Справа № 276/2345/24
Провадження по справі 1-кс/276/357/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року смт. Хорошів

Слідчий суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області

ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчої ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області клопотання слідчого СВ Відділення поліції №4 ЖРУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000281 від 06.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець смт. Нова Борова, Володарсько-Волинського району Житомирської області, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , не є особою з інвалідністю, проживаючий в АДРЕСА_1 , раніше не судимий, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Слідчий слідчого відділу відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області за погодженням з прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону звернувся до слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 06.10.2024 близько 14 год. 30 хв. водій ОСОБА_5 , в порушення вимог пунктів 1.5, 2.1 «а», 2.3 «д», 2.9 «а», 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за відсутності посвідчення водія на права керування транспортними засобами, керував автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 в складі з причепом реєстраційний номер НОМЕР_3 та рухався ним в правій смузі руху поблизу будинку АДРЕСА_2 .

У вказаний день, час та місці, водій ОСОБА_5 в силу свого алкогольного сп`яніння, проявив небезпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку і в порушення вимог пунктів 1.5, 2.1 «а», 2.3 «д», 2.9 «а», 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху, маючи технічну можливість запобігти зіткненню з моменту виявлення перешкоди для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити з місця водія, в момент виникнення небезпеки для руху, своєчасно не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди або небезпеку іншим учасникам, змінив напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу та рухаючись, передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу здійснив зіткнення із скутером марки Yamaha модель Axis, без реєстраційного номера під керуванням водія ОСОБА_7 , яка здійснювала маневр повороту ліворуч.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій скутера ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 1.5, 2.1 «а», 2.3 «д», 2.9 «а», 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_7 .

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої.

В клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, визначених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків та експертів у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Мотивуючи наявність ризику того, що ОСОБА_5 переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду слідчий вказує, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є тяжким та містить безальтернативну санкцію - позбавлення волі на тривалий період часу, так як відповідно до ч. 3 ст. 286-1 КК України передбачено один вид покарання. Крім того, в результаті ДТП загинула особа, у зв`язку з чим у потерпілих (родичів загиблих, які набули процесуального статусу потерпілого) виникає право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Усвідомлюючи вказані обставини та не бажаючи настання негативних наслідків кримінально-правового та цивільно-правового характеру, підозрюваний може вчиняти спроби переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про надзвичайно високий ступінь існування вищевказаного ризику.

Крім того, слідчий зазначає, що підозрюваний матиме реальну можливість впливати на свідків, експертів у даному кримінальному провадженні шляхом застосування фізичного насильства або погрози його застосування, шантажем, психічним впливом або підкупом, для зміни останніми показів, які є джерелом доказу в кримінальному провадженні, оскільки свідки в даному кримінальному провадженні є друзями підозрюваного ОСОБА_5 та проживають в одному населеному пункті, а саме в АДРЕСА_1 . Також, на даний час призначено ряд судових експертиз, а тому перебуваючи на волі, підозрюваний матиме реальну можливість впливати на експертів шляхом умовляння або підкупом, з метою зміни останніми висновків судових експертиз.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином слідчий зазначає, що вказаний ризик обумовлений перш за все тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, зокрема, з метою уникнення відповідальності ОСОБА_5 може безпідставно не з`являтися за викликом до слідчого та суду, затягуючи досудове та судове провадження, спілкуватися зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні з метою схилити та орієнтувати їх на неявку до слідчого та суду.

Сторона обвинувачення також вважає, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як останній від 09.07.2019 відповідно до рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області (справа № 276/1026/19), будучи позбавленим права керування транспортними засобами, всупереч рішенню суду, систематично керував транспортними засобами та неодноразово був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області за підозрою у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного, алкогольного сп`яніння та керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

На переконання слідчого застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити здійснення ефективного контролю за дотриманням підозрюваним покладених на нього обов`язків з огляду на проживання останнього поза межами розташування органу досудового розслідування. Зокрема, застосування будь-якого іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризику можливого впливу підозрюваного на учасників кримінального провадження, а більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризику неприбуття за викликами до слідчого та суду під різноманітними приводами.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задовольнити, з підстав зазначених у ньому.

Прокурор додатково зазначив, що підозра є обгрунтованою та підтверджується зібраними у ході розслідування доказами, звернув увагу, що ризики є обґрунтованими, зокрема, підозрюваний може ухилитися від розслідування та судового розгляду, про що додатково свідчать його дії в частині направлення звернення до командира військової частини для надання згоди для продовження військової служби, що унеможливить закінчення розслідування або стане підставою для зупинення судового розгляду відповідно до ст. 335 КПК України у зв`язку з проходженням ним військової служби.

Захисник ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказав що цей запобіжний захід є надто суворим, підозра не в повній мірі обґрунтована, оскільки викликають сумніви у допустимості і достовірності проведених слідчих експериментів та складеного на підставі них висновку автотехнічної експертизи. Також, захисник зазначив, що ризики не доведені, зокрема, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, не має матеріальної змоги переховуватися від досудового розслідування, після звільнення 07.10.2024 з ІТТ мав фізичну змогу переховуватися від органу досудового розслідування, але даних дій не вчиняв, являється за викликами до слідчого та суду. Захисник також вказує, що орган розслідування вже здійснив допити потерпілого, свідків, провів слідчі експерименти за участю підозрюваного, свідків, тим самим здобув належні докази; підозрюваному не відомо в які експертні установи призначалися судові експертизи, він не знає прізвищ експертів, а тому не може впливати на них. Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення захисник зазначає, що особа не несе кримінальної відповідальності за керування ТЗ в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, за дані дії передбачена адміністративна відповідальність, а тому він нічим не обгрунтований та не доведений.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що вину у пред`явленій підозрі визнає, пояснив, що вживав спиртні напої перед керуванням транспортним засобом, хотів обігнати потерпілу, що рухалася на мопеді, проте трапилася ДТП. Також підозрюваний зазначив, що не збирався переховуватися від слідства, а тому залишився на місці події, підтримав позицію свого захисника щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії з матеріалів кримінального провадження, заслухавши доводи прокурора, слідчого, захисника, пояснення підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (ст. 178 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що СВ ВП №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за №0000281 від 06.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У ході розслідування 11.10.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Так як положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати неупередженого спостерігача в тому, що відповідна особа можливо вчинила злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування обґрунтована підозра не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Факт можливої причетності ОСОБА_5 до злочину, вчинення якого йому інкримінуються, підтверджується сукупністю доданих до клопотання доказів, які були досліджені в судовому засіданні, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.10.2024 року; результатом освідування на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 ; показаннями свідка ОСОБА_8 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; показаннями свідка ОСОБА_9 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; показаннями свідка ОСОБА_10 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; показаннями свідка ОСОБА_11 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; показаннями свідка ОСОБА_12 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 ; протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 ; показаннями потерпілої ОСОБА_13 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; висновком судової автотехнічної експертизи №889/24-25 від 10.10.2024; лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 №2329 від 07.10.2024.

Однак, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Дослідження вказаних доказів дає підстави вважати, що висновки органу досудового розслідування щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення злочину, який йому інкримінується, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, а наявність показань свідків, протоколів слідчих експериментів та висновку судової автотехнічної експертизи від 10.10.2024, можуть вказувати на наявність в діях підозрюваного ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, а тому слідчий суддя відхиляє доводи захисника про необгрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 .

Виходячи з наявних матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин, та вказане може бути підставою для застосування до підозрюваної запобіжного заходу.

При вирішення питання про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя зазначає таке.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини Бессієв проти Молдови вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Слідчим суддею встановлено достатньо підстав вважати, що прокурором доведені ризики, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до висновку Європейського суду з прав людини, зокрема в пункті 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ вказав, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Існування ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду пов`язане, у першу чергу, із можливістю призначення підозрюваному за інкримінований йому злочин покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Отже, гіпотетична імовірність постановлення суворого вироку може мати значення. Зазначена обставина сама по собі, а також з урахуванням характеризуючих особу підозрюваного даних, може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про наявність в цьому провадженні ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду. Зокрема, слідчим суддею встановлено, що відповідно до довідки УІАП ГУНП в Житомирській області від 07.10.2024 підозрюваний ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчиняв інший злочин під час іспитового строку. Окрім того, про можливість ухилення підозрюваним від виконання своїх процесуальних обов`язків та вчинення дій щодо залишення свого місця проживання може свідчити і той факт, що ОСОБА_5 також ухилився від виконання обов`язків військової служби та з вересня 2023 року рахується таким, що самовільно залишив військову частину.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту про безпідставність ризику переховування від органу розслідування з тих підстав, що підозрюваний не втік з місця ДТП та мав фізичну можливість переховуватися після звільнення його з ІТТ, з урахуванням встановлених слідчим суддею фактичних обставин кримінального правопорушення та характеризуючих особу підозрюваного даних можуть свідчити лише про певне зменшення ступеню існування вказаного ризику, а не про його виключення вцілому.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності цього ризику слідчий суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином, доведеним є також ризик того, що ОСОБА_5 може впливати на свідків, зокрема шляхом психологічного тиску, умовляння з метою зміни останніми показів, які є джерелом доказів у кримінальному провадженні. Так, свідок ОСОБА_8 , який був безпосереднім очевидцем події, є товаришом підозрюваного, проживає з ним в одному селі, а інші свідки - мешканці однієї територіальної громади, а тому перебування підозрюваного на волі не стане перешкодою для впливу на них у вказаний спосіб. Слідчий суддя також зважає й на ту обставину, що сторона захисту ставить під сумнів достовірність результатів проведених слідчих експериментів, можливість заявлення клопотань у подальшому, у тому числі проведення повторних слідчих експериментів, зокрема зі свідками, і призначення на їх основі додаткових експертиз. Вказане може бути використане підозрюваним для зміни свідками наданих показань, у тому числі під час проведення слідчих експериментів, з метою штучного створення доказів своєї невинуватості.

Разом з тим, слідчий суддя відхиляє доводи сторони обвинувачення щодо можливості впливу підозрюваного ОСОБА_5 на судових експертів, оскільки прокурором не доведено, що підозрюваний володіє інформацією про конкретних експертів, якими проводяться судові експертизи у даному кримінальному провадженні чи їх місця проживання.

Також слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення кримінальної відповідальності та затягування досудового розслідування та судового розгляду, зокрема, встановлено, що підозрюваним лише в день повідомлення про підозру за ч.3 ст.286-1 КК України направлено до командира військової частини клопотання про можливість продовження військової служби, що вочевидь не свідчить про добровільність та щирість намірів підозрюваного в частині проходження військової служби, а може бути спрямовано на перешкоджання та затягування досудового розслідування, а також не узгоджується з доводами сторони захисту щодо можливості виконання запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Окрім того, слідчий суддя також приймає до уваги, що наявний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 . Суд відповідно до статті 178 КПК України, враховує ту обставину, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, у тому числі до реального позбавлення волі, вчиняв їх у період іспитового строку, а також, будучи позбавленим у 2019 році права керування транспортними засобами за судовим рішенням, протягом 2020-2024 років продовжував систематично порушувати встановлену судом заборону керування транспортними засобами, у тому числі керування ними у стані сп`яніння, що у значні кількості випадків є першопричиною вчинення дорожньо-транспортних пригод.

Слідчий суддя не погоджується з доводами захисника про те, що відсутні підстави для обрання найсуворішого запобіжного заходу, через те, що підозрюваний має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, оскільки вказані обставини не спростовують наведені прокурором ризики та не стримали підозрюваного від керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що характеризується підвищеною суспільною небезпекою.

Таким чином слідчий суддя вважає, що незважаючи на презумпцію свободи та невинуватості, наявні ризики, які з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, виправдовують необхідність застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Право не визначати заставу як альтернативний запобіжний захід є правом, а не обов`язком суду.

Слідчий суддя не встановив обставини для відмови у задоволенні клопотання слідчого, оскільки запобіжний захід, на якому наполягала сторона захисту у виді домашнього арешту, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не буде достатнім для запобігання встановленим в судовому засіданні ризикам, але суд враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, вчинення злочину з необережності, попередню процесуальну поведінку підозрюваного, його майновий та сімейний стан вважає за необхідне визначити розмір застави як альтернативний захід.

Злочини, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 відносяться до категорії тяжких злочинів за вчинення яких, відповідно до ч. 3 ст. 286-1 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років.

Частина 5 ст. 182 КПК України визначає, щодо відносно особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається застава у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, крім наведеного вище, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії», відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, характер та обставини вчинення злочинів, тому заставу слід встановити у наближеному до максимального розміру, а саме 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680 гривень.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, який може бути внесений у будь-який момент, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Згідно ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки покладаються на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України та вважає за необхідне застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строків досудового розслідування, а саме до 11 грудня 2024 року (включно) із визначенням застави в розмірі 181680 гривень.

Керуючись ст.176 - 178, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 11 грудня 2024 року (включно).

Взяти під варту ОСОБА_5 безпосередньо в залі суду.

Рахувати строк тримання під вартою з моменту затримання в залі суду - з 11 год. 20 хв. 16.10.2024 року.

Визначити ОСОБА_5 заставу у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680 (сто вісімдесят одну тисячу шістсот вісімдесят) гривень, яку має право внести підозрюваний або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) на депозитний рахунок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_5 покладаються такі обов`язки строком на два місяці з дня внесення застави, передбачені ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений ними час за кожною вимогою;

2) не відлучатися за межі с. Давидівка Житомирського району Житомирської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету.

Строк дії ухвали встановити до 11.12.2024 року (включно).

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 15 год. 10 хв. 21.10.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1