, зі швидкістю в інтервалі 148,19 км/год до 155,79 км/год, яка перевищує максимально дозволену швидкість руху в населеному пункті 50 км/год, відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями.
В цей же час, в районі регульованого пішохідного переходу, поблизу будинку 208 по проспекту Соборному, проїзну частину проспекту Соборного, на червоний сигнал світлофора, перетинав пішохід ОСОБА_8 , який вийшов з розподілюваного газону на смугу руху автомобіля «BMW 523 і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перетинаючи її зліва направо по ходу його руху. Перебуваючи на проїзній частині пішохід ОСОБА_8 змінив напрямок свого руху, продовжив рух вздовж проїзної частини в напрямку площі Поляка, в попутному з автомобілем «BMW 523 і», реєстраційний номер НОМЕР_2 НА напрямку та перед моментом наїзду зупинився.
В цей час, продовжуючи рух, водій ОСОБА_4 , маючи об`єктивну можливість виявити пішохода на проїзній частині та технічну можливість уникнути на нього наїзду, при умові руху з максимально допустимою швидкістю в населеному пункті, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, діючи зі злочинною недбалістю, порушуючи вимоги п.п. 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:
- 12.4: «населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;
- 12.9 б) «водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»,
Заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , в результаті чого пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці.
Згідно висновку судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_8 настала внаслідок розтрощення тіла, а саме повного розділення тулуба на рівні животу, множинних уламкових переломів ребер справа по біля-грудинній, середньо-ключичній та паховим лініям з ушкодженням пристінкової плеври і тканин руйнування правої долі печінки, селезінки, великого сальника, тонкого кишківника, розриву сечового міхура, перелому хребта на рівні 1-2 грудних хребців, 12-го грудного та 1-го поперекового хребців по типу «розриву» з повним анатомічним розривом спинного мозку та обох прокольних зв`язок, руйнування хребта на рівні 3-го поперекового хребта та куприка, множинних уламкових переломів кісток тазу, які в сукупності перебувають в прямому причинному зв`язку зі смертю.
Невиконання водієм автомобіля «BMW 523 і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , вимог п.п. 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав та показав, що вчинив вказане кримінальне правопорушення за обставин, вказаних в обвинувальному акті, вибачився перед потерпілою. Просив суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_6 в суді показала, що вона не має ніяких претензій до обвинуваченого, вказала, що ДТП сталося за обставин, що вказані обвинуваченим. Пояснила, що обвинувачений після ДТП допомагав матеріально, цивільний позов не заявляла. Просила обвинуваченого не карати суворо, не позбавляти його волі, надати йому шанс виправитися.
Судом відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України після роз`яснення наслідків та з`ясування правильності розуміння обставин справи учасниками судового провадження, добровільності їх позиції, визнано за недоцільне досліджувати інші докази у зв`язку із тим, що обставини справи ніким не оспорюються.
Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їхній сукупності, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена і його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди, вибачення перед родиною загиблого.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
При обранні обвинуваченому міри та визначення розміру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься відповідно до вимог статті 12 КК України до тяжкого злочину, наслідки злочину, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, вперше притягується до кримінальної відповідальності, навчається є студентом вищого навчального закладу, його ставлення до скоєного, враховує позицію потерпілої, яка не має претензій до обвинуваченого та просила суд суворого його не карати, не позбавляти волі молоду людину.
Суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, яке є необхідним і буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.
Приймаючи до уваги тяжкість злочину, індивідуальну ступінь суспільної небезпеки скоєного, форму вини у вигляді необережності, що керував транспортним засобом у тверезому стані, добровільне відшкодування завданої шкоди, ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, розкаявся у вчиненому, виявляє щирий жаль з приводу вчиненого, поведінку особи після скоєння злочину, висловив вибачення перед родиною загиблого, те що обвинувачений активно сприяв в розкритті злочину, щиро розкаявся в скоєному, позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, також суд враховую позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка до обвинуваченого претензій не має та просить його суворо не карати, вважає за можливим звільнити його від відбування покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, і що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним та іншими особами злочинів.
За ст. 77 КК України в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Отже, суд, враховуючи тяжкість злочину, той факт, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає додаткове покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами, а винуватість ОСОБА_4 була встановлена у скоєні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, то зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, що на думку суду буде відповідати достатній та справедливій мірі покарання за скоєне ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Цивільний позови не заявлено.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2024 - підлягає скасуванню.
Запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_4 , у вигляді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 369371, 373374, 392395 КПК України, суд
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробування, з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки виконувати з моменту вилучення вказаних прав.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на проведення судових експертиз у розмірі 20 446 (двадцять тисяч чотириста сорок шість) гривні 56 копійок.
Арешт у виді заборони права на відчуження, розпорядження та користування, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 4 липня 2024 р. на: автомобіль марки «BMW 523 і», реєстраційний номер НОМЕР_1 скасувати.
автомобіль марки «BMW 523 і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути власнику;
лівий та правий черевики трупа ОСОБА_8 - знищити;
До набрання вироком суду законної сили засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити запобіжний захід у вигляді застави.
Після набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді застави, обраний ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07.08.2024 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним за ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1