ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1380/24 Справа № 216/4399/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що обраний його підзахисному запобіжний захід є надмірно суворим та не відповідає дійсним обставинам провадження.

Вважає, що ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, зазначені прокурором, є необгрунтованими та не доведеними, в той час як з урахуванням практики ЄСПЛ та вимог КПК України вони мають бути доведеними, а всі обставини провадження мають підтверджувати необхідність застосування саме виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому вирішуючи дане питання, суд має тлумачити ризики як дії, які мають високий ступень ймовірності вчинення.

Вказує, що слідчий суддя всупереч вимогам КПК України взагалі не дослідив можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та не врахував належним чином доводи сторони захисту стосовно необгрунтованості підозри і можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволене клопотання слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, та застосовано до останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Строк тримання під вартою ухвалою визначено до 21 год. 42 хв. 19 серпня 2024 року.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчинені умисного тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування з метою уникнення відповідальності. Слідчим суддею визнано доведеною наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, перешкоджання кримінальному провадженню і цим ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім застави у встановлено розмірі, яка на думку слідчого судді забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Також враховано і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та факт його вчинення в період воєнного стану, введеного на території України.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 належним чином виконав вказані вимоги кримінального процесуального закону.

Так, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, зважаючи на наступне.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: витягом з ЄРДР за № 0000474 від 12.06.2024 року; копією повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 22.06.2024 року; копією протоколу огляду місця події від 21.06.2024 року; копією протоколу огляду предмету від 22.06.2024 року, копією протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 22.06.2024 року; копією протоколу допиту свідка ОСОБА_11 від 13.06.2024 року; копією протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 22.06.2024 року; копією протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.06.2024 року; копією протоколу огляду від 13.06.2024 року; копією протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22.06.2024 року; іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

З наведених доказів слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_8 в обсязі, достатньому для застосування у відношенні нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Є правильними також висновки слідчого судді щодо наявності відносно ОСОБА_8 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В розумінні практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Є обґрунтованими і висновки суду про існування щодо обвинуваченого ризику продовжити вчинення кримінального правопорушення, враховуючи, що злочинна діяльність ОСОБА_8 пов`язана із зберіганням, транспортуванням та збутом бойових припасів без передбаченого законом дозволу, вчиненого групою осіб за попередньою змовою, а тому існують підстави вважати, що ОСОБА_8 перебуваючи на свободі зможе вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_8 небезпідставно підозрюється у тому, що він діяв у складі групи військовослужбовців, яка систематично підшукувала та збирала на бойових позиціях вогнепальну зброю та боєприпаси військового зразку, підшукувала осіб, зацікавлених у їх незаконному придбанні, та здійснювала останнім їх збут. При цьому підозрюваний був затриманий після здійснення поставки та збуту боєприпасів патронів 7.62мм, що можуть бути використанні у бойовій автоматичній вогнепальній зброї, у кількості 11.900 штук. Наведені обставини свідчать про існування та особливу вагомість вказаного ризику.

Також не виключається і можливість здійснення підозрюваним впливу на свідків з огляду на те, що він може бути підданий тяжкому покаранню, і те, що свідки були допитані, матеріали кримінального провадження містять їхні анкетні дані, а тому ризик незаконного впливу на них з метою примушування до надання тих чи інших показань є обґрунтованим.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів враховує, що останній небезпідставно підозрюється у скоєнні тяжкого злочину в період воєнного стану введеного на території України, за який у разі доведення вини останнього, передбачено суворе покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 (семи) років, що, на думку колегії суддів, дозволяє ґрунтовно припускати, що останній може спрямувати свої дії на перешкоджання слідству.

Доводи захисту щодо незастосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними, оскільки слідчим суддею визначено альтернативний захід у вигляді застави, яка за розміром не виходить за межі, встановлені законом для злочинів відповідного ступеню тяжкості, що є достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього з огляду на тяжкість і фактичні обставини скоєння злочину та дані про особу ОСОБА_8

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з висновками слідчого судді, вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та не можуть буту усунуті в інший спосіб, ніж застосований слідчим суддею.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2024 року року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4