ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5415/24
Провадження № 1-в/210/811/24
У Х В А Л А

іменем України

29 листопада 2024 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву засудженого ОСОБА_3 про приведення покарання у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває заява засудженого ОСОБА_3 про приведення покарання у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Засуджений ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник адміністрації ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Прокурор ОСОБА_5 вважав заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 13, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 17.01.2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та визначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на два роки.

12.03.2015 року вироком Краматорського міського суду ОСОБА_3 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі с ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально-виконавчої установи. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, приєднано до призначеного покарання за даним вироком частково невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 17.01.2013 року у вигляді шести місяців позбавлення волі та визначено остаточне покарання ОСОБА_3 у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи. Строк відбування покарання засудженому обчислювати з моменту взяття під варту.

30.01.2023 року Святошинським районним судом міста Києва ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Призначено ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_3 частково приєднано до покарання за цим вироком невідбуте покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 12.03.2015 року та призначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня постановлення вироку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.04.2023 року, вирок Святошинського районного суду міста Києва від 30.01.2023 року змінено. В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України України виключено з мотивувальної частини висновок суду щодо встановлення обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочину. В решті вирок суду залишено без змін.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З вироку Дзержинського районного суду міста Харкова від 17.01.2013 року встановлено, що ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 ст. 185 КК України за діяння, вчинене 08.10.2012 року, сума матеріального збитку складає 2117,47 гривень.

З вироку Краматорського міського суду від 12.03.2015 року встановлено, що ОСОБА_3 визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України за діяння вчинене 21.11.2014 року, сума матеріального збитку складає 1487, 50 гривень.

З вироку Святошинського районного суду міста Києва від 30.01.2023 року встановлено, що ОСОБА_3 визнано винним за ч. 4 ст. 185 КК України за діяння вчинене 07.09.2022 року, сума матеріального збитку становить 16625,00 гривень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.01.2012 на рівні 1073,00 гривень. Отже, розмір соціальної пільги, встановленої законом на 01.01.2012 рік, становить 536,50 грн (1073,00 грн *50% = 536,50 грн.), а відтак кримінальна відповідальність за шахрайство у 2012 році настає за умови, що вартість викраденого майна перевищує 1073, 00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.01.2014 на рівні 1218,00 гривень. Отже, розмір соціальної пільги, встановленої законом на 01.01.2014 рік, становить 609,00 грн (1218,00 грн *50% = 609,00 грн.), а відтак кримінальна відповідальність за шахрайство у 2014 році настає за умови, що вартість викраденого майна перевищує 1218, 00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.01.2022 на рівні 2481,00 гривні. Отже, розмір соціальної пільги, встановленої законом на 01.01.2022 рік, становить 1135,00 грн (2481,00 грн *50% = 1240,50 грн.), а відтак кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна у 2022 році настає за умови, що вартість викраденого майна перевищує 2481,00 грн.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24) вказала, що Закон №3886-IX є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону №3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Частина 2 ст. 74 КК встановлює кримінально-правовий наслідок зворотної дії закону, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Якщо злочин декриміналізовано після набуття законної сили вироком суду, яким особа засуджена за такий злочин із призначенням їй покарання, вона має бути негайно звільнена від призначеного судом покарання. Це, зокрема, означає, що, якщо особа відбуває призначене їй покарання - вона звільняється від його невідбутої частини.

Відтак, під час розгляду було встановлено, що за вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 17.01.2013 року, ОСОБА_3 спричинив матеріальну шкоду потерпілому в розмірі 2117,47 гривень, що перевищує два неоподатковуваних мінімума доходів громадян станом на день скоєння кримінального правопорушення, а відтак вчинене ним діяння є кримінально караним.

Крім того, за вироком Краматорського міського суду від 12.03.2015 року, ОСОБА_3 спричинив матеріальну шкоду потерпілому в розмірі 1487,50 гривень, що перевищує два неоподатковуваних мінімума доходів громадян станом на день скоєння кримінального правопорушення, а відтак вчинене ним діяння є кримінально караним.

Крім того, за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 30.01.2023 року, ОСОБА_3 спричинив матеріальну шкоду потерпілому в розмірі 16625,00 гривень, що перевищує два неоподатковуваних мінімума доходів громадян станом на день скоєння кримінального правопорушення, а відтак вчинене ним діяння є кримінально караним.

Керуючись ст. 537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_3 про приведення покарання у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1