ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/593/24 Справа № 704/1229/23 Категорія: ч.ч.1,3 ст.436-2 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засіданняОСОБА_5 ,
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

особи щодо якої вирішується

питання про застосування

примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_7 ,

законного представника

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000025 від 20.01.2023 за апеляційною скаргою заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 26 червня 2024 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тальне, Тальнівського району, Черкаської області, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

у зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечних діянь, передбачених частинами 1,3 статті 436-2 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» ( Полтавська область, місто Полтава, вулиця Медична, буд. 1.) - скасовано.

в с т а н о в и л а :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , діючи у стані неосудності, тобто вчиняючи суспільно небезпечне діяння, коли він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, не усвідомлюючи характеру своїх протиправних дій, перебуваючи у м. Тальне, Звенигородського району, Черкаської області поряд з автодорожнім мостом через річку ОСОБА_11 , під час особистого спілкування з громадянином ОСОБА_12 08.07.2023 у період з 15 год. 45 хв. по 17 год. 10 хв. допускав висловлювання в яких виправдовував, визнавав правомірною збройну агресію російської федерації проти України, виявлені через путінську інтерпретацію війни як воєнної спецоперації, одним із головних завдань якої є денацифікація України, тобто звільнення її від «нацистів», «націоналістів», «укрнацистів», «прозападніків», «бендерівців», «нацистської мразі», «фашистів», у поданих нижче фрагментах розмови:

ОСОБА_7 - Україна, росія, Білорусія... такого не було, а прозападніки були, нацисти неонацисти, як на них говорять...укрнацисти. Ті кричали «хай гітлєр», а ці кричать «Слава Україні», всьо те саме, тільки назви помінені...

yj ОСОБА_12 - Ну ти імєєш ввіду , що ОСОБА_13 оце кричить бл*ть, тіпа «Слава Україні»?

ОСОБА_7 -Це ж вони по радіо начали... оцю політику свою, вони ж начали народові нав`язувати «Слава Україні», «Слава Україні», «Слава Україні», а ті кричали шо? «Хай гітлєр» - «хай фюрер», «хай гітлєр» - «хай фюрер».

Він же, повторно, діючи у стані неосудності, тобто вчиняючи суспільно небезпечне діяння, коли він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, не усвідомлюючи характеру своїх протиправних дій, перебуваючи у тому ж самому місці, ОСОБА_7 під час особистого спілкування з ОСОБА_12 , 09.07.2023 у період з 17 год. 29 хв. по 18 д. 20 хв. допускав висловлювання в яких виправдовував, визнавав правомірною збройну агресію російської федерації проти України, виявлені через путінську інтерпретацію війни як воєнної спецоперації, одним із головних завдань якої є денацифікація України, тобто звільнення її від «нацистів», «націоналістів», «укрнацистів», «прозападніків», «бендерівців», «нацистської мразі», «фашистів», у вказаних нижче фрагментах розмови:

ОСОБА_14 Наткнувся на нацистів... націоналісти, вони на мене будуть обіжатись.

ОСОБА_12 Чого?

ОСОБА_7 - Потому шо я за русько-украінські-білоруські отношенія! А тому шо вони в другу сторону ідуть ... вони нацисти, націоналісти, а я ж не націоналіст.

Він же, повторно, діючи у стані неосудності, тобто вчиняючи суспільно небезпечне діяння, коли він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, не усвідомлюючи характеру своїх протиправних дій, перебуваючи у тому ж самому місці, ОСОБА_7 під час особистого спілкування з ОСОБА_12 , 11.07.2023 у період з 17 год. 45 хв. по 18 год. 53 хв. допускав висловлювання в яких виправдовував, визнавав правомірною збройну агресію російської федерації проти України, виявлені через путінську інтерпретацію війни як воєнної спецоперації, одним із головних завдань якої є денацифікація України, тобто звільнення її від «нацистів», «націоналістів», «укрнацистів», «прозападніків», «бендерівців», «нацистської мразі», «фашистів», у зданих нижче фрагментах розмови:

ОСОБА_14 - Я тебе зрозумів, вони кажуть очистити від нациської мразі, от...

ОСОБА_12 Ну дааа...

ОСОБА_14 - Що прийшла на Україні до власті, отак вони говорять, від цих бендерівців, вони говорять...

ОСОБА_12 Ну тіпа українська...

ОСОБА_7 - Да...

ОСОБА_12 Влада...

ОСОБА_7 - від націоналістів, отак вони говорять.

Він же, повторно, діючи у стані неосудності, тобто вчиняючи суспільно небезпечне діяння, коли він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, не усвідомлюючи характеру своїх протиправних дій, перебуваючи у тому ж самому місці, ОСОБА_7 під час особистого спілкування з ОСОБА_12 , 11.07.2023 у період з 17 год. 45 хв. по 18 год. 53 хв. допускав висловлювання в яких виправдовував, визнавав правомірною збройну агресію російської федерації проти України, виявлені через путінську інтерпретацію війни як воєнної спецоперації, одним із головних завдань якої є ^мілітаризація України, зокрема й недопущення її вступу до НАТО, що було б загрозою для росії, у поданих нижче фрагментах розмови:

ОСОБА_7 - Діло в тому, що росія боїться, що Україна в НАТО не вступила, тому що це жугроза буде росії…

ОСОБА_12 Ну дааа...

ОСОБА_14 Це вже я так політичний вопрос...

ОСОБА_12 Ну-ну, я поняв тебе

ОСОБА_7 Це ж я їх постоянно слухаю, вони мені так по радіо об`ясняли, шо-шо оцього не було то б не було оцеї спецоперації, що вона проводиться протів України.

Він же, повторно, діючи у стані неосудності, тобто вчиняючи суспільно небезпечне діяння, коли він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, не усвідомлюючи характеру своїх протиправних дій, перебуваючи у тому ж самому місці, ОСОБА_7 під час особистого спілкування з ОСОБА_12 , 11.07.2023 у період з 17 год. 45 хв. по 18 год. 53 хв. допускав висловлювання в яких є заперечення збройної агресії російської федерації проти України, зокрема й заперечення агресії проти мирного населення України, у поданих нижче фрагментах розмови:

ОСОБА_12 - Дивись... росія вже бл*ть другий год, да? Ну бл*ть, по їхніх словах бомбить нас, все фігня, пока нє...

ОСОБА_14 - Де нас бомблять? Ніхто нас не бомбить!

Він же, повторно, діючи у стані неосудності, тобто вчиняючи суспільно небезпечне діяння, коли він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, не усвідомлюючи характеру своїх протиправних дій,перебуваючи у тому ж самому місці, ОСОБА_7 під час особистого спілкування з ОСОБА_12 , 15.07.2023 у період з 18 год. 34 хв. по 19 год. 56 хв. допускав висловлювання в яких є заперечення збройної агресії російської федерації проти України, зокрема й заперечення агресії проти мирного населення України, у поданих нижче фрагментах розмови:

ОСОБА_12 Ну вони ж... руські говорять, що не нападали на Україну, вони просто захищають...

ОСОБА_7 Фактично нє, ніхто ніякого мирного, мирних жителів не бомблять, от тому ги о нема смисла, проводиться спецоперація протів оцих го...шо

ОСОБА_12 - Ну-ну, я поняв ... протів влади, да?

ОСОБА_14 Шо оце київська власть...

ОСОБА_12 Ну-ну

ОСОБА_14 Оця прозападна

ОСОБА_12 Прозападна кивська власть...

ОСОБА_14 - Там де вони стоять, ну може десь і мішаються між людьми а там... оце тобі вся війна!

Місцевий суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечні діяння, що мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених: за фактом виправдування та визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, що мав місце 08.07.2023 року - ч. 1 ст. 436-2 КК України, а також за фактами виправдування та визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, які мали місце 09.07.2023 року, 11.07.2023 року та 15.07.2023- ч. 3 ст. 436-2 КК України, та були вчинені ним у стані неосудності.

Посилаючись на те, що встановлені судом обставини вчинення суспільно небезпечних діянь ОСОБА_7 підтверджуються належними та допустимими доказами, які були дослідженні безпосередньо під час судового розгляду, та оскільки останній згідно з висновком первинної судово-психіатричної експертизи від 10.10.2023 року № 529 в період з 01.11.2022 року по 04.10.2023 року, який відноситься до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, так і на даний час страждав і продовжує страждати на хронічне психічне захворювання хронічний маячний розлад з актуальним маренням ставлення, маячною інтерпретацією взаємовідносин з оточуючими (а в подальшому дій правоохоронців) у особи з межовою інтелектуальною дефіцитарністю (IQ=73), що позбавляло ОСОБА_7 на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них показання під час проведення ним слідчих дій та в судових засіданнях.(т.2 а.с.11-15)

Також місцевий суд враховуючи значну тривалість госпіталізації ОСОБА_7 до психіатричного закладу (з 02.11.2023 до час ухвалення судом рішення включно), позитивні зміни у поведінці останнього, які настали внаслідок отриманого під час госпіталізації спеціалізованого лікування, зокрема покращення стану психічного здоров`я та виникнення відповідального ставлення до належного виконання лікарських приписів, підтверджене в судовому засіданні лікарем психіатром, разом з висловленою вказаним лікарем можливістю надання останньому амбулаторної психіатричної допомоги, керуючись ч. 2 ст. 19, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 94 КК України, визнав, що ОСОБА_7 потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки, перебуваючи у стані неосудності, останній вчинив суспільно небезпечні діяння, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,3 ст. 436-2 КК України, та за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Тому, Катеринопільський районний суд Черкаської області ухвалою від 26.06.2024 клопотання прокурора задовольнив частково, застосував до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; в задоволенні іншої частини клопотання відмовив, обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» ( Полтавська область, місто Полтава, вулиця Медична, буд. 1.) ,- скасував.

Не погоджуючись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною, при цьому не заперечуючи встановлені під час досудового розслідування та судового розгляду фактичні обставини справи, заступник керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_15 подав апеляційну скаргу в якій просив ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 26.06.2024 стосовно ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Виключити із мотивувальної частини ухвали інформацію отриману від лікаря психіатра ОСОБА_16 , яка отримана з порушенням вимог КПК України. Виключити із мотивувальної частини ухвали кваліфікуючу ознаку вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.3 ст.436-2 КК України, «повторність» та змінити кваліфікацію суспільно-небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_7 з ч.3 ст.436-2 КК України на ч.1 ст.436-2 КК України. Ухвалити нову ухвалу, якою стосовно ОСОБА_7 у зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.436-2 КК України, застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» (Полтавська область, місто Полтава, вулиця Медична, буд.1.).

Апеляційні вимоги обґрунтував тим, що суд під час судового засідання 25.06.2024 не встановив належним чином особу лікаря психіатра КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» ОСОБА_16 , її процесуального статусу як свідка чи спеціаліста, не роз`яснивши їй її права та обов`язки, не приводячи її до присяги, взагалі, не виконавши вимоги ст.ст.352,71,360 КПК України, допитав останню та поклав відповідну інформацію в основу призначення заходів медичного характеру, а саме: застосував примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Зазначив, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Так, у відповідності до висновку судово-психіатричної експертизи від 10.10.2023 року № 529 установлено, що ОСОБА_7 у період з 01.11.2022 по 04.10.2023 та на теперішній час виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді хронічного маячного розладу з актуальним маренням ставлення, маячною інтерпретацією взаємовідносин з оточуючими особами з межовою інтелектуальною дефіцитарністю, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них покази під час проведення ним слідчих дій та в судовому засіданні.

Крім того, у зв`язку з виявленими у ОСОБА_7 психопатологічними феноменами в межах хронічного маячного розладу, з актуальними маячними ідеями ставлення та мареневими інтерпретаціями оточуючого, враховуючи відсутність критики до свого стану та відповідно відсутністю будь-якої прихильності до отримання психіатричної допомоги, враховуючи дані про ускладнюючий вплив межової інтелектуальної дефіцитарності, відсутність даних про ефективну мікросоціальну підтримку, ОСОБА_7 виявляє клінічні ознаки суспільної небезпеки та потребує поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування та запобігання вчинення суспільно небезпечних діянь. Враховуючи інформацію викладену у висновку судово-психіатричної експертизи від 10.10.2023 №529, а також обставини кримінального провадження, сторона обвинувачення наполягала на застосуванні щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, передбачених ст.94 КК України, у вигляді госпіталізації до закладу з надання саме психіатричної допомоги із звичайним наглядом. Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги позицію прокурора та указаний висновок експерта, та застосував примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторно психіатричної допомоги примусового порядку.

Апелянт зазначив, що суд визнавши ОСОБА_7 неосудним, безпідставно при наданні кваліфікації вчиненим ним суспільно-небезпечним діянням, які містять ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, вказав на кваліфікуючу ознаку повторність, оскільки мотив, мета та умисне є фактичним усвідомленням особи, внутрішнім спонуканням до вчинення злочину, уявленням особи про бажаний наслідок його суспільно небезпечного діяння, що у стані неосудності не може мати місця. Вказав, що оскільки суспільно небезпечне діяння не є злочином, вчиняється особою, яка не має всіх необхідних ознак суб`єкта злочину, а тому не може розглядатися як повторне. Тому, апелянт вважає, що ухвала суду підлягає зміні на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.409 КПК України в частині кваліфікації суспільно-небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_7 з ч.3 ст.436-2 КК України на ч.1 ст.436-2 КК України.

Зауважив, що в порушення п.3 ч.1 ст.372 КПК України у резолютивній частині ухвали суд не вірно зазначив строк оскарження відповідної ухвали.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, при цьому погодився, що фактично ОСОБА_7 не слід обирати запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу, так як він на даний час перебуває в КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради», думку захисника ОСОБА_9 та законного представника ОСОБА_7 ОСОБА_8 , які частково підтримали вимоги апеляційної скарги, зокрема, в частині зміни кваліфікації суспільно-небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_7 з ч.3 ст.436-2 КК України на ч.1 ст.436-2 КК України, та заперечили вимоги апеляційної скарги прокурора в частині застосування стосовно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, дослідивши матеріали кримінального провадження, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 92 КК України передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:

1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання (ст. 93 КК України).

Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічного хворого для себе або інших осіб визначено певні види примусових заходів медичного характеру, які можуть бути застосовані судом, а саме: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом (ст.94 КК України).

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований Главою 39 КПК України.

Приписами ч.1 ст.503 КПК України визначено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Перелік обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, визначені ст. 505 КПК України.

Із зазначеної законодавчої норми вбачається, що предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де встановлюється лише: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування чи судового розгляду; поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням; обставини, що підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними (ч. 4 ст.503 КПК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вказаних вимог закону в повній мірі не дотримався.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи прокурора стосовно неправильного застосування районним судом закону України про кримінальну відповідальність.

Так, у відповідності до висновку судово-психіатричної експертизи від 10.10.2023 року № 529 установлено, що ОСОБА_7 у період з 01.11.2022 по 04.10.223 та на теперішній час виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді хронічного маячного розладу з актуальним маренням ставлення, маячною інтерпретацією взаємовідносин з оточуючими у особи з межовою інтелектуальною дефіцитарністю, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них покази під час проведення ним слідчих дій та в судових засіданнях.

Крім того, у зв`язку з виявленими у ОСОБА_7 психопатологічними феноменами в межах хронічного маячного розладу, з актуальними маячними ідеями ставлення та мареневими інтерпретаціями оточуючого, враховуючи відсутність критики до свого стану та відповідно відсутність будь-якої прихильності до отримання психіатричної допомоги, враховуючи дані про ускладнюючий вплив межової інтелектуальної дефіцитарності, відсутність даних про ефективну мікросоціальну підтримку, ОСОБА_7 виявляє клінічні ознаки суспільної небезпеки та потребує поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування та запобіганню вчинення суспільно небезпечних діянь.

Враховуючи інформацію, викладену у висновку судово-психіатричної експертизи від 10.10.2023 №529, а також обставини кримінального провадження, сторона обвинувачення наполягала на застосуванні щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, передбачених ст.94 КК України, у вигляді госпіталізації до закладу з надання саме психіатричної допомоги із звичайним наглядом. Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги позицію прокурора та указаний висновок експерта, та безпідставно застосував примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторно психіатричної допомоги примусового порядку.

Водночас, суд першої інстанції помилково зазначив в своїй ухвалі про визнання доведеним наявності повторності при вчиненні ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, за фактами виправдування та визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, які мали місце 09.07.2023 року, 11.07.2023 року та 15.07.2023, та були вчинені ним у стані неосудності.

В свою чергу, згідно із ч.3 ст.503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Так повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч.1 ст.32 КК України).

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно із ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Таким чином, вчинення суспільно-небезпечного діяння неосудного не утворює повторності у кримінальному правопорушенні.

Зазначені вище обставини та положення закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції залишив поза увагою, у зв`язку з чим помилково зазначив в мотивувальній частині своєї ухвали кваліфікуючу ознаку вчинення суспільно небезпечних діянь ОСОБА_7 , які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2 КК України - «повторність» за фактом виправдування та визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, які мали місце 09.07.2023 року, 11.07.2023 року та 15.07.2023, у зв`язку з чим ухвала суду в цій частині підлягає зміні на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.409 КПК України в частині кваліфікації суспільно-небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_7 з ч.3 ст.436-2 КК України на ч.1 ст.436-2 КК України.

Слушними є доводи апелянта і про недотримання судом першої інстанції вимог ч.1 ст.513 КПК України.

Так, під час судового засідання 25.06.2024 після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами та в подальшому проведення судових дебатів, суд не встановивши належним чином особу лікаря психіатра КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» ОСОБА_16 , її процесуального статусу як свідка чи спеціаліста, не роз`яснивши їй її прав та обов`язків, не приводячи її до присяги, не виконавши вимоги ст.ст.352,71,360 КПК України, допитав останню та поклав відповідну інформацію в основу призначення заходів медичного характеру, а саме: застосував примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Крім цього, колегія суддів погоджується і з доводами прокурора про те, що в порушення п.3 ч.1 ст.372 КПК України у резолютивній частині ухвали не вірно значено строк оскарження відповідної ухвали.

Як вбачається з резолютивної частини ували, судом в ухвалі помилково зазначено семиденний строк оскарження даного судового рішення, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру може бути подана протягом тридцяти днів з дня їх проголошення, однак це порушення не є істотним, оскільки незважаючи на неправильне визначення судом строку на оскарження, прокурор вчасно подав апеляційну скаргу, тобто його права на доступ до правосуддя не були порушені.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи було допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційна скарга заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню в частині застосування щодо ОСОБА_7 примусових методів медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, із постановленням нової ухвали в цій частині, якою застосувати стосовно ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом до Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради».

Крім того, з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції слід виключити інформацію, отриману від лікаря психіатра ОСОБА_16 , яка одержана з порушенням вимог КПК України, та кваліфікуючу ознаку вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.3 ст.436-2 КК України, «повторність» та змінити кваліфікацію суспільно-небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_7 з ч.3 ст.436-2 КК України на ч.1 ст.436-2 КК України.

Також підлягає виключенню з ухвали суду твердження про скасування обраного щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Як встановлено апеляційним судом, на даний час ОСОБА_7 перебуває на лікуванні в Комунальному підприємстві «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної Ради», тому відсутні підстави для обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді поміщення до цього ж психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, отже апеляційні вимоги прокурора в цій частині до задоволення не підлягають.

В решті - ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419, 503, 512 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Катеринопільского районного суду Черкаської області від 26 червня 2024 року, якою щодо ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, - скасувати в частині застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Ухвалити в цій частині нову ухвалу, якою стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з вчиненням суспільнонебезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України, застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом до Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» (Полтавська область, місто Полтава, вулиця Медична,буд. 1.)

Виключити із мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції інформацію отриману від лікаря психіатра ОСОБА_16 , яка одержана з порушенням вимог КПК України.

Виключити з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції кваліфікуючу ознаку вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.3 ст.436-2 КК України, «повторність» та змінити кваліфікацію суспільно-небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_7 з ч.3 ст.436-2 КК України на ч.1 ст.436-2 КК України.

В решті - ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в порядку ст.426 КПК України з дня проголошення, а ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді