ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №634/576/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/23/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України
ВИРОК

Іменем України

26 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадженняза апеляційною скаргою прокурора на вирок Сахновщинського районного суду Харківської області від 23.11.2023 року стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Новомажарово, Зачепилівського району, Харківської області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, розлучений, неофіційно працюючий, є учасником АТО, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за:

- ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України до штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у перерахунку становить 510 (п`ятсот десять) грн;

- ч. 4 ст. 358 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у перерахунку становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворо покарання більш суворим, призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у перерахунку становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_7 на початку липня 2022 року точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи кримінально протиправний умисел, перебуваючи у власному домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою мобільного телефону у соціальній мережі «Facebook» знайшов посилання для замовлення водійського посвідчення без іспитів. Далі, ОСОБА_7 перейшов за вказаним посиланням та залишив свій номер телефону. Відразу після цього в мобільному додатку «Viber» ОСОБА_7 написав працівник даного сайту та повідомив, що для отримання посвідчення водія, в порушення порядку видачі особі національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами (далі посвідчення водія) відповідної категорії, що передбачений Положенням «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, йому необхідно надіслати копію паспорту, картки платника податків та фотографії. При цьому ОСОБА_7 , розуміючи, що вказаний документ буде підробленим, вчинив вказане кримінальне правопорушення за попередньою змовою з невстановленою особою, відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження,надавши необхідні дані, цим самим заздалегідь обіцяв придбати підроблений документ - водійське посвідчення. На виконання вказаної домовленості в середині липня 2022 року отримав підроблене водійське посвідчення, серійний номер НОМЕР_1 , видане 13.07.2022 Центром TСЦ 8044 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за яке заплатив грошові кошти в розмірі 8000, 00 гривень.

Крім цього, ОСОБА_7 , переслідуючи ціль незаконного використання завідомо підробленого документа, незаконного використання, пред`являючи його, під час керування транспортними засобами, співробітникам поліції у разі його зупинки та перевірки документів 29.04.2023 року приблизно о 23 год. по АДРЕСА_2 поблизу території колишньої нафтобази здійснював керування автомобілем ГАЗ-31105, д.н. НОМЕР_2 і був зупинений працівниками СРПП ВП №1 Красноградського РВН ГУНП в Харківській області для перевірки документів. На законну вимогу працівника СРПП ВП №1 Красноградського РВП пред`явити документи, що засвідчують особу, у ОСОБА_7 виник кримінально протиправний умисел, спрямований на використання вищевказаного підробленого посвідчення водія, реалізуючи який, він під час перевірки поліцейськими документів, пред`явив останнім, тобто незаконно використав завідомо підроблений документ посвідчення водія, серійний номер НОМЕР_1 , видане 13.07.2022 Центром TСЦ 8044 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке згідно ІПНП видане на іншу особу, та має ознаки підробки та відповідно до висновку судової технічної експертизи документів №СЕ 19/121-23/10089-ДД від 17.05.2023 не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосуванням закону, який підлягає застосуванню - ч. 3 ст. 55 КК України (призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами). Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за: ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки; ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з вироку суду (т. 1 а. с. 71 - 72), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, а саме підроблення посвідчення, яке видається установою, і яке надає право на керування транспортними засобами з метою використання його, шляхом пособництва, та за ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд врахував положення ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, його обставини (форму вини, мотив і мету, спосіб тощо), відношення обвинуваченого до скоєного, особу винного.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував: ступень тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, був учасником АТО у 2014-2015 роках, тобто є учасником бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 14.7.2015 року, працює неофіційно, отримуючи дохід близько 17 000 -20 000 грн. на місяць, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину,обставин, що обтяжує покарання, судом не встановлено.

Такий підхід при призначенні покарання, колегія суддів находить таким, що в цілому відповідає вимогам процесуального закону і тим критеріям які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Проте, сам розмір призначеного покарання у мінімальному виді є, за переконанням колегії суддів, таким, що свідчить про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість виходячи з встановлених фактичних обставин справи та тих доводів, які наведені прокурором.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що при постановленні вироку судом першої інстанції було призначене покарання яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, що відповідно до ст. 414 КПК України свідчить про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а це згідно ч. 2 ст. 409 КПК України є підставою для його скасування.

З приводу апеляційних вимог прокурора щодо призначення обвинуваченому за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України та на підставі ст. 70 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 55 КК України визначено, що позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Обґрунтовуючи необхідність призначення такого додаткового покарання, прокурор посилається на висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 у справі 702/301/20 про те, що правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини ст. с. 286, 286-1 КК України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами. У наведеній постанові Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку про те, що у ст. 55 КК України не встановлено обмежень щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частиниКК України, особам, які на момент вчинення кримінального правопорушення не мали права керувати транспортними засобами.

Особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною ст. ст. 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що у провадженні, яке було предметом розгляду Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, особа, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, допустила порушення Правил дорожнього руху та враховуючи наслідки, що настали, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому, санкції ст. ст. 286, 286-1 КК України, окрім ч. 2 ст. 286 КК України, передбачають обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Таким чином, Верховний Суд надавав оцінку обставинам, коли особа, яка перебувала за кермом транспортного засобу та спричинила ДТП, не мала посвідчення водія, а санкції ст. ст. 286, 286-1 КК України передбачають можливість призначення такого додаткового покарання як позбавлення права керування транспортними засобами. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, санкції яких, на відміну від санкції ст. ст. 286, 286-1 КК України, не передбачають можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

І хоч положення ч. 2 ст. 55 КК України визначають можливість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, однак одночасно з цим визначають умову такого застосування. На переконання колегії суддів призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в даному випадку не сприятиме запобіганню вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень та досягненню мети покарання, яке за своєю суттю полягає у обмеженні особи у використанні такого права протягом встановленого судом строку. Таким чином, застосування в даному кримінальному провадженні додаткового покарання не є перешкодою для вчинення особою дій, спрямованих на отримання як посвідчення водія поза встановленою законодавством процедурою так і будь-якого іншого документу.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 55 КК України, враховуючи характер кримінальних правопорушень, та те, що ОСОБА_7 в даному провадженні не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у сфері порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, йому не ставиться в провину порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинило шкоду здоров`ю чи навіть смерть іншим особам, яке б за своїм характером вимагало необхідність призначення такого додаткового покарання, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх правових підстав для призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Оскільки, як зазначено вище суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції у зв`язку з необхідності застосування більш суворого покарання, то це, згідно п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, є підставою для ухвалення свого вироку.

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку в цій частині яким обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання з урахуванням вищенаведених висновків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, ч. 2 ст. 409, 414, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Вирок Сахновщинського районного суду Харківської області від 23.11.2023 року стосовно ОСОБА_7 , в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за:

- ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень;

- ч. 4 ст. 358 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді