Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 641/6292/20
Провадження № 1-кп/553/85/2024
У Х В А Л А

Іменем України

08.11.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001342 від 06.06.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2020 року у провадження до Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшло кримінальне провадження за № 0001342 від 06.06.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч..1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2020 року призначено підготовче провадження у провадженні, призначено справу до підготовчого судового засідання.

Справа прийнято до провадження суддею Комінтернівського районного суду м. Харкова та розпочато розгляд по суті, проте не завершено.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває до цього часу.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2022 року справу передано на розгляд судді ОСОБА_1 ..

Згідно ухвали суду від 20 червня 2022 року провадження прийнято до провадження, призначено до підготовчого провадження.

Згідно ухвали слічого судді Ленінського районного суду м. Полтави відносно ОСОБА_4 продовжено захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою терміном 60 днів до 25 липня 2022 року, в подальшому дія заходу забезпечення кримінального провадженння була продовжена, дія якого спливає 16 листопада 2024 року.

Відповідно до статті 331 ч.ч. 1, 3 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , який обвинувачується за ч. 1 ст. 115 КК України, із наведенням обґрунтування наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказані ризики, які стали підставою для обрання та продовження строку дії запобіжного заходу під час досудового розслідування, на думку прокурора, продовжують існувати і на сьогоднішній день.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечувала.

При цьому, захисник зазначила, що протягом всього часу перебування на розгляді кримінального провадження обвинувачений не проявляв неправомірної поведінки, при цьому наведені прокурором ризики є формальними та визначена кваліфкація дій обвинуваченого ОСОБА_4 є невірною. Захисник вказувала в судовому засіданні, що обвинувачений тримається під вартою протягом 4 (чотирьох) років, тому з урахуванням дотримання принципу "розумності строків", вважала за доцільне змінити запобіжний захід відно ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали надані суду, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

При вирішенні питання щодо можливості продовження або зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, заперечуючи проти даного клопотання прокурора стороною захисту не наведено переконливих підстав, які б спростовували доводи прокурора наведені у клопотанні про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_4 та наведено дійсних та об`єктивний обставин, які вказували, що більш м`який запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що в свою чергу свідчитть про безпідставність заперечень сторони захисту проти клопотання прокурора.

Вказані обставини, а також дані про особу обвинуваченого, характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення - злочину, що вказують про суспільну небезпеку останнього.

Дані обставини підтверджуються матеріалами даного кримінального провадження і не були спростовані стороною захисту в спосіб встановлений законом належними і допустимими доказами чи фактичними обставинами, та відповідно надають суду достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та безпідставність і надуманість тверджень сторони захисту про їх відсутність та недоведеність прокурором.

Введення воєнного стану на всій території України та проведення активних бойових дій на певній її частині може лише спонукати обвинуваченого до втечі чи переміщення до іншого місяця, що вказує про те, що більш м`який запобіжний захід за даних умов не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а не навпаки, як хибно зазначає сторона захисту у своїх запереченнях проти клопотання прокурора.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які посилається прокурор, суд констатує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинятися з високим ступенем ймовірності.

Крім того, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, враховуючи тяжкість злочину інкримінованого ОСОБА_4 , який є особливо тяжким, даних про особу обвинуваченого, та те, що судовий розгляд у даному провадженнні не завершено, суд приходить до висновку про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що встановлені раніше ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наразі не зменшилися та продовжують існувати з високою ймовірністю.

З огляду на ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам. Проте, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим та його захисником на його користь, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень у справах за мотивів наведених у даному судовому рішенні.

В той же час, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено, що встановлені при обранні та продовженні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, та що інший, більш м`який запобіжний захід, є недостатнім для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку про обгрунтованість клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що в свою чергу спростовують твердження сторони захисту щодо недоцільності продовженння строків тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Поряд з цим, захисником обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_5 подано клопотання подано клопотання про проведення обвинуваченому належного медичного обстеження, так як останній неодноразово скаржився на свій стан здоров`я, при цьому, не отримував належної медичної допомоги у медичній частині за місцем тримання. Зважаючи на вказані обставини, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 прохала призначити медичне обстеження обвинуваченому ОСОБА_4 у медичному закладі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ( м. Харків, пров. Балакірєва,3А.).

Вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти клопотання сторони захисту, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, який на даний час утримується в ДУ "Харківський слідчий ізолятор".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п.72 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року "Ухань проти України", заява № 30628/02.

Ст.21 Конституції України закріплено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Положеннями ст. 11 ЗУ "Про попереднє ув`язнення" та ст.ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Пунктом 2.3 та 2.6 Розділу ІІ "Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особами, узятими під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012 року, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

У разі звернення особи, взятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря - фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря - фахівця.

Відповідно до Розділу Х наказу 14.06.2019 року № 1769/5 "Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слічих ізоляторів Державної кримінаьно - виконавчої служби України" - ув`язнені та засуджені мають право звертатися за лікарськими консультаціями та лікуванням до закладів охорони здоров`я, що мають ліцензію Міністерства охорони здоров`я України, які надають платні медичні послуги та не віднесені до віданння центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації. Оплату таких послуг і придбання необхідних лікарських засобів здійснюють ув`язнені та засуджені або їхні родичі за рахунок власних кошгтів.

Таким чином, з метою забезпечення права ОСОБА_4 , як особи, яка тримується під вартою права на вільний вибір лікаря та забезпечення його права на отримання необхідної медичної допомоги на належному рівні,суд, приходить до висновку про обгрунтованість доводів викладених стороною захисту у письмовому клопотанні та до його задоволення.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження заходу забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у рамках кримінального провадження № 0001342 від 06.06.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України задовольнити.

Продовжити запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ "Харківський слідчий ізолятор", строком на 60 днів, починаючи з 08 листопада 2024 року до 07 січня 2025 року, включно.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про надання належного медичного лікування - задовольнити.

Доручити Начальнику Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" організувати проведення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , медичного обстеження з метою встановлення стану здоров`я та надання відповідної кваліфікованої медичної допомоги (забезпечення етапування, охорони під час лікування у закладах охорони здоров`я), в тому числі шляхом забезпечення етапування, охорони під час лікування у закладі охорони здоров`я Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова ( АДРЕСА_1 ).

Зобов`язати начальника медичної частини Харківської міської медичної частини № 27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях забезпечити дотримання ОСОБА_4 прав на отримання медичної допомоги та вжити всіх належних заходів направлених на обстеження та діагностування стану здоров`я, надання відповідної кваліфікованої медичної допомоги, направлення до закладів охорони здоров`я, що мають ліцензію Мінінстерства охорони здоров`я України, які надають медичні послуги, в тому числі шляхом забезпечення направлення на медичне обстеження до закладу охорони здоров`я ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ).

Надати дозвіл Державній установі "Харківський слідчий ізолятор " на достаку (етапування) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закладів охорони здоров`я, що мають ліцензію Мінінстерства охорони здоров`я України, які надають медичні послуги та не віднесені ( або внесені) до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері виконання кримінальних проваджень та пробації, з метою надання медичних послуг, а саме здійснення медичного огляду, обстеження та проведення необхідного медичного лікування, в тому числі у закладі охорони здоров`я ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) .

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1