КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/8416/21Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4333/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представника потерпілих ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002542, по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_11 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, з позбавленням військового звання «штаб-сержант».

По справі вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що він 10.12.2020, у період часу з 01 год. 10 хв. до 02 год. 00 хв., знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, вийшов на сходову клітку 9-го поверху будинку АДРЕСА_3 , де побачив ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які на підвіконні вживали алкогольні напої. ОСОБА_8 , використовуючи нецензурну лайку, зробив зауваження вказаним особам та висловив їм вимогу покинути сходову клітку. На цьому ґрунті між ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 зайшов до квартири АДРЕСА_4 , де він проживав, взяв невстановлений слідством тупий предмет, та повернувшись на сходову клітку 9 поверху будинку АДРЕСА_3 , умисно наніс невстановленим слідством тупим предметом ОСОБА_14 один удар в ліву тім`яно-потиличну область голови, унаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, проявами якої стали крововиливи в м`які тканини лівої бічної поверхні голови, вдавлений осколковий перелом кісток склепіння черепа в лівій скронево-тім`яній області, забій головного мозку в лівій тім`яно-скроневий області та епідуральна гематома зліва в об`ємі 150 куб.см., які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати через допущену неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування норм кримінального закону.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції в повній мірі не враховано та не надано оцінки показанням свідка ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які стверджували, що саме потерпілий першим спробував завдати ОСОБА_8 . удар, проте останній ухилився та у відповідь наніс кулаком удар ОСОБА_14 по голові, внаслідок чого потерпілий упав на підлогу в тому місці, де знаходилась батарея опалення та підвіконня, та отримав тілесні ушкодження. В той же час показання свідка ОСОБА_15 , які суд поклав в основу обвинувального вироку, постійно змінювалися, є непослідовними та суперечать фактичним обставинам кримінального провадження.

Звертає увагу суду, що за результатами проведеної експертизи від 31.03.2021 року, на жодному із предметів, вилучених при обшуку у ОСОБА_8 , не виявлено слідів крові або клітин з ядрами та їх ДНК-профілю, які б належали загиблому ОСОБА_14 .

За доводами захисника, не відповідають фактичним обставинам справи і висновки суду про належність, як доказу винуватості ОСОБА_8 , висновку експерта від 18.05.2021 року, та показання експерта ОСОБА_17 , оскільки вони є суперечливими, та не містить обґрунтованих відповідей на питання, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а саме щодо характеру отриманої травми, механізму виникнення та локалізації виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень. При цьому, звертає увагу на наявність у потерпілого двох зон ураження голови, в той час як у висновку експерта ОСОБА_17 встановлена одна зона; наявність ефекту протиудару, виявлені при проведенні СКТ, та описані експертом, що свідчить про те, що тілесні ушкодження у потерпілого утворились саме від падіння на підлогу; невідповідність місця нанесення удару характеру та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого; невідповідність форми знаряддя злочину (молотка) характеру отриманої травми, оскільки удар молотком в скроневу кістку голови мав би спричинити тільки дірчатий перелом із пошкодженням шкіри голови.

В обґрунтування неповноти судового розгляду зазначає, що судом було відхилено законні та обґрунтовані клопотання:

- про безпосередній огляд місця події з можливою фіксацією сторонніх предметів, від яких потерпілий ОСОБА_14 міг отримати травми голови при ступінчатому падінні;

- про проведення комісійної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_14 ;

- про витребування медичної документації про проведення медичного обстеження ОСОБА_14 ;

- про приєднання до матеріалів справи протоколів допиту ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .

Також вважає, що дії його підзахисного невірно кваліфіковані по ч.2 ст.121 КК України, оскільки єдиний удар в голову, який завдав ОСОБА_18 потерпілому, не міг сам по собі загрожувати життю ОСОБА_14 в момент заподіяння, оскільки за звичайним перебігом не міг закінчитися смертю потерпілого.

На допущену неповноту вказує і те, що за результатами судового розгляду залишились нез`ясованими питання травмуючих предметів в районі падіння потерпілого, кількості уражень голови, механізму утворення вдавленого уламкового перелому скроневої кістки.

Не відповідають фактичним обставинам провадження і висновки суду щодо неможливості визнання дій обвинуваченого необхідною обороною, яка підпадає під диспозицію ч.1 ст.36 КК України.

Вважає, що обвинувачений правомірно робив зауваження потерпілому та свідку про припинення куріння та розпивання спиртних напоїв, а також щодо не порушення тиші вночі.

Оскільки потерпілий та свідок, які були вищими та кремезнішими за обвинуваченого, почали рухатись у його напрямку, потерпілий першим здійснив удар ногою в живіт, що робило реальною загрозу для його життя та здоров`я, ніяких інших шляхів для вирішення конфлікту, крім нанесення удару у відповідь, у обвинуваченого не залишалось.

Вважає, що в даному випадку в діях ОСОБА_8 наявна необхідна оборона, а єдиний удар у відповідь не є перевищенням її меж.

За наслідками апеляційного розгляду просить вирок Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року скасувати, а провадження відносно ОСОБА_8 закрити на підставі статті 36 КК України.

Захисник ОСОБА_10 в ході апеляційного розгляду, за згодою обвинуваченого ОСОБА_8 , відмовився від поданої ним апеляційної скарги, підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 та просив її задовольнити.

В поданій апеляційній скарзі з уточненнями потерпілий ОСОБА_11 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в результаті вчиненого обвинуваченим злочину він втратив сина, що завдало йому значних моральних страждань, які оцінює в 600 тис. грн., проте суд неправомірно зменшив суму позовних вимог до 200 тис. грн.

За наслідками апеляційного розгляду просить вирок Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року в частині вирішення цивільного позову скасувати та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 600 000 грн.

Потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та прокурором у кримінальному провадженні подані заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких вони просять вирок суду першої інстанції в частині визнання винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисників на підтримку поданої ними апеляційної скарги, потерпілих, які просили задовольнити подану ними апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, прокурора, яка підтримала подану потерпілим апеляційну скаргу та просила залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Відповідно до ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Положеннями ч.2 ст.94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Суд першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини кримінального провадження за висунутим обвинуваченням, свій висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину обґрунтував доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що в ніч з 9 на 10 грудня 2020 року ОСОБА_14 прийшов до нього в гості, вони піднялися на 9 поверх, де у коридорі спілкувались, при цьому вживали алкогольні напої і курили. Приблизно в 01:30 до них вийшов обвинувачений ОСОБА_8 , який висловив нецензурною лайкою своє невдоволення тим, що вони там знаходились, сказав їм іти звідти. В подальшому ОСОБА_8 відійшов з місця події, а через 3-5 хв. повернувся з молотком, почав ним розмахувати, а потім завдав ним удар ОСОБА_14 по голові. Останній відійшов назад, а ОСОБА_8 ще два рази вдарив по стіні молотком. Потім з кімнати ОСОБА_8 вийшов невідомий чоловік, який став між ними та припинив конфлікт. Вони з ОСОБА_14 викликали ліфт і стали спускатись на 2 поверх. Знаходячись у ліфті, ОСОБА_14 повідомив, що йому погано, вони вийшли на вулицю і у нього почались порушення мови, він почав сильно запинатись. Він взяв у ОСОБА_14 телефон і повідомив про подію його батькам. Потім вийшли батьки і викликали швидку;

- довідкою про результати огляду на стан сп`яніння ОСОБА_8 , здійсненого 10.12.2020 о 08.26 год. за допомогою алкотестера «Драгер», результат якого показав наявність у нього алкоголю в кількості 0,87% проміле;

- висновком експертного дослідження № 021-482-2021 від 18.05.2021, згідно якого при дослідженні трупа ОСОБА_14 виявлено, що йому була спричинена черепно-мозкова травма голови, проявами якої стали крововилив м`яких тканин лівої бічної поверхні голови, вдавлений осколковий перелом кісток склепіння черепа в лівій скронево-тім`яній ділянці, забій головного мозку в лівій тім`яно-скроневий області та епідуральна гематома зліва. Зазначена черепно-мозкова травма голови є причиною його смерті, знаходиться у причинному зв`язку з її настанням, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та є наслідком дії тупого предмету;

- супровідним листом від 06.04.2021 № 1465/125/31/13/01-2021 про направлення слідчому аудіозаписів звернень на службу «102» із стенограмами розмов заявників з операторами служби «102» ГУНП у м. Києві та диск DVD-R «PATRON» з аудіо записом, з яких встановлено, що 10.12.2020 о 02.08.43 год. з телефону № НОМЕР_1 надійшло повідомлення від жінки, яка не назвала своє прізвище, наступного змісту: «визвіть патрульних на вулицю Північну, 2д бо в мене чоловік такий дурак, тут комусь голову пробили, їй відомо, що бились у під`їзді, вона не бачила, але вона чула це», а також, що 10.12.2020 надходили повідомлення з телефонів № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 в яких вказувалось зокрема на те, що на АДРЕСА_5 чоловіку було спричинено тілесні ушкодження внаслідок удару молотком по голові;

- протокол проведення слідчого експерименту від 15.02.2021 за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , під час якого він на місці події показав та відтворив обставини, при яких він наніс тілесні ушкодження потерпілому;

- протокол проведення слідчого експерименту від 10.12.2020 за участю свідка ОСОБА_15 під час якого він відтворив обставини, при яких ОСОБА_8 наніс тілесні ушкодження потерпілому;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 11.03.2021 під час якого свідок ОСОБА_15 впізнав обвинуваченого як особу, що наніс ОСОБА_14 тілесні ушкодження молотком;

- висновком експерта № 022-14-482-2021 від 18.05.2021, згідно якого черепно-мозкова травма у ОСОБА_14 могла виникнути при обставинах, на які вказав свідок ОСОБА_15 у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.02.2021. Можливість виникнення черепно-мозкової травми у ОСОБА_14 за обставин, на які вказує ОСОБА_8 у протоколі проведення слідчого експерименту від 15.02.2021, виключається.

Оцінивши наведені вище докази у відповідності до положень ст.94 КПК України, суд обґрунтовано визнав їх належними, допустимими та достовірними, а в сукупності достатніми, якими доводиться винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за встановлених судом обставин.

Надаючи оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_16 , суд визвав їх показання недопустимими доказами, оскільки їх свідчення про те, що саме потерпілий першим намагався завдати ОСОБА_8 . удар, проте останній ухилився та у відповідь наніс кулаком удар ОСОБА_14 по голові, внаслідок чого потерпілий упав на підлогу в тому місці, де знаходилась батарея опалення та підвіконня, де міг отримати виявлені у нього тілесні ушкодження, не відповідають фактичним обставинам провадження та спростовуються іншими доказами, визнаними судом належними та допустимими.

Зокрема, як обґрунтовано визнав суд першої інстанції, показання обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_16 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_15 , який чітко вказує, що після словесного конфлікту з ОСОБА_8 з приводу їх перебування на сходовій площадці, де вони з ОСОБА_14 вживали спиртні напої та курили, обвинувачений пішов в невідомому напрямку, а через декілька хвилин повернувся з молотком та почав ним розмахувати, погрожуючи їм. ОСОБА_14 підняв ногу, намагаючись відігнати ОСОБА_8 , проте він завдав молотком одного удару ОСОБА_14 по голові, а потім ще два рази вдарив молотком по стіні. Потерпілий після завданого йому удару не падав, а відійшов назад. Потім з кімнати ОСОБА_8 вийшов невідомий чоловік, який став між ними та припинив конфлікт.

Показання свідка ОСОБА_15 є послідовними впродовж досудового слідства та судового розгляду і повністю узгоджуються із висновками експерта про виявлені у потерпілого тілесні ушкодження, їх локалізацію та механізм утворення.

Зокрема, згідно висновку експерта № 022-14-482-2021 від 18.05.2021, в результаті дослідження трупа ОСОБА_14 встановлена наявність черепно-мозкової травми, проявами якої стали: крововилив в м`яких тканинах лівої бічної поверхні голови, вдавлений осколковий перелом кісток склепіння черепа в лівій скронево-тім`яній області, забій головного мозку в лівій тім`яно-скроневий області та епідуральна гематома зліва в «в об`ємі біля 150 куб.см». Час її спричинення відповідає вказаній в «Постанові» даті - 10.12.2020р. Зазначена черепно-мозкова травма голови є причиною смерті ОСОБА_14 , знаходиться у зв`язку з її настанням, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Відсутність даних про форму та розміри вдавленого перелому кісток черепу, як при проведенні КТ-дослідження ОСОБА_14 так і операції трепанації черепа з резекцією ділянки перелому, при виконання якої відбулися зміни первинного стану вдавленого перелому, унеможливлюють встановлення індивідуальних особливостей поверхні травмуючого предмета, дія якого призвела до виникнення черепно-мозкової травми.

Водночас наявність комплексу ушкоджень, зосереджених в скронево-тім`яній області голови, а саме вдавленого перелому кісток черепа, епідуральної гематоми та зони забою речовини в області вдавленого перелому вказують не те, що черепно-мозкова травма у ОСОБА_14 виникла внаслідок однократної ударної дії тупого предмету, що мав обмежену поверхню.

Черепно-мозкова травма у ОСОБА_14 могла виникнути при обставинах, на які вказав у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.02.2021р. ОСОБА_15

Можливість виникнення черепно-мозкової травма у ОСОБА_14 за інших обставин, на які посилається ОСОБА_8 в протоколі проведеного слідчого експерименту від 15.02.2021р., виключається.

Даний висновок експерта № 022-14-482-2021 від 18.05.2021 є належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_8 , оскільки чітко встановлює механізм виникнення та локалізацію тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому ОСОБА_14 , є повним та не містить суперечностей, як про це зазначає захисник у поданій апеляційній скарзі.

Законних підстав для призначення комісійної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_14 , про що клопотав захисник під час розгляду провадження в суді першої та апеляційної інстанції, суд не вбачає.

Допитаний в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_17 підтвердив наданий ним висновок судово-медичної експертизи та роз`яснив, що під час дослідження трупа ОСОБА_14 була виявлена лише одна зона ушкодження голови, завдана однократним ударом тупим предметом з обмеженою поверхнею з великою силою. Цим предметом також міг бути молоток. Таке ушкодження не могло бути спричинене кулаком або утворитись від падіння, в тому числі на предмети з обмежуючою поверхнею, які знаходились на місці події.

В той же час показання обвинуваченого про те, що він не спричиняв потерпілому удар молотком по голові, а діючи в межах необхідної оборони, наніс один удар рукою по голові потерпілого, від якого той впав та міг отримати тілесні ушкодження при падінні на предмети з обмежуючою поверхнею, як суд першої, так і апеляційної інстанції, вважає недостовірними, наданими з метою ухилитись від кримінальної відповідальності, оскільки ці показання спростовуються показаннями свідка ОСОБА_15 та висновком експерта № 022-14-482-2021 від 18.05.2021, в якому спростовується спроможність таких показань обвинуваченого з огляду на характер, механізм виникнення та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого. Спростовує експерт і доводи сторони захисту про неповноту та суперечливість висновку експерта, наявність у потерпілого двох зон ураження голови, наявність ефекту протиудару, виявлені при проведенні СКТ, що може свідчити про те, що тілесні ушкодження у потерпілого утворились саме від падіння на підлогу; невідповідність місця нанесення удару характеру та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого; невідповідність форми знаряддя злочину (молотка) характеру отриманої травми, з тих підстав, що удар молотком в скроневу кістку голови мав би спричинити тільки дірчатий перелом із пошкодженням шкіри голови.

Суд також обґрунтовано визнав недопустимим доказом показання свідка ОСОБА_16 в частині того, що під час події обвинувачений наносив удар потерпілому рукою, а не тупим твердим предметом по голові, визнавши їх недостовірними, оскільки вважає, що такі показання він дав з метою допомогти уникнути кримінальної відповідальності обвинуваченому, який є його родичем та з яким він знайомий з дитинства, а також з тих підстав, що ці показання спростовуються показаннями свідка ОСОБА_15 та іншими, наведеними вище доказами.

Дійсно, як слушно зазначає сторона захисту, за результатами проведеного досудового слідства не встановлено предмета, яким обвинувачений спричинив ОСОБА_14 тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що незважаючи на цю обставину, стороною обвинувачення зібрано достатньо доказів, які поза розумним сумнівом доводять те, що саме обвинувачений ОСОБА_8 невстановленим слідством предметом спричинив потерпілому ОСОБА_14 виявлені у нього тілесні ушкодження, шляхом нанесення ним удару по голові.

Безпосередньо на це вказує свідок ОСОБА_15 , який поза будь- яким сумнівом зазначає, що обвинувачений повернувся з кімнати з молотком у руці, яким наніс ОСОБА_14 удар в тім`яну частину голови.

В ході апеляційного розгляду було відмолено в задоволенні клопотання сторони захисту про безпосередній огляд місця події з можливою фіксацією сторонніх предметів, від яких потерпілий ОСОБА_14 міг отримати травми голови при ступінчатому падінні, оскільки в ході апеляційного розгляду за клопотання сторони захисту було досліджено протокол огляду місця події, а саме сходової площадки, де сталася подія, з якого вбачається наявність на місці події батареї опалення та кам`яного підвіконника, від контакту з якими, за доводами апелянта, потерпілий внаслідок падіння міг травми голови. Про такий механізм виникнення у потерпілого тілесних ушкоджень також зазначав обвинувачений в ході слідчого експерименту.

Проте, за висновками № 022-14-482-2021 від 18.05.2021, можливість виникнення черепно-мозкової травма у ОСОБА_14 за обставин, на які посилається ОСОБА_8 в протоколі проведеного слідчого експерименту від 15.02.2021р., виключається.

Також свідок ОСОБА_15 категорично заперечує, що ОСОБА_14 міг отримати травми голови при падінні за обставин, на які вказує ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції обґрунтовано поставився критично до показань обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_16 в тій частині, що ОСОБА_8 діяв в межах необхідної оборони.

За приписами статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави. Відповідно до ч.1 ст.36 КК така підстава характеризується двома елементами: вчиненням особою суспільно небезпечного посягання та необхідністю його негайного відвернення або припинення.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

За встановлених судом обставин ОСОБА_8 вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які на підвіконні сходової площадки вживали алкогольні напої. ОСОБА_8 , використовуючи нецензурну лайку, зробив зауваження вказаним громадянам та висловив вимогу їм покинути сходову клітку. Між ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_8 на цьому ґрунті виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень.

З метою реалізації цього умислу ОСОБА_8 зайшов до квартири де взяв невстановлений слідством тупий предмет, та повернувшись на місце події, умисно наніс ним ОСОБА_14 один удар в ліву тім`яна-потиличну область голови, внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, внаслідок чого в подальшому наступила його смерть.

Матеріалами провадження не підтверджуються доводи апеляційної скарги захисника про те, що потерпілий та свідок ОСОБА_15 , будучи вищими та кремезнішими за обвинуваченого, почали рухатись у його напрямку, потерпілий ОСОБА_14 першим здійснив удар ногою в живіт, що створювало реальну загрозу для його життя та здоров`я, ніяких інших шляхів для вирішення конфлікту, крім нанесення удару у відповідь, у обвинуваченого не залишалось.

Дійсно, як повідомив свідок ОСОБА_15 , коли обвинувачений повернувся з молотком та почав ним розмахувати, погрожуючи їм, ОСОБА_14 підняв ногу, намагаючись таким чином відігнати ОСОБА_8 , проте ОСОБА_8 завдав молотком одного удару ОСОБА_14 по голові, а потім ще два рази вдарив молотком по стіні. Він у конфлікт не вступав, жодних погроз з їх боку в адресу ОСОБА_8 не було.

Крім цього, матеріали провадження не містять доказів того, що в процесі конфлікту обвинуваченого з потерпілим та свідком ОСОБА_15 , ОСОБА_8 були заподіяні будь-які тілесні ушкодження.

Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_8 на час зазначених подій працював в Службі Безпеки України і міг вірно оцінити ситуацію, яка склалася, та вирішити конфлікт в установлений законом спосіб.

На переконання колегії суддів, в розумінні положень статті 36 КК України, неприпустимо застосування для захисту засобів, що не відповідають обстановці посягання та спростовує перебування особи у стані оборони.

Цим самим спростовуються апеляційні доводи сторони захисту, що в даному випадку в діях ОСОБА_8 наявна необхідна оборона, а єдиний удар у відповідь не є перевищенням її меж.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що за результатами апеляційного перегляду не встановлено невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, як про це посилається захисник у поданій апеляційній скарзі.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем служби, проте негативно характеризується за місцем проживання, є учасником бойових дій, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом обґрунтовано визнано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів погоджується з призначеним ОСОБА_8 покаранням, яке за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції припустився істотних порушень кримінального процесуального закону при вирішенні цивільного позову потерпілих.

Як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_11 моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень, а також на користь потерпілого ОСОБА_12 витрати на лікування у сумі 187150,27 гривень.

В той же час резолютивна частина вироку суду не містить рішення про вирішення цивільного позову.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року за заявою представника потерпілих ОСОБА_13 виправлено описку, допущену у вироку, а саме доповнено резолютивну частину вироку, вказавши: «Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди 200 000 грн. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задовольнити у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 в якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди витрати на лікування у сумі 187 150, 27 гривень».

За приписами частини 1 статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до положень статті 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Постановлена судом першої інстанції ухвала від 12 червня 2023 року, якою внесено зміни у резолютивну частину вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілих, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки виправлення у вироку описок допускається, якщо це не стосується зміни суті судових рішень. Натомість вирішення питання цивільного позову не може бути виправлено шляхом внесення змін в резолютивну частину вироку.

Як вважає колегія суддів, під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке призвело до порушення гарантії правової визначеності, «незмінності судового рішення», що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову і призначення нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, під час якого необхідно врахувати вищенаведене та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 , скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді:

________________ ________________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4