Номер провадження: 11-сс/813/1180/24
Справа № 947/8035/24 1-кс/947/9013/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

слідчого ОСОБА_8 ,

представник власника майна ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10 липня 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000195, внесеного до ЄРДР 02 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , та накладено арешт на наступне майно: транспортний засіб «MITSUBISHI OUTLANDER», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN т.з.: НОМЕР_2 ; два ключа та один ключ-брелок від даного ТЗ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S21 FE» ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 із встановленою сім-картою: НОМЕР_6 .

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що зазначене у клопотанні майно, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, може містити відомості, які встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним в ст.98 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу суду є незаконна, необґрунтована, невмотивована та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного:

- в клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді не вказано, які саме відомості та сліди кримінального правопорушення містить вилучене майно. Крім того, сторона обвинувачення у клопотанні не навела жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України;

- даному кримінальному провадженні власниці майна не було повідомлено про підозру, а у справі відсутні докази причетності останньої до вчинення будь-якого кримінального правопорушення.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвали, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Прокурори та слідчий заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін ухвалу слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до клопотання прокурора СВ ОРУП№1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000195, внесеного до ЄРДР 02 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

З обставин викладених у клопотанні вбачається, що у невстановлені в ході досудового розслідування час та місці, але не пізніше 06.02.2024, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою домовленістю із ОСОБА_12 , запропонував громадянину ОСОБА_13 незаконно переправити його через державний кордон України, призначивши зустріч за участі ОСОБА_12 для обговорення організаційних питань з цього приводу, зауваживши, що для подальшої допомоги ОСОБА_13 необхідно буде під час зустрічі надати грошові кошти у розмірі 500 доларів США, у якості завдатку.

Надалі ОСОБА_12 , керуючись корисливим мотивом спрямованим на незаконне збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи їх настання, усвідомлюючи вимоги законодавства щодо порядку перетинання державного кордону України громадянами України чоловічої статі (військовозобов`язаними), 06.02.2024 близько 15 год. 30 хв., перебуваючи неподалік магазину «Обжора», що за адресою: АДРЕСА_1 , під час зустрічі із ОСОБА_13 , за участі ОСОБА_11 , запропонувала ОСОБА_13 за грошову винагороду в розмірі 11 000 доларів США незаконно переправити його через державний кордон України.

При цьому, під час розмови, ОСОБА_12 детально роз`яснила ОСОБА_13 , план дій, які необхідно виконати для незаконного перетину державного кордону України, пообіцявши допомогти у незаконному переправленні через державний кордон України, здійснити керівництво такими діями, сприяти їх вчиненню порадами та вказівками, а також вжити заходів щодо усунення перешкод у перетині державного кордону.

Зокрема, ОСОБА_12 запевнила ОСОБА_13 у тому, що може здійснити його незаконне переправлення через державний кордон України шляхом виготовлення офіційних документів (яких саме не зазначила) та здійснення в подальшому виїзду через державний кордон України в якості особи, яка його супроводжує, у встановленому пункті пропуску. Під час зустрічі, ОСОБА_12 отримала від ОСОБА_13 грошові кошти у розмірі 500 доларів США, у якості завдатку.

Згодом, 13.02.2024 близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_11 за попередньою змовою із ОСОБА_12 , зателефонував ОСОБА_13 та повідомив про необхідність збільшення суми завдатку для виготовлення офіційних документів, що стануть підставою для виїзду за кордон, у зв`язку зі зміною осіб, які здійснювали їх виготовлення.

Так, 17.02.2024 близько 15 год 00 хв. ОСОБА_11 за попередньою змовою із ОСОБА_12 , зустрівся із ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 , де останній передав ОСОБА_11 грошові кошти у розмірі 200 доларів США (для збільшення розміру залогу).

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керуючись корисливим мотивом спрямованим на незаконне збагачення, 28.03.2024 о 15:46 год. ОСОБА_12 зателефонувала ОСОБА_13 та повідомила про необхідність збільшення залогу, тобто надання ще 5800 доларів США, причину такого рішення не вказавши. Зустрівшись із ОСОБА_13 29.03.2024 року, близько 09:30 годин, за адресою: АДРЕСА_3 , біля супермаркету «Таврія В», ОСОБА_12 додатково запевнила ОСОБА_13 , що допоможе останньому незаконно перетнути державний кордон України. ОСОБА_13 передав ОСОБА_12 імітаційні грошові кошти, а саме 58 банкнот номіналом 100 доларів США, як завдаток за незаконну винагороду за здійснення незаконного переправлення цих осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод, які полягали в здійсненні виїзду через державний кордон України в якості особи, яка їх супроводжує, у встановленому пункті пропуску. Однак довести до завершення свій задум ОСОБА_12 не встигла, у зв`язку із тим, що була затримана в порядку ст. 208 КПК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, 03.04.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси проведено обшук транспортного засобу марки «MITSUBISHI OUTLANDER», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN т.з.: НОМЕР_2 , яким користується та володіє на підставі права власності ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. В ході вказаного обшуку виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S21 FE» ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 із встановленою сім-картою: НОМЕР_6 , який поміщено до сейф-пакету №RIC2009515, транспортний засіб «MITSUBISHI OUTLANDER», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN т.з.: НОМЕР_2 , два ключа та один ключ-брелок від даного ТЗ.

У подальшому, слідчим у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та у порядку ст. 110 КПК України - винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Арешт у даному провадженні, накладений задля досягнення таких цілей, пов`язаний з втручанням у право особи на власність, що є складовою права на мирне володіння своїм майном (передбачене у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Водночас, на переконання колегії суддів, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи, оскільки є необхідним і пропорційним до законної мети, що переслідується - нагальної суспільної потреби у розслідуванні злочинів проти власності.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд звертає увагу, що на етапі досудового розслідування не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тому слідчий суддя під розгляду клопотання дійшов правильного висновку, що вилучене майно, має доказове значення, оскільки є достатні підстави вважати, що воно може містити на собі відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження.

Крім того, під час апеляційного розгляду, слідча наголошувала про необхідність накладання арешту на транспортний засіб «MITSUBISHI OUTLANDER», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки на даний час досудове розслідування зазначеного кримінального провадження ще триває та наразі не зібрані всі докази, які мають суттєве значення для цього кримінального провадження, однак, згідно оперативної інформації на зазначеному транспортному засобі здійснювалось перевезення чоловік призивного віку через державний кордон України.

Апеляційний суд, вважає, що з огляду на фактичні обставини вказаного кримінального правопорушення (ймовірне здійснюється незаконне переправлення осіб через державний кордон України) суспільний інтерес при врівноважуванні повинен отримати більшу вагу, тоді як інтерес осіб, що полягає у можливості володіти своїм майном, має порівняно меншу вагу.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10 липня 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000195, внесеного до ЄРДР 02 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4