Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/3025/20
Провадження №1-кп/523/318/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

21.08.2024р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004731 від 30.12.2019р. за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, маючого тяжке захворювання (зі слів обвинуваченого), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-24.02.2020р. вироком Суворовського райсуду м. Одеси за ч.1 ст.190 КК України до 120год. громадських робіт;

-22.10.2020р. вироком Суворовського райсуду м. Одеси за ч.2 ст.389 КК України до 2р. обмеження волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1р.,

-24.05.2024р. ухвалою Суворовського райсуду м. Одеси звільнений від призначеного покарання за вироком Суворовського райсуду м. Одеси суду від 22.10.2020р.,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

25.12.2019, точний час не встановлений, на мобільний номер, належний ОСОБА_5 надійшло повідомлення з мобільного додатку «Telegram» від раніше знайомої йому ОСОБА_6 щодо ремонту її мобільного телефону марки «Samsung Galaxy S 8», а саме заміни дисплея, який ОСОБА_7 в подальшому визначив об`єктом свого злочинного наміру. Далі, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний намір, переслідуючи корисливий мотив, погодився відремонтувати вищевказаний мобільний телефон та пообіцявши виконати роботу, після чого, повернути вказане майно, при цьому не маючи намір його повертати. 27.12.2019р., приблизно о 14год. 30хв., ОСОБА_6 в свою чергу будучи введена в оману, не усвідомлюючи злочинних намірів ОСОБА_7 , зустрілась з останнім біля ТРЦ «Екватор», розташованого по АДРЕСА_2 , де добровільно передала останньому свій мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S 8» в корпусі чорного кольору, вартістю 19698,90грн. та грошові кошти у розмірі 4700грн. за ремонт, а саме заміни дисплея. Після чого, ОСОБА_7 заволодівши вищевказаним чужим майном шляхом обману, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись мобільним телефоном та грошовими коштами на власний розсуд, тим самим, завдавши ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму в розмірі 24398,90гривень.

В судовому засіданні, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченням, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні

та фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.2 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинено повторно.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_7 , який є особою згідно зі ст.89 КК України не маючої судимості, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, не одруженого, не працюючого, маючого тяжке захворювання (зі слів обвинуваченого), маючого постійне місце реєстрації та проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_5 , який є особою згідно зі ст.89 КК України не маючої судимості, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, не одруженого, не працюючого, маючого тяжке захворювання (зі слів обвинуваченого), маючого постійне місце реєстрації та проживання, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, повне визнання своєї вини та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України).

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбаченого санкцією ч.2 ст.190 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_5 залишити колишній - домашній арешт.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя ОСОБА_1