ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2024 Справа №607/15334/24 Провадження №1-кп/607/1750/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001167, дані про яке 12 травня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, офіційно непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 29.11.2021 за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, яке відбуто,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

12.05.2024 близько 17 год. 00 хв. між ОСОБА_6 , який спільно з ОСОБА_7 перебували на території парку Топільче поблизу Тернопільського зоокутка неподалік Центру культури «Березіль», що в м. Тернополі по вул. Миру, 6, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, 12.05.2024 близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи на території парку Топільче поблизу Тернопільського зоокутка неподалік Центру культури «Березіль», що в м. Тернополі по вул. Миру, 6, утримуючи розкладний ніж у своїй правій руці, умисно наніс один удар ножем в ліву бокову ділянку живота ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді поранення м`яких тканин передньої черевної стінки зліва, що не проникало в черевну порожнину, що за ступенем тяжкості відноситься до легкого із короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день).

За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Крім того, 24.02.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-1X, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та скасований не був.

Так, 12.05.2024 близько 17 год. 00 хв. між ОСОБА_6 , який спільно з ОСОБА_7 перебували на території парку Топільче поблизу Тернопільського зоокутка неподалік Центру культури «Березіль», що в м. Тернополі по вул. Миру, 6, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , виник словесний конфлікт. В ході даного конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виникла шарпанина, під час якої в ОСОБА_7 з лівої руки злетів наручний годинник чорного кольору марки «Synoke», вартістю 182,66 гривень, а також з кишені шортів випав тканинний гаманець, чорного кольору, вартістю 500 гривень з банківськими картами та документами останнього, які знаходились на землі біля місця, де відбувалась шарпанина. В цей момент у ОСОБА_3 , який є раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена в передбаченому законодавством порядку, виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме гаманцем та наручним годинником ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, 12.05.2024 близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи на території парку Топільче поблизу Тернопільського зоокутка неподалік Центру культури «Березіль», що в АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, повторно, шляхом вільного доступу, розуміючи, що ОСОБА_7 зайнятий шарпаниною із ОСОБА_8 , відкрито викрав наручний годинник чорного кольору марки «Synoke», вартістю 182,66 гривень, а також тканинний гаманець, чорного кольору, вартістю 500 гривень, які знаходились на землі та з вказаним майном побіг з місця вчинення злочину. Надалі, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що здійснює відкрите викрадення чужого майна, з метою доведення злочину до кінця побіг у невідомому напрямку, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 682,66 гривень.

За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 186 КК України, визнав повністю та підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини їх вчинення. Показав, що 12.05.2024 близько 17 год. 00 хв. на території парку Топільче під час конфлікту з ОСОБА_6 він наніс один удар ножем в ліву бокову ділянку живота останнього. Також зазначив, що в подальшому в ході шарпанини між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 він помітив, як в ОСОБА_7 з лівої руки злетів на землю наручний годинник та з кишені шортів випав тканинний гаманець, після чого викрав вказані речі та втік з місця події. Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати, врахувати добровільне відшкодування ним завданого збитку потерпілим.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду даного кримінального провадження, потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, подали заяви про проведення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 без їх участі, у яких зазначили про відшкодування обвинуваченим завданої їм кримінальними правопорушеннями шкоди та просили суворо не карати обвинуваченого.

Враховуючи думку учасників кримінального провадження та положення ст. 325 КПК України, судом визнано за можливе провести розгляд даного кримінального провадження у відсутності потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що не перешкоджає з`ясуванню всіх обставин під час судового розгляду за їх відсутності.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням даних, що стосуються відшкодуванню шкоди потерпілим та даним, які характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються речових доказів та судових витрат. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідивши заяви потерпілих про відшкодування шкоди завданої кримінальними правопорушеннями, документи, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються речових доказів та судових витрат, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 186 КК України, при викладених в обвинувальному акті обставинах, доведена повністю та кваліфікує його дії: за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності; за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень, які згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 12 КК України класифікуються як кримінальний проступок (ч. 2 ст. 125 КК України) та тяжкий злочин (ч. 4 ст. 186 КК України).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно з пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, а також те, що він не перебуває на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №396 від 04.06.2024, ОСОБА_3 на період часу, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, психічними захворюваннями чи тимчасовими хворобливими розладами психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Окремо суд враховує й позицію щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , зазначену потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у поданих ними письмових заявах, які не можуть бути залишені без належної уваги та оцінки суду і безумовно підлягають врахуванню в сукупності з усіма іншими обставинами, які суд повинен врахувати при призначенні покарання у відповідності до приписів закону про кримінальну відповідальність.

При вирішенні питання щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що у відповідності до приписів ч. 3 ст. 65 КК України підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку, беручи до уваги відсутність обтяжуючих обставин, будь-яких претензій зі сторони потерпілих та їх прохання суворо не карати обвинуваченого, відсутність незворотних наслідків від вчинених обвинуваченим суспільно небезпечних діянь, а також наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та з урахуванням особи винного, вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки та за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, а остаточне покарання ОСОБА_3 слід визначити із врахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_3 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, інших, передбачених санкцією вказаної частини статті покарань у виді штрафу, громадських чи виправних робіт або пробаційного нагляду, оскільки вважає їх такими, що не призведуть до виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи рішення про порядок відбування обвинуваченим ОСОБА_3 призначеного покарання суд враховує, що положення статті 75 КК України наділяють суд дискреційними повноваженнями, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, належним чином врахувавши характер вчиненого злочину, відомості про особу винного та інші обставин кримінального провадження, визначити чи можливе виправлення засудженого без відбування покарання та за наслідком цього прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Водночас, враховуючи тяжкість та суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, серед яких є умисний тяжкий злочин проти власності, та особи винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальність, в тому числі, за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, після чого на шлях виправлення не став, належних висновків з попередньої судимості для себе не зробив та знову вчинив кримінальні правопорушення, що, на переконання суду, свідчить про відсутність в обвинуваченого наміру стати на шлях виправлення і є наслідком свідомо обраного ним способу життя, який він змінювати не бажає, суд доходить висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливі виключно в умовах ізоляції від суспільства, та у зв`язку із цим не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

За таких обставин, застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного ОСОБА_3 покарання не сприятиме меті покарання та може створити в обвинуваченого та інших осіб, схильних до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі проти життя та здоров`я особи, а також проти власності.

На думку суду, таке покарання і реальне його відбування буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, забезпечує співрозмірність діяння та кари, а також не суперечить таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Судом також встановлено, що згідно з протоколом затримання від 13.05.2024, ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України 12.05.2024 о 22 год. 00 хв. та згідно з ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.05.2024 щодо ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді триманні під вартою. Таким чином, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 перебуває під вартою з 22 год. 00 хв. 12.05.2024, на підставі положень ч. 5 ст. 72 КК України, в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_3 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Також судом встановлено, що цивільні позови у даному кримінальному провадженні не пред`являлися.

За змістом статей 369, 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення, в тому числі запобіжних заходів до набрання вироком законної сили, та мотиви його ухвалення.

За наведеного, та враховуючи заявлене прокурором клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, з огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у даному кримінальному провадженні, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від суду, ризик чого значно підвищується за умови обізнаності обвинуваченого із призначеним йому покаранням за вчинені кримінальні правопорушення, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не довше 31.10.2024.

Питання щодо майна, на яке накладено арешт у межах даного кримінального провадження, слід вирішити у відповідності до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні слід вирішити в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 336, 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 186 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі; за ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання, тобто з 22 год. 00 хв. 12.05.2024, зарахувавши в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше 31.10.2024.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, після набрання вироком законної сили, скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.05.2024 у справі №607/10702/24 на мобільний телефон марки «Самсунг» Galaxy M12, чорного кольору в чохлі, IMEI (1) НОМЕР_1 IMEI (2) НОМЕР_2 , який вилучено та поміщено в сейф пакет PSP1269775, футболку синього кольору та джинси синього кольору із чорним ременем, які поміщено в сейф пакет PSP3245552.

На підставі ч. 9 ст. 100 КПК України, після набрання вироком законної сили, речові докази: кросівки, шорти та футболку, які згідно з постановою слідчого від 13.06.2024 постановлено повернути потерпілому, повернути власнику - ОСОБА_6 за належністю; посвідчення поліцейського Департаменту поліції охорони рядового поліції ОСОБА_7 , серії ТРП №010561, яке згідно з розпискою ОСОБА_7 передано йому на зберігання, залишити у володінні ОСОБА_7 ; електронний наручний годинник з ремінцем чорного кольору в корпусі чорного кольору, який згідно з постановою слідчого від 12.05.2024 постановлено повернути володільцю, повернути власнику - ОСОБА_7 ; мобільний телефон марки «Самсунг» Galaxy M12, чорного кольору в чохлі, IMEI (1) НОМЕР_1 IMEI (2) НОМЕР_2 , футболку синього кольору та джинси синього кольору із чорним ременем, які згідно з постановою слідчого від 13.05.2024 постановлено здати в камеру зберігання речових доказів Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, повернути власнику - ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи від 13.06.2024 №СЕ-19/120-24/6868-ТВ в розмірі 1893 (одна тисяча вісімсот дев`яносто три) гривні 20 коп. та судової дактилоскопічної експертизи від 26.06.2024 №СЕ-19/120-24/7410-Д в розмірі 2271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) гривня 84 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1