Справа № 192/2351/24
Провадження № 1-кп/192/160/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000384, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 червня 2024 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Солоне, Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який має середню спеціальну освіту, військовозобов`язаний, старший солдат в/ч НОМЕР_1 , одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 06 червня 2024 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив сварку з раніше не знайомим йому ОСОБА_5 , під час якої керуючись раптово виниклим умислом на спричинення легких тілесних ушкоджень, діючи умисно своєю правою рукою стиснутою в кулак наніс один удар в ліву частину обличчя, від якого потерпілий упав на землю.

Не зупиняючись на досягнутому, обвинувачений продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення легких тілесних ушкоджень, нахилився над потерпілим та наніс йому в обличчя ще не менше п`яти ударів кулаками рук та не менше п`яти ударів в обличчя ногами взутими у взуття, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя, закритого перелому передньої стінки правої гайморової пазухи, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рани нижньої губи, крововиливу у склери обох очей, які у свій сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав та пояснив, що 06 червня 2024 року приблизно о 23 годині 00 хвилин він перебував у відпустці та йшов біля будинку АДРЕСА_2 , де на нього став лаятися нецензурними словами потерплій. Оскільки після декількох разів попередження не робити цього, потерпілий не припинив лайку, тому він дарив його спочатку в обличчя один раз, а після того як потерпілий упав наніс не менше п`яти ударів кулаками та ногами взутими у взуття по обличчю. Свою вину визнав, щиро каявся.

Потерпілий ОСОБА_5 надав показання, згідно яких 06 червня 2024 року приблизно о 23 годині 00 хвилин він повертався додому та йшов біля будинку АДРЕСА_2 . Почув голос обвинуваченого та сплутав його зі своїм знайомив після чого вибачився, але у відповідь отримав удар в обличчя після якого упав та відчув ще удари в обличчя, під час яких втрачав свідомість.

Враховуючи те, що прокурор, потерпілий та обвинувачений не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, постановив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет кримінального правопорушення і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю. Він діяв з прямим умислом. Обвинувачений є суб`єктом цього проступку, оскільки є осудною особою.

Стороною обвинувачення в обвинувальному акті обставиною, яка пом`якшує покарання вказано щире каяття, а обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного вважає, що в даній справі наявна така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття. Також суд не встановив обставини, які обтяжують покарання.

При призначенні покарання згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є проступком, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, за місцем мешкання та служби характеризується добре, не перебуває в реєстрі наркологічних та психіатричних хворих, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69? КК України відсутні.

На підставі викладеного, суд враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення кримінального проступку, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого вважає, що виправлення обвинуваченого можливе шляхом призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу, про що також просила прокурор і не заперечував потерпілий.

Призначення більш суворих видів покарання є недоцільним з огляду на те, що обвинувачений свою вину визнав та щиро каявся.

При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Оскільки суду не було надано будь-які речові докази, тому суд не вирішує питання щодо їх долі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, потерпілому.

Суддя ОСОБА_1