Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

представника власника та володільця майна адвоката ОСОБА_4 ,

фактичного володільця майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002499, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , у якому просить накласти арешт на автомобіль «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою АДРЕСА_1 , із встановленням заборони його використання та відчуження, з подальшим визначенням місця знаходження транспортного засобу спеціалізованого майданчику тимчасового утримання транспорту, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Клопотання обґрунтоване тим, що вказаний автомобіль постановою слідчого від 09.11.2024 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення (механічні деформації, витіки технічної рідини тощо), що мають важливе доказове значення у кримінальному провадженні, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів наявні підстави для накладення на нього арешту.

У судовому засіданні слідчий подане клопотання підтримала із зазначених у ньому підстав.

Представник власника та володільця майна адвокат ОСОБА_4 щодо задоволення клопотання заперечив, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, адвокат зазначив, що після ДТП ОСОБА_5 , який є фактичним користувачем транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , неодноразово заявляв слідчому про свою готовність надати транспортний засіб для проведення необхідних експертиз у кримінальному провадженні. Однак жодних дій, спрямованих на проведення будь-яких експертиз, слідчим вчинено не було, що вбачається як зі змісту самого клопотання, так і з додатків до нього. Крім того, представник вважає незаконною вимогу слідчого про поміщення автомобіля на спеціалізований майданчик тимчасового утримання транспорту, оскільки після ДТП автомобіль у ОСОБА_5 фактично не вилучався та був залишений йому на відповідальне зберігання. Окремо представник зазначив про те, що подане клопотання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України, якою передбачено право прокурора на звернення з клопотанням про арешт майна третьої особи, тоді як в даному випадку із таким клопотанням звернувся слідчий. Із зазначених підстав представник просив у задоволенні клопотання відмовити, одночасно із цим зазначивши, що загалом ні власник, ні фактичний володілець автомобіля не заперечують щодо встановлення заборони відчужувати транспортний засіб, однак щодо заборони користування ним вони категорично заперечують.

Фактичний володілець майна ОСОБА_5 підтримав позицію свого представника, підтвердивши свою готовність надати транспортний засіб для проведення відповідних експертиз у кримінальному провадженні.

Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадках, передбачених пунктами 1-2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу та підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України відповідно.

Згідно із ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено слідчим суддею, у провадженні СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0002499, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснює Подільська окружна прокуратура міста Києва.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.11.2024 о 14 год. 12 хв. водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Газопровідній в м. Києві, здійснюючи випередження по зустрічній смузі руху, де ПДР дозволяє даний маневр, допустив попутне зіткнення з автомобілем «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який виїхав перед ним, також здійснюючи випередження, в результаті чого сталася ДТП, у якій останній отримав тілесні ушкодження.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Користувачем автомобіля є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .

Постановою слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 від 09.11.2024 автомобіль «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002499 від 09.11.2024.

Із урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи слідчого про те, що вказане майно є предметом вчинення кримінального правопорушення та на ньому могли зберегтись сліди його вчинення, які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним слідчий суддя має достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, також є достатні підстави вважати, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, що є належною правовою підставою для арешту вказаного майна.

З огляду на положення ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у p:/ ІНФОРМАЦІЯ_3 " title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У відповідності до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, враховує правову підставу для арешту майна , можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні , розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим, у відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, доведено необхідність накладення арешту на вказане майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Разом із цим, слідчий суддя враховує, що відповідно до ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Слідчий суддя також виходить із того, що у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З огляду на наведене, слідчий суддя, оцінивши в сукупності надані сторонами кримінального провадження докази, беручи до уваги наслідки арешту майна для власника та третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про наявність підстав для накладення арешту на автомобіль «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , із встановленням заборони лише його відчуження, з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, з огляду на те, що після ДТП автомобіль у ОСОБА_5 , який є його фактичним володільцем, не вилучався та був залишений йому на відповідальне зберігання, слідчий суддя вважає, що вимога слідчого про поміщення автомобіля на спеціалізований майданчик тимчасового утримання транспорту є безпідставною, у зв`язку з чим така вимога задоволенню не підлягає.

Оцінюючи доводи представника власника та володільця майна щодо відсутності у слідчого повноважень на звернення з клопотанням про арешт майна третьої особи, слідчий суддя виходить із наступного.

Главою 3 Кримінального процесуального кодексу України унормовано визначення та порядок набуття процесуального статусу сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, а також обсяг їх прав та обов`язків.

Зокрема, в параграфі 5 Глави 3 КПК України визначено особливості процесуального статусу інших учасників кримінального провадження, до яких законодавцем віднесено і третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Так, нормами ст. 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа, наведений перелік прав та обов`язків такої особи, а також визначені обставини, що обумовлюють набуття особою відповідного процесуального статусу.

В свою чергу, порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України.

Частиною першою статті 171 КПК України встановлено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

При цьому, положення ст.ст. 170 - 175 КПК України не ставлять наявність у осіб, визначених ч.2 ст.171 КПК України, правоздатності на звернення з клопотанням про арешт майна, в залежність від процесуального статусу особи, про арешт майна якої ставиться питання у відповідному клопотанні, або мети забезпечення.

Системний аналіз положень ст. 64-2 та ст. 171 КПК України дає чітке уявлення про те, що норми ст. 64-2 КПК України визначають момент виникнення процесуального статусу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - з моменту звернення до суду з відповідним клопотанням, а приписи ч. 1 ст.171 КПК України встановлюють коло осіб, що наділені правом на звернення до суду з клопотанням про арешт майна.

Як встановлено слідчим суддею, із клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернулася слідчий у кримінальному провадженні №0002499 ОСОБА_3 за погодженням з прокурором у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 .

Таким чином, до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0002499 звернулась особа, наділена відповідними повноваженнями, а твердження адвоката ОСОБА_4 щодо відсутності у слідчого таких повноважень ґрунтується на хибному тлумаченні відповідних положень КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя відхиляє вказаний довід представника власника та володільця майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64-2, 131, 132, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002499, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із встановленням заборони відчуження вказаного транспортного засобу.

В решті вимог клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна, у відповідності до вимог ст. 175 КПК України, виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надіслати слідчому, прокурору, третій особі, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Роз`яснити, що згідно із частинами 1-2 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1