Справа № 157/788/24
Провадження №1-кп/157/115/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000071 від 30.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, непрацевлаштованої, розлученої, особи з інвалідністю ІІІ групи, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 29 березня 2024 року біля 17 години, знаходячись на подвір`ї житлового будинку по АДРЕСА_1 , керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій особі, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, під час словесного конфлікту, який раптово виник на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, умисно нанесла ОСОБА_6 один удар палицею в ліву сторону обличчя, чим заподіяла потерпілій легкі тілесні ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінальному проступку не визнала, пояснила, що завдала потерпілій удар неумисно, коли викидала її речі з сараю та випадково влучила в неї. Підтвердила, що з ОСОБА_6 у неї давні неприязні відносини, пов`язані з поділом спільного майна.

Попри невизнання обвинуваченою своєї винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, її вина у скоєному підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила, що 29 березня 2024 року приїхала до будинку своєї свекрухи ОСОБА_7 , де вона раніше проживала зі своїм чоловіком, який помер 31 липня 2016 року, щоб забрати з сараю сіно, яке залишилося з того часу, коли вони з покійним чоловіком вели спільне господарство. Собі на допомогу взяла двох знайомих хлопців: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . До них вийшла ОСОБА_5 , дочка свекрухи, та почала сварку, не дозволяючи забрати їй своє майно. В ході конфлікту обвинувачена вдарила її дерев`яною палицею в ліву сторону обличчя, від чого вона ледве не впала на землю. Також потерпіла вказала, що неприязні відносини в неї з обвинуваченою тривають близько 8 років.

Факт умисного нанесення обвинуваченою тілесних ушкоджень потерпілій доводиться також показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які показали, що в березні 2024 року на прохання ОСОБА_6 поїхали до будинку ОСОБА_5 , щоб допомогти забрати сіно. ОСОБА_5 не впустила їх на своє подвір`я та не дозволяла вантажити сіно, тому вони спостерігали за подіями зі сторони. Між обвинуваченою та потерпілою почалася сварка, в ході якої ОСОБА_5 вдарила ОСОБА_6 дерев`яною палицею по обличчю. Вважають, що удар був умисним, оскільки ОСОБА_5 наносила удар, стоячи передом до ОСОБА_6 на відстані близько одного метра.

Обставини обвинувачення підтвердили також свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , дочки потерпілої, які показали, що після смерті їх батька стосунки в родині погіршилися. Бабуся ОСОБА_7 та їх тітка ОСОБА_5 тривалий час ворогують з їхньою мамою ОСОБА_6 з приводу майна, яке залишилося після смерті батька. 29 березня 2024 року вони з мамою та зі своїми знайомими ОСОБА_8 і ОСОБА_9 приїхали до будинку ОСОБА_7 , щоб забрати своє сіно. На подвір`я вийшла ОСОБА_5 , яка почала сварку та не пускала їх до сараю. В ході сварки обвинувачена взяла до рук дерев`яну палицю та вдарила нею потерпілу в обличчя, від чого остання захиталася. Наступного дня самопочуття ОСОБА_6 погіршилося, на обличчі побільшав набряк, тому вони викликали швидку допомогу та повідомили про цей випадок поліцію.

Свідок ОСОБА_12 показала, що 29 березня 2024 року її дочка ОСОБА_6 поїхала до своєї свекрухи ОСОБА_7 , щоб забрати сіно. Через деякий час вона почула крики, а пізніше повернулася ОСОБА_6 , яка була дуже схвильована, тряслася, на обличчі мала подряпину та припухлість. Вона дала потерпілій заспокійливе та лід, щоб зупинити набряк. Наступного дня ОСОБА_6 погіршало, тому довелося викликати швидку медичну допомогу. Свідок підтвердила, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 тривалий час існують неприязні відносини.

Свідки сторони захисту ОСОБА_7 та ОСОБА_13 підтвердили, що 29 березня 2024 року на території житлового будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відбувся конфлікт. Свідок ОСОБА_7 показала, що обвинувачена заборонила потерпілій забирати сіно, допоки вона не погасить заборгованість по сплаті за електропостачання. Між обома виникла сварка, потерпіла шарпнула обвинувачену за одяг. Чи наносила ОСОБА_5 удари ОСОБА_6 ствердити не може, оскільки за таким не спостерігала.

Свідок ОСОБА_13 показала, що вийшла на подвір`я, коли вже почалася сварка між її мамою ОСОБА_5 та тіткою ОСОБА_6 . В ході конфлікту потерпіла шарпала обвинувачену за одяг, душила за шию, погрожувала вилами. Коли вона розборонила їх, ОСОБА_5 пішла до сараю й почала викидати на подвір`я речі ОСОБА_6 . Викидаючи речі, обвинувачена випадково влучила в потерпілу дугою від кінської упряжі.

Послідовність та детальність показань свідків, окрім показань свідка ОСОБА_13 , дають суду достатні підстави вважати їх достовірними та правдивими. Крім того, отримані судом показання повністю доводять наявність прямого умислу в діях ОСОБА_5 на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та спростовують твердження обвинуваченої про заподіяння удару потерпілій з необережності.

Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_13 про те, що обвинувачена заподіяла потерпілій тілесні ушкодження з необережності, випадково кинувши дерев`яну дугу в її сторону, оскільки такі покази суперечать показам інших свідків та не підтверджуються жодними доказами у справі.

Винуватість обвинуваченої в заподіянні потерпілій легких тілесних ушкоджень підтверджується також дослідженими в судовому засіданні документами, зокрема протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30 березня 2024 року (а.с. 54), з якого встановлено, що тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 були нанесені обвинуваченою ОСОБА_5 29 березня 2024 року близько 17 години на подвір`ї садиби по АДРЕСА_1 .

З протоколів проведення слідчих експериментів від 01 квітня 2024 року (а.с. 56-57) та від 29 квітня 2024 року (а.с. 67-68) встановлено механізм заподіяння обвинуваченою тілесних ушкоджень потерпілій, а саме шляхом нанесення одного удару дерев`яною палицею в ліву частину обличчя потерпілої.

Висновком судово-медичної експертизи №48 від 02 квітня 2024 року (а.с. 59) підтверджено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої, що виразились у нанесенні потерпілій удару палицею в обличчя, ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця та садна в ділянці обличчя. Ці тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, за механізмом удар-тертя, можливо при обставинах, вказаних потерпілою, в мінімальній кількості однієї травматичної дії. Судово-медичних даних, що вказані ушкодження утворилися при падінні з висоти власного зросту немає. Виявлені в ОСОБА_6 тілесні ушкодження по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки умисно заподіяла потерпілій ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , суд не вбачає.

Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку, обставини його вчинення, особу винної, зокрема її посередню характеристику за місцем проживання, те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, непрацевлаштована, є особою з інвалідністю ІІІ групи, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, позицію потерпілої, яка наполягає на притягненні обвинуваченої до кримінальної відповідальності, суд вважає, що призначення обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, що передбачений санкцією статті, по якій вона притягується до кримінальної відповідальності, буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Підстав для обрання обвинуваченій запобіжного заходу суд не вбачає.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Камінь-Каширський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1