ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/428/24 Справа № 706/1135/23 Категорія: ч.2 ст.286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засіданняОСОБА_5 ,
за участі:
прокурора в режимі відеоконференції:ОСОБА_6 ,
обвинуваченоїОСОБА_7 ,
захисникаОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Дніпропетровська, з повною вищою освітою, непрацюючу, неодружену, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,-

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межу України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасовано арешт на автомобіль «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29.08.2023 року.

Речовий доказ по справі: автомобіль «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на спеціальному майданчику тимчасового утримання Христинівського ВПД №3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області за адресою: вул. Шевченка, 42, м. Христинівка, Уманський район, Черкаська область, повернуто ОСОБА_7 .

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , 26.08.2023 близько 17 год. 20 хв. в світлий час доби, керуючи технічно справним належним їй транспортним засобом - автомобілем «FordFiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , всупереч вимог п.п. 2.3. б), 12.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, рухаючись по автодорозі сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Ізварене» зі сторони м. Умані в напрямку м. Вінниці, була не уважна, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагувала на її зміну у вигляді заокруглення автодороги вліво по напряму руху транспортного засобу, яким вона керувала, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахувала дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого нею транспортного засобу та безпечно керувати ним, в результаті чого, рухаючись по 530 км вказаної автодороги, на території Христинівської міської територіальної громади Уманського району Черкаської області, виїхала на праве узбіччя по напрямку свого руху, де в подальшому здійснила наїзд на нерухому перешкоду у вигляді металевого стовпа зовнішнього освітлення, після чого допустила перекидання автомобіля «FordFiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого пасажир, яка перебувала на задньому пасажирському сидінні вказаного транспортного засобу - неповнолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди.

Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди: пасажир автомобіля «FordFiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 05-7-02/279 від 22.09.2023 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з розтрощенням кісток основи, склепіння черепа, ушкодженнями м?яких, твердих мозкових оболонок та забоєм - розміченням головного мозку; закритої тупої травми грудної клітки: множинних двосторонніх переломів ребер з розривами та забоями легень, двостороннім гемотораксом (накопиченням крові в плевральних порожнинах); закритої тупої травми органів черевної порожнини: розривів печінки з гемоперитонеумом (накопиченням крові в черевній порожнині). Поєднані травми в своєму перебігу ускладнилась внутрішньою та зовнішньою кровотечею, геморагічним, травматичним шоком. Вказані ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах вказаних в постанові (ДТП 26.08.2023) і носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Вказані тілесні ушкодження виявлені при судово-медичній експертизі у ОСОБА_10 знаходяться в прямому причинному зв?язку з настанням її смерті.

Крім того, при зовнішньому дослідженні ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження, що утворились від дії твердих тупих предметів можливо в час та при обставинах вказаних в постанові (ДТП 26.08.2023) і відносяться при житті до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно з висновком експерта № СТ/211Е-23 від 27.09.2023, за результатами проведеної судової автотехнічної експертизи, в діях водія автомобіля «FordFiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 2.3. б), 12.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, які з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, та на виконання яких вона перешкод технічного характеруне мала.

Допущені водієм ОСОБА_7 , яка керувала транспортним засобом - автомобілем «FordFiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пунктів 2.3.б), 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди та настанням її наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_10 .

Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просила вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 15.03.2024 стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від відбування призначеного їй основного покарання у виді 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Апеляційні вимоги обгрунтувала тим, що суд ухвалив вирок з недотриманням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки неправильно застосував положення ст. 75 КК України в частині звільнення обвинуваченої від відбування призначеного їй додаткового покарання з випробуванням.

Зазначила, що пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 визначено, що судам необхідно мати на увазі, що ч. 1 ст. 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

При звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Однак, зі змісту вироку вбачається, що всупереч вказаних вимог законодавства України та судової практики, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання застосував положення ст. 75 КК України як до основного покарання у виді 5 років позбвлення волі, так і до додаткового - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами першою другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Однак, застосовуючи при призначенні покарання до обвинуваченої ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, у вироці суду не наведено передбачених цією нормою законодавства вищевказаних умов застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, що суперечить точному змісту ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, думки потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та кваліфікація її дій в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядається.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є обгрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За змістом ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано судом апеляційної інстанції у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Оскаржуваним вироком остаточне покаранняОСОБА_7 призначено на підставі ст. 75 КК України та її звільнено від відбування як основного, так і додаткового покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. ст. 403, 405, 407, 408 та 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 КК України, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд, дослідивши за клопотанням прокурора дані про особу обвинуваченої, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що забезпечити виправлення обвинуваченої у даному випадку можливо без реального відбування нею покарання у виді позбавлення волі, застосувавши до основного покарання вимоги ст. 75 КК України. В апеляції прокурора також не оспорюється можливість застосування вимог ст. 75 КК України до основного покарання.

Проте, у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 роз`яснено, що ч. 1 ст. 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Районний суд у вироку при призначенні покарання обвинуваченій, визнавши її винуватою та засудивши до позбавлення волі на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, звільнив її від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та встановив іспитовий строк 3 роки, застосував, таким чином, вимоги ст. 75 КК України як до основного, так і до додаткового покарання, чим допустив неправильне застосування ст. 75 КК України.

Виходячи з викладеного та погоджуючись з доводами, наведеними в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд вважає, що слід скасувати даний вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалити новий вирок в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченої від відбування додаткового покарання.

Колегія суддів вважає, що слід ОСОБА_7 визнати винуватою та засудити за ч.2.ст. 286 КК України та призначити їй покарання за ч.2 ст.286 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнити її від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з застосуванням вимог п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

В решті - вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 15.03.2024 залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420,п. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного їй покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою та засудити за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, та призначити їй покарання за ч.2 ст. 286 КК України- 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного їй основного покарання у виді 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті - вирок районного суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді