Провадження №1-кп/193/37/24
У Х В А Л А

іменем України

15 жовтня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції),

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції),

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у рамках кримінального провадження № 0000482 від 23.05.2023 клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Софіївського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за № 0000482 від 23.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

До обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 700 524 грн.

Під час судового розгляду справи прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 21.10.2024, з тих підстав, що ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу відповідно до п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та полягали у високій імовірності переховування обвинуваченого від суду через суворість покарання за вчинення тяжкого злочину (до 10 років позбавлення волі) та незаконного впливати на потерпілих та експертів у кримінальному провадженні, не зменшилися, й вважає, що застосування будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу унеможливить забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. При цьому прокурор вважав за можливе також визначити заставу у розмірі, яка була визначена до цього судом у розмірі 700 524 грн.

Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення цього клопотання. Зокрема обвинувачений повідомив, що він не має намірів переховуватися від суду, наголосив, що після ДТП він два місяці перебував на волі, але від слідства за цей час не переховувався, ні на кого не впливав з метою уникнення відповідальності, у тому числі майно своє не продавав. Також за цей час він не впливав на свідків чи потерпілих, хоча мав таку можливість. Зараз всі свідки й потерпілі допитані, тому цей ризик теж відсутній. Пояснив, що на даний час він продовжує перебувати у трудових відносинах з ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи», не знає чи нараховувалася за час перебування його під вартою заробітна плата, вважає, що мабуть він відсторонений від роботи на час судового розгляду цієї справи. Власних грошових заощаджень не має. Закордоном перебуває його батько, з яким вони певний час не спілкуються, який, він вважає, зміг би допомогти у внесенні застави, проте у випадку її зменшення. Також у певну фінансову допомогу могли б надати його друзі.

Захисник під час судового розгляду справи просив повністю відмовити у задоволенні відповідного клопотання прокурора, посилаючись на те, що воно не відповідає вимогам п. 1 ч.3 ст. 184 КПК України, оскільки до клопотання не додано копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує свої доводи. Поміж цього вказав на відсутності ризиків, передбачених п.1 та п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, наголосив, що тяжкість покарання саме по собі не може бути підставою для продовження найсуворішого запобіжного заходу. Вважає, що на даний час ризики, які існували раніше, суттєво зменшилися, оскільки всі свідки й потерпілі допитані, експерти допитуються, а тому є підстави для перегляду міри запобіжного заходу. Принаймні просив зменшити розмір застави до визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , представник потерпілих ОСОБА_7 клопотання прокурора підтримали, вважають, що маються достатні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження за ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2023 до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.08.2023 з можливістю внесення застави у розмірі 805 200 грн.

Надалі, після спрямування обвинувального акту для його розгляду до Софіївського районного суду Дніпропетровської області, судом відповідний запобіжний захід відносно обвинуваченого у рамках цього кримінального провадження був неодноразово продовжений, зокрема востаннє, за ухвалою суду від 22.08.2024 - до 21.10.2024.

За ухвалою суду від 07.11.2023 під час продовження строку дії цього запобіжного заходу обвинуваченому було зменшено розмір застави до 700 524 грн., яка діє до цього часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 201, ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з положень глави 18 КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

За змістом ст.199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, внаслідок якого загинуло троє людей, серед яких двоє працівників прокуратури, може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих і експертів, зважаючи на те, що саме за клопотанням сторони захисту судом вирішено викликати для допиту цих експертів у судовому засіданні.

При цьому варто виділити окремо поведінку обвинуваченого, який під час досудового розслідування уникав від участі у деяких слідчих діях, а під час судового розгляду справи жодним чином не відшкодував завданої шкоди потерпілим, провину не визнає.

Крім того, суворість можливого покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, за які може бути застосовано покарання лише у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років в сукупності з вищезазначеними обставинами свідчить про наявність ризиків щодо його переховування від правосуддя, тобто наявні підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Цей запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших, більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

На переконання суду у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України.

При продовженні такого запобіжного заходу суд також виходить з того, що у обвинуваченого ОСОБА_8 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної процесуальної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків. Так, відповідно до наявних в матеріалах провадження відомостей, обвинувачений ОСОБА_8 (27 років) зареєстрований та фактично мешкає разом зі своєю матір`ю, власної сім`ї не створив, неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має.

Доводи обвинуваченого та його захисника про недоведеність заявлених ризиків, не заслуговують на увагу, оскільки виходячи з обставин кримінального провадження, вони є вкрай вірогідними, крім того, норми закону не вимагають надання доказів того, що обвинувачений здійснить відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні, що в даному випадку виходячи з характеру інкримінованого злочину та особи обвинуваченого ОСОБА_10 , встановлено поза розумним сумнівом.

Твердження захисника щодо не долучення прокурором до свого клопотання про продовження строку тримання під вартою матеріалів, якими воно обгрунтовується, на переконання суду не заслуговують на увагу.

Так, порядок вирішення питання судом щодо запобіжного заходу під час судового розгляду регулюється главою 18 КПК, нормами якого передбачається долучення до клопотання матеріалів, якими воно обгрунтовується. Проте, неможливо ігнорувати особливості стадії судового розгляду, оскільки переважна більшість доказів вже досліджена судом, як у даному випадку всі докази сторони обвинувачення, зокрема показання потерпілих, свідків та вивчення документів й висновків експертів. Таким чином, прокурору, під час подання чергового клопотання про продовження строків дії запобіжного заходу обвинуваченому для обґрунтування його мотивів, можливо достатньо лише посилатися на ті докази та обставини, за умови якщо вони містяться у матеріалах справи та до цього часу вже були дослідженні судом. Нових доказів на обґрунтування свого клопотання, які ще не були предметом судового розгляду те не містяться у матеріалах судової справи, прокурор у своєму клопотанні не зазначив.

Поряд із цим, суд враховує, що судовий розгляд кримінального провадження вже триває понад один рік, а обвинувачений ОСОБА_11 перебуває під вартою один рік і два місяці.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Отже, суд дійшов висновку, що на даній стадії судового розгляду, дещо зменшилася актуальність ризиків, укріпилася позиція, що можлива негативна процесуальна поведінка обвинуваченого меншою мірою здатна перешкодити ефективності завершення судового розгляду справи, і, відповідно, суворість запобіжного заходу знижується.

З цих підстав, на переконання суду розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_8 , визначений ухвалою суду від 07.11.2023 слід зменшити з 261 до 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 700 524 грн до 605 600 грн. У решті запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 , у тому числі в частині покладених на нього процесуальних обов`язків, зміні не підлягає.

При визначенні розміру застави суд бере до уваги тяжкість інкримінованого злочину та тяжкі його наслідки. Також, зменшуючи розмір застави суд враховує, що обвинувачений власного житла чи іншого майна не має, грошових заощаджень чи банківських депозитів теж (протилежного суду надано), до попереднього ув`язнення проживав разом з матір`ю у належному їй будинку. Найближча рідна людина - матір обвинуваченого, потерпіла у справі ОСОБА_6 , після загибелі дочки ОСОБА_12 у цій ДТП, за відсутності інших рідних припинила працювати та займається вихованням та утриманням онука (сина ОСОБА_12 ) При цьому і обвинувачений ОСОБА_8 , і його мати у судовому засіданні під час розгляду цього клопотання повідомили, що певну фінансову підтримку у внесенні застави можуть надати рідний батько обвинуваченого, який проживає та працює за кордоном, співмешканець ОСОБА_6 та їхні друзі.

Зазначене, на переконання суду, свідчить про те, що наведений вище розмір застави відповідає майновому та сімейному стану ОСОБА_6 , обставинам кримінального провадження є помірним і доцільним на цій стадії судового розгляду та буде визначатися саме тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, у випадку ухилення від суду та/або порушення встановлених обов`язків, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб присікти у обвинуваченого бажання сховатися, перешкоди судовому розгляду чи не виконувати процесуальні обов`язки, згідно п.п. 2-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 182, 183, 194, 197, 199, 331, 371, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави, - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 14 грудня 2024 року включно з можливістю внесення застави у сумі двохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень.

У випадку внесення обвинуваченим ОСОБА_8 застави у визначеному розмірі, вважати, що до нього застосований запобіжний захід у вигляді застави та зобов`язати обвинуваченого виконувати наступні обов`язки на строк до 14.12.2024, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з м. Кривого Рогу Дніпропетровської області без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , членами їхніх родин, а також з усіма експертами у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг).

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 17.09.2024 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1