Дата документу 07.10.2024 Справа № 334/6231/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6231/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/613/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 серпня 2024 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодара Василівського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27 вересня 2024 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави.

За матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

30 липня 2024 року приблизно о 8 год., ОСОБА_7 , знаходячись в якості гостя за адресою: АДРЕСА_3 за місцем мешкання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , під приводом послухати музику, попросив у ОСОБА_11 належний останній мобільний телефон «Xiaomi Redmi 10C» у корпусі чорного кольору, вартістю 1500 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_1 , яка цінності для потерпілої на становить, після чого ОСОБА_7 маючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, не реагуючи на зауваження останньої щодо повернення її мобільного телефону, відкрито заволодів вказаним майном, при цьому розпилив сльозогінний газ перцевого балончику у обличчя ОСОБА_11 , та наніс останній два удари кулаком у область правої скроні.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись за вказаною адресою розпилив сльозогінний газ перцевого балончику у обличчя потерпілого ОСОБА_10 , чим подавив супротив останнього, відкрито заволодів його чоловічою сумкою чорного кольору, вартістю 1500 грн., яка належить останньому, у якій знаходились: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 банківські картки «ПриватБанк» - 2 шт., «Укрсиббанк», «Пумббанк» імітовані на ім`я ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_7 зник з місця скоєння злочину з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 1500 грн., потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1500 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

30 липня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001556 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

30 липня 2024 року о 12 год. 13 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

31 липня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя врахував обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначив про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вважає оскаржувану ухвалу незаконною.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що в судовому засіданні у суді першої інстанції порушено його право на перекладача, оскільки він навчався в російськомовній школі, за національністю є росіянином, у зв`язку із чим не розуміє українську мову.

Зазначає, що під час його затримання було порушено право на захист, оскільки під час огляду знаходився адвокат, від якого він відмовився та просив призначити йому іншого захисника, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо нього, йому не вручалось, його було позбавлено права на ознайомлення з протоколом затримання та внесення в нього зауважень.

Крім того, звертає увагу на те, що під час обшуку в нього було вилучено сумку, з якої слідчим вилучено тільки годинник.

У судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_7 , крім подання ним заяв у порядку ст. 206 КПК України, пояснень по суті поданої апеляційної скарги не надав.

В подальшому ОСОБА_7 за порушення порядку було видалено з залу судового засідання.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що слідчим суддею обґрунтовано застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Також прокурор зазначив, що на цей час кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення змінено на ч. 4 ст. 187 КК України.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів убачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання щодо встановлення наявності обґрунтованої підозри слідчим суддею під час перевірки було дотримано стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32; у рішенні в справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175) термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Отже, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України підтверджується наступними доказами:

- відомостями, отриманими з протоколу допиту потерпілої ОСОБА_11 від 30 липня 2024 року, з якого випливає, що ОСОБА_7 розпилив їй в очі перцевий балончик, наніс їй удари та відкрито викрав її мобільний телефон «Redmi C10» у корпусі темного кольору (а.с. 16-18);

- відомостями, отриманими з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_10 від 30 липня 2024 року, з якого убачається, що ОСОБА_7 розпилив йому в очі перцевий балончик, наніс декілька ударів ОСОБА_11 та відкрито викрав його та ОСОБА_11 майно (а.с. 19-21);

- відомостями, отриманими з протоколу затримання ОСОБА_7 від 30 липня 2024 року, з якого убачається, що під час проведення особистого обшуку у ОСОБА_7 вилучено в тому числі: банківські картки та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , мобільний телефон «Xiaomi Redmi 10C» у корпусі чорного кольору, в якому знаходяться сім-карти з номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 (а.с. 24-28);

- відомостями, отриманими з протоколу огляду предмету, з якого випливає, що вилучена під час затримання у ОСОБА_7 сумка, як зазначив ОСОБА_10 , є його сумкою, яка знаходилась в його будинку та яку викрав ОСОБА_7 (а.с. 50-62);

- відомостями, отриманими з протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 30 липня 2024 року (а.с. 70-76).

Із наведеного, можливо зробити обґрунтований висновок, що із доданих до клопотання про застосування запобіжного заходу доказів вбачається, що існують підстави, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, оскільки аналіз вищевказаних доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому злочином.

На переконання колегії суддів, підозрюваним ОСОБА_7 не наведено обставин, які б свідчили про очевидну недопустимість поданих стороною обвинувачення доказів, а остаточна оцінка зібраним у кримінальному провадженні доказам і за наявності правових підстав, визнання їх недопустимими може бути здійснена під час розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, наявні у матеріалах провадження докази у своїй сукупності є достатніми для висновку, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого в цій частині є обґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводиться відповідними доказами.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, у зв`язку із чим, ураховуючи суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про наявність ризику переховування, оскільки ОСОБА_7 зареєстрований на тимчасово окупованій території, з аналізу показів потерпілої ОСОБА_11 , підозрюваний не має постійного місця проживання, а отже і не має стійких соціальних зв`язків, міцність яких визначається в місці постійного проживання підозрюваного.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється тим, що потерпілі є знайомими підозрюваного ОСОБА_7 , останній достеменно обізнаний про місце проживання потерпілих, обґрунтовано підозрюється у вчиненні проти них злочину із застосуванням насильства, а також ураховуючи письмові пояснення потерпілої ОСОБА_11 , яка зазначає, що боїться підозрюваного, а тому перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 може здійснювати на потерпілих як фізичний, так і психологічний незаконний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також є підтвердженим, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання по відбуттю строку покарання, за попереднім вироком звільнився з місць позбавлення волі лише 14 квітня 2023 року, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення ним інших корисливих злочинів.

Отже, на переконання апеляційного суду, встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованими та підтвердженими.

Щодо доводів підозрюваного ОСОБА_7 про порушення судом першої інстанції права на перекладача, то вони є не переконливими, з огляду на те, що як випливає, із матеріалах клопотання, підозрюваний є громадянином України, постійно проживає на території України, подані ним апеляційна скарга та доповнення до неї складені українською мовою, що свідчить про не тільки розуміння ОСОБА_7 державної мови, а і володіння ним навичок рукописного тексту з української мови.

Крім того, із аудіо-запису судового засідання від 2 серпня 2024 року убачається, що підозрюваний ОСОБА_7 активно приймав участь у судовому засіданні, яке головуючим суддею здійснювалось державною мовою, висловлював свою позицію щодо поданого слідчим клопотання, заявляв інші клопотання, відповідав на запитання суду та впродовж усього судового засідання не заперечував щодо розгляду справи, у зв`язку із нерозумінням мови.

Більш того, під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, підозрюваним ОСОБА_7 не заявлялось клопотання про призначення йому перекладача.

З приводу доводів ОСОБА_7 щодо не отримання ним клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, то зі змісту клопотання випливає, що підозрюваний відмовився від його отримання.

Крім того, як убачається із оскаржуваної ухвали, у судовому засіданні був переглянутий відеозапис вручення клопотання та матеріалів, під час якого встановлено, що ОСОБА_7 1 серпня 2024 року відмовився від отримання таких документів.

Отже, вказані факти свідчать про дотримання слідчим вимог щодо надання підозрюваному ОСОБА_7 копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

З приводу доводів ОСОБА_7 про порушення його права на захист, оскільки під час його затримання був присутній адвокат, від якого він відмовився, то вони також є необґрунтованими.

Так, як встановлено із оскаржуваної ухвали, слідчим суддею перевірялись доводи щодо порушення права ОСОБА_7 на захист.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав вважати, що під час затримання ОСОБА_7 , останнього було позбавлено права на захист, адже як випливає з протоколу затримання, під час такої слідчої процесуальної дії був присутній захисник - адвокат ОСОБА_12 , яка діяла на підставі доручення Південно-Східного міжрегіонального центру. Зі змісту протоколу затримання випливає, що підозрюваний ОСОБА_7 відмовився від адвоката ОСОБА_12 .

Ураховуючи вказане, органом досудового розслідування було забезпечено участь захисника під час затримання ОСОБА_7 , від якого він у подальшому відмовився, а отже колегія суддів вважає, що під час затримання підозрюваного відсутні порушення права на захист.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, врахувавши обґрунтованість пред`явленої останньому підозри, наявність вказаних ризиків, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів підозрюваного, апеляційний суд не вбачає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Разом з тим колегія суддів вважає за необхідним відреагувати на заяви ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду щодо наявності в нього тілесних ушкоджень та його неналежних умов тримання його під вартою в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» та відповідно до ст. 206 КПК України доручити начальнику Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області організувати обстеження підозрюваного ОСОБА_7 та прокурору в межах компетенції провести перевірку заяви ОСОБА_7 про нелюдське поводження з ним під час його утримання в умовах слідчого ізолятору.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 206, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 серпня 2024 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27 вересня 2024 року включно, залишити без змін.

Доручити начальнику Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області організувати обстеження стану здоров`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор».

Доручити прокурору в межах компетенції провести перевірку заяви ОСОБА_7 про нелюдське поводження під час його утримання в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор».

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4