Справа № 345/5709/23
Провадження № 11-кп/4808/276/24
Категорія ч.2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано - Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Калуського міськрайонного суду від 20 березня 2024 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, громадянина України, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Калуського міськрайонного суду від 20 березня 2024 року, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі із позбавленням права керування всіма транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту фактичного його затримання в даному кримінальному провадженні, після вступу вироку в законну силу.

У строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано два дні тримання під вартою під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України (попереднє ув`язнення), а саме з 12.05.2023 по 13.05.2023, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обраний стосовно ОСОБА_8 до вступу вироку у законну сили залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, задовольнено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 - 700 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 11233,00 грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілій, за таких обставин:

12 травня 2023 року водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «OPEL MOVANO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорогою Н-10 «Стрий-Чернівці» в напрямку м. Чернівці та в`їхав у населений пункт м. Калуш, що на даній ділянці автодороги позначений дорожнім знаком 5.51 «Початок населеного пункту» на синьому фоні, що позначає найменування і початок населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги Правил дорожнього руху України, що визначають порядок руху в населених пунктах.

В указаний день, близько 12 год. 49 хв., рухаючись у правій смузі руху по вулиці Львівській в м. Калуші Івано-Франківської області, ОСОБА_8 наблизився до кільцевої розв`язки вулиць Львівська - Долинська - Об`їзна.

В цей час у напрямку м. Стрий, головною дорогою, до вказаної кільцевої розв`язки, що розташована справа відносно напрямку руху до м. Стрий, наближався мотоцикл марки «HONDA NC 700» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який перевозив одну пасажирку - ОСОБА_11 .

При цьому, водій ОСОБА_8 рухаючись у правій смузі, діючи з кримінально протиправною недбалістю, не був уважним; належним чином не стежив за дорожньою обстановкою; завчасно до початку маневру не подав сигнал покажчиками повороту ліворуч; перед виконанням маневру повороту ліворуч та зміною напрямку руху, заздалегідь не перелаштувався у ліву смугу руху і не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку; не переконався, що маневр повороту ліворуч буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; водночас, маючи об`єктивну можливість виявити транспортний засіб марки «HONDA NC 700» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався головною дорогою у зустрічному напрямку, не надав йому переваги у русі та розпочав маневр повороту ліворуч з правої смуги руху, внаслідок чого під час маневру повороту, виїхав на смугу руху мотоцикла, де допустив з ним зіткнення.

При цьому ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, а саме: п. 1.5., п. 2.3. п. 9.4., п. 10.1. п. 10.4.

У результаті порушення ОСОБА_8 указаних правил безпеки дорожнього руху відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої спричинено смерть водія мотоцикла ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Окрім цього, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка мотоцикла ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи правильність кваліфікації його дій та доведеність вини вважає, що вирок суду першої інстанції слід змінити у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

Зазначає, що враховуючи конкретні обставини справи, а саме повне визнання ним вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, позитивні характеристики за місцем проживання та місцем праці, наявність на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, а також сина ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходиться на диспансерному обліку з приводу діагнозу: крипто генна епілепсія з рідкими парціальними сенсорними припадками з вторинною генералізацією, а тому вважає, що суд першої інстанції міг звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

В судовому засіданні в суді першої інстанції він повністю визнав свою вину, давав правдиві показання, щиро жаліє про вчинене та негативно оцінює скоєний ним злочин.

Звертає увагу, що при встановленні даних про його особу слід врахувати, що він 1972 року народження, тобто є особою не молодого віку, до кримінальної відповідальності притягується вперше, одружений, має шестеро дітей, з яких четверо знаходяться на його утриманні та є неповнолітніми, працює оператором склоформувальних машин ВКФ «Скло-Пак», колектив даного підприємства характеризує його тільки з позитивної сторони та одним із найкращих працівників на підприємстві, які з проханням звернулись про пом`якшення покарання і просять не позбавляти волі. Також зазначає, що він має поганий стан здоров`я, що підтверджується довідкою Рогатинського центру первинної медико-санітарної допомоги від 04.04.2024 року, де він знаходиться на обліку із відповідним діагнозами.

Щодо задоволення судом цивільного позову про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_8 моральної шкоди в розмірі 700 000 грн. зазначає, що даний розмір для нього є надто великим, оскільки в нього є велика сім`я, на утриманні неповнолітні діти, поганий стан здоров`я, скрутне матеріальне становище, що підтверджується довідкою №85 та 86 про отримання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, як багатодітна сім`я, а також довідкою управління соцзахисту населення від 08.04.2024 року про отримання допомоги малозабезпеченим сім`ям, а тому розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню.

Просить вирок Калуського міськрайонного суду від 20 березня 2024 року з цих підстав змінити і призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі та зменшити задоволений цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди.

В поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини та кваліфікації діяння обвинуваченого, вважає, що оскаржуваний вирок суду є незаконним з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що інкриміноване ОСОБА_8 протиправне діяння за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Однак, при визначенні розміру покарання судом першої інстанції не у повній мірі враховано суспільно-небезпечні наслідки, які настали внаслідок діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , зокрема одному потерпілому - водієві мотоцикла ОСОБА_12 спричинено смерть, а іншій потерпілій завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких вона тривалий час проходила лікування.

Тобто, враховуючи положення диспозиції ч.2 ст. 286 КК України та фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення вбачається, що у складі діяння в якому обвинувачується ОСОБА_8 , наявні дві кваліфікуючі ознаки об`єктивної сторони злочину, що вказує на його підвищену тяжкість, зокрема як видно із даного конкретного випадку, спричинено всі можливі наслідки, які передбачені для цього злочину законодавцем.

Вказує, що Калуським міськрайонним судом не у повній мірі враховано той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 жодним чином не відшкодував завдані збитки, заподіяну шкоду не усунув, а потерпіла наполягала на призначенні суворого покарання.

Зазначені обставини на думку сторони обвинувачення, унеможливлюють призначення ОСОБА_8 покарання по нижній межі санкції за указаний злочин.

Звертає увагу, що прокурором під час судових дебатів було орієнтовано суд на необхідність призначення ОСОБА_8 основного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.

Просить вирок Калуського міськрайонного суду від 20.03.2024 року з цих підстав скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки із позбавленням права керувати всіма транспортними засобами на строк 3 роки.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, просив вирок суду скасувати та призначити обвинуваченому більш суворе покарання, проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 заперечив;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 , підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого, просили вирок суду першої інстанції змінити та призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі та зменшити розмір цивільного позову, з приводу апеляційної скарги прокурора заперечили та просили залишити її без задоволення;

- представник потерпілих ОСОБА_10 заперечив з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відповідають встановленим судом фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку, і це в апеляційних скаргах не оспорюється.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на невідповідність призначеного йому покарання, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його даних про особу внаслідок суворості, є необґрунтованими, зважаючи на наступне. У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 у виді 3 років позбавлення волі із позбавленням права керувати всіма транспортними засобами на строк 3 роки, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, правильно врахував тяжкість інкримінованого йому злочину, який у відповідності до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини справи, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують і дані про його особу, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Крім цього, згідно ч. 2 ст. 50 цього Кодексу, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Суд першої інстанції вірно встановив дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема те, що він визнав вину та розкаявся у вчиненому, на «Д» обліку в психіатра та нарколога не числиться (т.2, а.с. 98, 99), позитивно характеризується за місцем проживання та місцем праці (т.2, а.с. 100, 112, 113), має міцні соціальні зв`язки, а саме одружений (т.2, а.с. 83), має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей (т.2, а.с. 104, 105, 106, 107, 111), а також сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходиться на диспансерному обліку з приводу діагнозу: криптогенна епілепсія з рідкими парціальними сенсорними припадками з вторинною генералізацією (т.2, а.с.110), у власності має нерухоме майно (т.2, а.с. 85-88, 90-91); його вік (т.2, а.с. 82) та скоєння злочину, будучи не судимим (т.2, а.с. 93) у тверезому стані (т.2, а.с.96-98).

До обставин, які пом`якшують обвинуваченому покарання, суд першої інстанції правильно відніс те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, відсутні.

Таким чином, судом першої інстанції в повній мірі було враховано дані про особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують йому покарання.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням вищенаведених обставин, а також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції вмотивовано призначив йому мінімальне покарання в межах встановленої санкції за вказаний злочин, і таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів, як і ним, так і іншими особами.

Тому, підстав для застосування до ОСОБА_8 , ще більш м`якого покарання, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи викладене, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на суворість призначеного йому покарання, є безпідставними. Вирок щодо ОСОБА_8 колегія суддів визнає законним і обґрунтованим. Підстав для його зміни шляхом призначення ще більш м`якого покарання, зокрема звільнення від відбування покарання з випробуванням, про що просить обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про зменшення розміру цивільного позову потерпілої про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Згідно з вимогами ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачена можливість відшкодування моральної шкоди грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено в ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог потерпілої щодо відшкодування моральної шкоди зокрема, що неправомірними діями ОСОБА_8 дійсно була завдана ОСОБА_11 моральна шкода, яка полягала в фізичному болю та фізичних стражданнях внаслідок отриманих нею через ДТП численних травм, перенесенні останньою негативних переживань, спогадів, тривоги, страждань. Після отримання тілесних ушкоджень вона перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес. Ці страждання призвели до негативних змін у її житті, які виразились у щоденних думках про вищевказану подію та її подальше майбутнє життя. Внаслідок отриманих через ДТП травм ОСОБА_11 перенесла психологічні страждання через погіршення стану здоров`я, зміни звичного нормального ритму та способу життя. Вона постійно відчуває прояви негативних психологічних та психоемоційних змін. Крім того, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку зі смертю свого чоловіка. Ця втрата вплинула на її стан, ОСОБА_11 з того часу перебуває у важкому психологічному стресі, пов`язаному з нервовим напруженням. За життя чоловіка вона постійно отримувала від нього підтримку, як моральну, так і матеріальну. Усвідомлюючи трагічну смерть чоловіка, ОСОБА_11 відчуває душевні страждання. Наслідки психологічних страждань через ДТП призвели до нервозності, порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, зниження настрою, пригніченості, дратівливості, образливості, чутливості, емоційної напруги, настороги, невпевненості в собі, тривоги з приводу майбутнього. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання часу (на діагностування та лікування, проведення правових заходів).

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги фактичні обставини справи, враховуючи при цьому характер, тривалість і глибину душевних страждань потерпілої, моральних страждань, пов`язаних з ушкодженням здоров`я та втратою чоловіка, ступінь вини обвинуваченого та його матеріальне і сімейне становище, а саме, що у нього на утриманні є четверо неповнолітніх дітей та хворий повнолітній син, виходячи з вимог розумності, справедливості та вищенаведених обставин,

Колегія суддів, з огляду на приписи ст. 1167 ЦК України, вважає, що з урахуванням обставин справи, характеру завданої потерпілій шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заявленого потерпілою цивільного позову, дотримавшись при цьому засад розумності, виваженості, справедливості та врахувавши майновий стан обвинуваченого ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги прокурора на м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання з підстав невідповідності призначеного обвинуваченому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необґрунтованим, виходячи із наступного.

Стаття 65 КК передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 цього ж Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому покарання дотримався. Призначене покарання є справедливими та законними з врахуванням всіх фактичних обставин по справі, у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги прокурора, є безпідставними та непереконливими.

Так, призначаючи ОСОБА_8 , покарання, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Як уже було зазначено вище, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 , врахував також дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції даними про особу обвинуваченого ОСОБА_8 та обставинами, які пом`якшують йому покарання.

Враховуючи наведене, а саме обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, як на підстави для призначення суворішого покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, встановивши вину ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у межах санкції статті за вказаний злочин, а саме у виді 3 років позбавлення волі із позбавленням права керування всіма транспортними засобами на строк 3 роки, та що це покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та його індивідуалізації.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таким чином, зважаючи на викладене, доводи прокурора в поданій апеляційній скарзі на м`якість призначеного обвинуваченому покарання, є безпідставними.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 , слід залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду від 20 березня 2024 року без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду від 20 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5