справа № 619/6889/24
провадження № 1-кп/619/410/24
ВИРОК

іменем України

18 жовтня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
обвинуваченогоОСОБА_4
захисникаОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданнікримінальне провадження № 0000651 від 08.06.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ще Прудянка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, освіта вища, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 1142 КК України,

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації (далі - РФ) державою- агресором, затвердженим постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 №129- VIII, РФ визнано державою-агресором.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи план розв`язання та ведення агресивної війни та військового конфлікту на території України, діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, всупереч вимогам п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил Російської Федерації за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05:00 годині, на виконання злочинного наказу президента рф Володимира путіна військовослужбовці Збройних Сил рф, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторгайся на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та РФ (далі - РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжено по теперішній час.

В ході проведення досудового розслідування встановлено громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за відсутності патріотичних переконань до держави Україна, є негативно налаштованим проти посадових осіб органів державної влади України, у зв`язку із здійсненням ними їхніх владних повноважень, а також військовослужбовців Збройних сил України, які для забезпечення національної безпеки та оборони України здійснюють комплекс активних заходів з використанням зброї та військової техніки, спрямованих на подолання збройної агресії Російської Федерації.

Так, ОСОБА_4 , перебуваючи на території м. Дергачі Харківської області, більш точне місце на цей час не встановлено, у невстановлений слідством час, але не пізніше 18 квітня 2024 року, використовуючи інстальований на власному мобільному телефоні марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 9 А» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 застосунок месенджера «Telegram» та авторизований у ньому аккаунт з найменуванням «ІНФОРМАЦІЯ_4», що прив`язаний до н.т. НОМЕР_3 , добровільно, умисно налагодив постійний зв`язок з особою на ім`я « ОСОБА_6 », більш точні дані особи не встановлені, яка використовує аккаунт у вказаному месенджері з найменуванням « ОСОБА_6 » (ідентифікаційне ім`я користувача ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

У ході особистого листування із вищевказаним користувачем у ОСОБА_4 , перебуваючого на території м. Дергачі Харківського району Харківської області, у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 17 травня 2024 року, виник злочинний умисел, направлений на поширення інформації про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, при умові не розміщення вказаної інформації у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, в умовах воєнного стану.

Так, 17 травня 2024 року ОСОБА_4 переміщувався по АДРЕСА_2 (до перейменування - АДРЕСА_3 ) у напрямку місцевого колодязя, та шляхом власного спостереження здобув відомості щодо перебування військового броньованого автомобіля поряд з будівлею № 9 по вказаній вулиці, а також про дислокацію військових Збройних Сил України у будинку за вказаною адресою.

Надалі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на поширення інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, перебуваючи безпосередньо біля будівлі за вказаною адресою, о 18 год 21 хв 17 травня 2024 року за допомогою власного мобільного телефону виготовив фотознімок зазначеного військового броньованого автомобіля.

Діючи з метою поширення здобутої інформації, продовжуючи реалізацію свого кримінально-протиправного наміру, направленого на поширення інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань за можливості їх ідентифікації на місцевості, ОСОБА_4 , перебуваючи на території м. Дергачі Харківського р-ну Харківської обл., використовуючи авторизований на власному мобільному телефоні аккаунт у месенджері «Telegram» з найменуванням «ІНФОРМАЦІЯ_4», що прив`язаний до н.т. НОМЕР_3 , достовірно усвідомлюючи про перебування співрозмовника на території РФ та його погляди, направлені на підтримку дій та рішень держави- агресора, діючи з ідеологічних переконань, добровільно, умисно, у період з 18 год 21 хв по 19 год 56 хв 17 травня 2024 року надіслав здобуті відомості щодо розташування військового транспортного засобу користувачу зазначеного месенджеру з найменуванням аккаунту « ОСОБА_6 » у вигляді текстового повідомлення « У колодца на АДРЕСА_3 » та виготовлене ним фотозображення вказаного військового броньованого автомобіля.

В подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого кримінально- протиправного наміру, направленого на поширення інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань за можливості їх ідентифікації на місцевості, перебуваючи на території м. Дергачі Харківського p-ну Харківської обл., використовуючи авторизований на власному мобільному телефоні аккаунт у месенджері «Telegram» з найменуванням «ІНФОРМАЦІЯ_4», що прив`язаний до н.т. НОМЕР_3 , достовірно усвідомлюючи про перебування співрозмовника на території РФ та його погляди, направлені на підтримку дій та рішень держави-агресора, діючи з ідеологічних переконань, добровільно, умисно, у період часу з 22 год 34 хв по 22 год 39 хв 20 травня 2024 року надіслав користувачу зазначеного месенджеру з найменуванням аккаунту «ОСОБА_6» здобуті відомості про місце тимчасової дислокації підрозділу ЗСУ та перебування поряд з будівлею вищевказаного військового броньованого автомобіля у вигляді наступних текстових повідомлень: «Дом рядом из окон смотрят, я засчёт колодца петлял, но щас уже привлёк внимание» (відповідь на запитання співрозмовника «А машину никто не охраняет?»), «Ул. АДРЕСА_3, 9», «Да» (відповідь на запитання співрозмовника «Здесь военные живут?»), «Сеткой, как видите и внутри джип» (відповідь на запитання співрозмовника «А машина закрыта?»).

Разом з цим, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на поширення інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань за можливості їх ідентифікації на місцевості, перебуваючи на території м. Дергачі Харківського p-ну Харківської обл., використовуючи авторизований на власному мобільному телефоні аккаунт у месенджері «Telegram» з найменуванням «ІНФОРМАЦІЯ_4», що прив`язаний до н.т. НОМЕР_3 , достовірно усвідомлюючи про перебування співрозмовника на території РФ та його погляди, направлені на підтримку дій та рішень держави-агресора, діючи з ідеологічних переконань, добровільно, умисно, у ході спілкування з користувачем зазначеного месенджеру з найменуванням аккаунту «ОСОБА_6» о 22 год 41 хв 01 червня 2024 року надіслав текстове повідомлення: «Не, она у колодца на АДРЕСА_3 9, это в полукилометре от меня» у відповідь на наступні запитання вказаного спірозмовника: «Дима, а машину видно из окна твоего дома?», «Я имею ввиду военная машина, которую ты фотографировал для меня», чим повторно повідомив здобуті відомості про місце перебування вищевказаного військового броньованого автомобіля.

Згідно відповіді військової частини, у зазначені дати поширення ОСОБА_4 відомостей про розташування сил оборони України, за вказаною ним адресою дійсно дислокувались підрозділи Збройних Сил України та перебувала їх військова техніка.

При цьому, зазначена поширена ОСОБА_4 інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразилися у поширенні інформації про переміщення, рух та розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 1142 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнавав частково в тій частині, що фото дійсно робив, але не військових, проте у подальшому визнав повністю та пояснив, що він зробив фото військового автомобіля і відправив його харківській журналістці, але військових там не бачив. Вважав, що журналістка з Харкова, так як призначала йому зустріч, але він її не бачив. Вона спросила про його відношення про наявність іноземних найманців на території України, він відповів, що негативно відноситься. Ніяких завдань щодо спостереження вона йому не ставила, проте вона шукала легіонерів, іноземних найманців на користь України. Він сфотографував самостійно військовий джип по АДРЕСА_3 , але ніяких військових він там не бачив і на відео слідчого експерименту видно, що там вхідні двері повністю заросли чагарником і що там ніхто не проживає. У травні 2024 року, коли він написав на асфальті напис: «нет мобилизации», і це фото відправив журналістці, за його вона прислала йому три інтимні фото. Вину визнає в тому, що робив фото джипа, але не місця дислокації військових, він їх не бачив і у нього такого не було наміру про місце дислокації військових.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, враховуючи, що це провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_4 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення під час судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена прокурором у повному обсязі і підтверджується встановленими судом фактичними відомостями, у розумінні вимог статей 84, 85, 86, 87, 94 КПК України, які містяться у:

- заяві ОСОБА_4 відповідно до якої, він добровільно надав органам слідства належний йому мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 9 А» з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 . ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в якому встановлена сім-картка мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_3 та карта пам`яті «micro-sd», на якому встановлено система логічного захисту інформації у вигляді графічного ключа. Зокрема, саме за допомогою вищевказаного мобільного пристрою він через свій аккаунт у месенджері «Telegram», що прив`язаний до н.т. НОМЕР_3 , спілкувався з жінкою на ім`я « ОСОБА_6 », яка використовувала аккаунт у цьому месенджері з найменуванням « ОСОБА_6 » (нік-нейм ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що викладено у його поясненнях;

- протоколі огляду від 14.06.2024 та фототаблиці до нього;

- протоколі оглядувід 11.06.2024 та додатку до нього карти пам`яті;

-протоколі огляду від 08.06.2024;

- постанові про визнання речовими доказами від 04.07.2024;

- запиті в порядку ст. 93 УПК України та відповіді військової частини;

Всі вищенаведені докази, досліджені в судовому засіданні, оцінені судом як належні та допустимі, містять інформацію щодо предмету доказування у цьому кримінальному провадженні тав своїй сукупності є достатньо переконливими, чіткими і узгодженими між собою та доводять вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 1142 КК України, тобто поширення інформації про розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

Отже, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, перевіривши їх на предмет належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості, приходить до висновку, що можливо у встановлений кримінально-процесуальним законодавством спосіб зробити висновок про винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 1142 КК України, оскільки пред`явлене обвинувачення знайшло свої об`єктивне підтвердження.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Частиною шостою статті 368 КПК України визначено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 27 листопада 2019 року (кримінальне провадження № 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження містять відомості на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненому злочині та всі обставини, які ставляться йому у провину, щирий жаль з приводу цього, осуд своєї поведінки та бажання виправити ситуацію, яка склалася, і нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Згідно висновків, які містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (кримінальне провадження № 288/1158/16-к), під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю злочину.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, у них містяться відомості про повідомлення обвинуваченим ОСОБА_4 органу досудового розслідування обставин вчинення злочину, які б не були встановлені ними на підставі показань свідків та інших доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення ОСОБА_4 визнається судом обставинами, які пом`якшують його покарання.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_4 установлено, що відповідно до Консультативного висновку Обласного спеціалізованого гепатологічного центру УНП ХОР «Обласна клінічна інфекційна лікарня» від 10.05.2023 має хвороби: хронічний вірусний гепатит С та ВІЛ-інфекція.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України наявність у обвинуваченого вказаних хвороб, суд визнає обставинами, які пом`якшують його покарання.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_4 установлено, що він є таким, що не має судимості, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостями про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 02 листопада 2021 року (справа № 750/5031/18, провадження № 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У судовому засіданні прокурор просив призначити ОСОБА_4 покарання, передбачене ч. 2 ст. 1142 КК України, а саме позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, ставлення до вчиненого та наслідків дій винного, а також відсутність негативних наслідків від дій обвинуваченого.

Разом з тим, суд ураховує, що ОСОБА_4 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

За таких обставин справи, враховуючи думку сторони публічного обвинувачення, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 1142 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2024 (справа № 953/5120/24, провадження № 1-кс/953/4191/24) було накладено арешт на мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9 A» з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в якому встановлена сім-картка мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_3 та карта пам`яті «microsd», шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

У зв`язку з викладеним на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України вказаний речовий доказ підлягає конфіскації.

З урахуванням вимог статей 176, 177, 200, 377 КПК України у суду відсутні підстави для зміни запобіжного заходу, у зв`язку з цим до набрання вироком законної сили суд залишає незмінним запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 1142 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 11 червня 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити незмінним - тримання під вартою.

Речовий доказ по справі: мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9 A» з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в якому встановлена сім-картка мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_3 та карта пам`яті «microsd», - конфіскувати.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 , в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1