Провадження № 1-в/185/249/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в період воєнного стану матеріали за поданням начальника Павлоградського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській областіпро звільнення від призначеного судом покарання стосовно засудженого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В :

03 вересня 2024 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло подання начальника Павлоградського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення від призначеного судом покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння, стосовно ОСОБА_3 засудженого 15 березня 2024 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України.

На обґрунтування клопотання представником уповноваженого органу з питань пробації зазначено, що відповідно до вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2024 року засуджений звільнений від відбуття покарання з випробуванням за діяння, караність якого усунена відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, що набрав чинності 09 серпня 2024 року.

Уповноважений представник органу пробації просить суд звільнити засудженого ОСОБА_3 від призначеного 15 березня 2024 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області покарання за ч. 4 ст. 185, ст. 69 КК України, оскільки сума завданої матеріальної шкоди становить 1700 грн., тобто станом на момент вчинення крадіжки складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Представник органу пробації надала письмову заяву про розгляд подання за її відсутності, просить його задовольнити.

Засуджений в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні прокурор підтримала подання, не заперечувала з приводу його задоволення та проти розгляду подання без участі засудженого та представника органу пробації.

Відповідно до частини п`ятої статті 539 Кримінального процесуального кодексу України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши подання органу пробації та додані матеріали, суд встановив наступне.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (надалі Закон №3886-ІХ), яким було посилено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що передбачена ст. 51 КУпАП.

Тобто для настання кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185, 190, 191 КК України, вартість майна, що було предметом вказаних кримінальних правопорушень, на момент вчинення має перевищувати 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вказаний в диспозиції норм для настання адміністративної і кримінальної відповідальності, дорівнює 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня поточного року.

Відповідно до висновку, що викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21, Закон № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст.169 розд. IV Податкового кодексу України. В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України (в ред. ЗУ №3886-ІХ від 18.07.2024) особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Як вбачається з вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2024 року ОСОБА_3 засуджено та визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ст. 69, ч. 1 ст. 357 КК України, призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст.ст. 104, 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2024 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області змінено в частині покарання за ч. 1 ст. 357 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до положення ст. 51 КУпАП, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян, це грошова сума розміром 17,00 грн., встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України. Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 січня 2023 року складав 1342 грн. (2648 грн. розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2023 х на 50 %). Тобто два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1342 грн. х 2 (неоподаткований мінімум доходів громадян) = 2648 грн.

Згідно вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2024 року засуджений ОСОБА_3 вчинив крадіжку майна на суму 1700 грн., що станом на момент вчинення крадіжки складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2648 грн.).

Таким чином, на засудженого розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року.

Отже, зважаючи на те, що вартість викраденого засудженим майна становила 1700 грн., що на момент вчинення правопорушення не перевищувало 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то ОСОБА_3 є засудженим за діяння, кримінальна караність якого законом на теперішній час усунена, внаслідок чого останній підлягає звільненню від призначеного судом покарання за ч. 4 ст. 185, ст. 69 КК України відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України.

Однак, ОСОБА_3 слід вважати засудженим вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2024 року за ч. 1 ст. 357 КК України. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2024 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області змінено в частині покарання за ч. 1 ст. 357 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 537-539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Подання Павлоградського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення засудженого ОСОБА_3 від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння задовольнити частково.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2024 року у справі 185/14558/23.

Звільнити ОСОБА_3 від покарання, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2024 року в частині призначеного покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

ОСОБА_3 вважати засудженим за ч. 1 ст. 357 КК України із призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1