ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000107 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Лище Луцького району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, раніше не судимий із середньою освітою, працюючий кранівником в будівельній компанії «Орбіта», пенсіонер, розлучений, має на утриманні одну неповнолітню дитину,

засуджений за ст.126-1 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосовано до ОСОБА_8 обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників на строк 3 (три) місяці.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він в порушення вимог ст.28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», в період з 24.04.2019 по 20.04.2023, умисно, систематично вчиняв фізичне та психологічне домашнє насильство щодо ОСОБА_11 , що призвело до фізичних і психологічних страждань потерпілої.

Зокрема 24.04.2019, о 07:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_11 домашнє насильство психологічного характеру, яке виразилося у словесних образах, висловлювані нецензурної лайки та погроз фізичною розправою, що призвело до психологічних страждань останньої. За даним фактом щодо ОСОБА_8 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГР №004112 від 07.05.2019 за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Луцьким міськрайонним судом Волинської області 12.06.2019 його визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.

Надалі, 16.07.2020, о 21:20 год., ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_11 психологічне насильство, яке виразилося в словесних образах лайкою, що призвело до психологічних страждань останньої. За даним фактом щодо ОСОБА_8 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №450633 від 25.07.2020 за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Луцьким міськрайонним судом Волинської області 18.08.2020 його визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та на підставі ст.22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності.

Також, 19.12.2022, близько 15 год., ОСОБА_8 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, в ході словесного конфлікту із колишньою дружиною ОСОБА_11 , вчинив щодо неї психологічне насильство, яке виразилося у висловлювані нецензурної лайки, що призвело до психологічних страждань останньої. За даним фактом відносно ОСОБА_8 було складено терміновий заборонний припис серії НОМЕР_1 від 24.12.2022, яким заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 10 діб.

В подальшому, 31.12.2022, близько 16:20 год., ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , порушив правила термінового заборонного припису від 24.12.2022 серії НОМЕР_1 , про заборону в будь-який спосіб контактувати із колишньою дружиною ОСОБА_11 , що виразилось у словесному конфлікті за місцем проживання постраждалої особи, словесних образах, нецензурних висловлюваннях в її адрес, що, в свою чергу, призвело до психологічних страждань потерпілої. За даним фактом щодо ОСОБА_8 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 687652 від 31.12.2022 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, за результатами розгляду якого постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.02.2023 його визнано винним у вище зазначеному адміністративному правопорушенні та призначено покарання у виді накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.

Також, продовжуючи свої протиправні дії, 20.04.2023, близько 20:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із колишньою дружиною ОСОБА_11 вчинив щодо неї домашнє насильство фізичного характеру, а саме шарпав за руки та в подальшому повалив на землю, що спричинило тілесні ушкоджень у вигляді подряпин на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя, які згідно висновку експерта № 209 від 21.04.2023 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвело до фізичних страждань потерпілої.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що органом досудового розслідування йому було оголошено дві підозри, при цьому їхній зміст є ідентичним, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону. Вказує на те, що висвітлені у вироку суду показання обвинуваченого та потерпілої є неповними. Також зазначає, що досудове розслідування проведено не повно, фактичні обставини встановлені не вірно, формулювання обвинувачення відсутнє. Крім того, місцевий суд не витребував матеріали справи про адміністративне правопорушення, не здійснив переоцінку доказів, не встановив, чи були вчинені ним інкриміновані адміністративні правопорушення від 19 грудня 2019 року по 31 грудня 2022 року. Вказує на те, що його захисником двічі було заявлено відвід судді ОСОБА_1 , які безпідставно були відхилені. Просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В запереченні прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом правильно визначено про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, на підставі повного дослідженої сукупності належних та допустимих доказів, які безпосередньо досліджені судом.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували та просили скасувати вирок суду, думку прокурора і представника потерпілої, які апеляційну скаргу заперечували та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 , судом першої інстанції були дотримані.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, тобто у систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо подружжя, а також колишнього подружжя, що призвело до фізичних та психологічних страждань, за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження і які досліджені місцевим судом відповідно до ст.94 КПК України.

Тому твердження апелянта про те, що стороною обвинувачення не надано беззаперечних і достатніх доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, на переконання апеляційного суду, є необґрунтованими і спростовуються сукупністю наявних у матеріалах провадження доказів.

Так, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в ході судового розгляду.

Будучи допитаним під час розгляду кримінального провадження місцевим судом обвинувачений ОСОБА_8 суду показав, що ОСОБА_11 є його колишньою дружиною, з якою він проживає за однією адресою в різних будинках. Вказав, що між ним з різних причин виникають конфліктні ситуації, після яких потерпіла викликала працівників поліції. Ствердив, що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, однак з постановами суду про притягнення його до кримінальної відповідальності він не згідний, оскільки домашнього насильства відносно ОСОБА_11 не вчиняв. Разом з цим, вказав, що рішення суду в апеляційному порядку не оскаржував. Крім цього, ствердив, що 20.04.2023 будь-якого домашнього насильства фізичного характеру до ОСОБА_11 не застосовував, а лише обережно охопив потерпілу за шию, щоб вибити з її руки ніж, що не могло призвести до тілесних ушкоджень.

Таким чином, обвинувачений не заперечував наявність між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_11 конфліктних ситуацій.

Допитана місцевим судом потерпіла ОСОБА_11 суду показала, що обвинувачений є її колишнім чоловіком і проживають вони за однією адресою в різних будинках. Ствердила, що ОСОБА_8 часто вчиняв щодо неї домашнє насильство, у зв`язку з чим неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. З приводу подій, які мали місце 20.04.2023 вказала, що в цей день ОСОБА_8 відключив автомат, який подає електроенергію до її будинку, і, оскільки це було невперше, вона, перебуваючи в збудженому стані, взяла ніж та намагалася перерубати електричний кабель й пошкодити автомобіль, який знаходився на подвір`ї. В цей час, ОСОБА_8 перебуваючи позаду неї, почав її відтягувати, схопив її двома руками за передпліччя рук, зробив їй підсічку та повалив її на землю, внаслідок чого вона вдарилася лівим передпліччям. В подальшому, обвинувачений одним коліном притиснув її голову, а іншим тулуб, та почав душити лівою рукою за шию, у зв`язку з чим вона викликала працівників поліції. Вказала, що після цих подій її оглянув судово-медичний експерт, який зафіксував отримання нею тілесного ушкодження. Повідомила, що зверталася за допомогою до психолога у зв`язку із систематичним вчиненням домашнього насильства щодо неї збоку ОСОБА_8 ..

Також місцевий суд дослідив протокол прийняття заяви потерпілої ОСОБА_11 про кримінальне правопорушення від 21.04.2023, згідно з яким, 20.04.2023, близько 20 год., ОСОБА_8 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту, руками здушував шию потерпілої ОСОБА_11 , чим завдав останній фізичного болю (а.к.п.84).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №209 від 21.04.2023, при огляді на тілі ОСОБА_11 було виявлено подряпину на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя. Дане тілесне ушкодження виникло в результаті контакту з тупим твердим предметом, не виключається можливість при обставинах та в час вказаних обстежуваною та в постанові, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Анатомічна ділянка, в якій розташоване ушкодження у ОСОБА_11 , дозволяє можливість утворення його в результаті падіння з висоти власного зросту (а.к.п.85).

Так, під час розгляду справи місцевим судом був допитаний судовий експерт ОСОБА_13 , який повністю підтримав свої висновки судово-медичної експертизи та пояснив, що отриманні ОСОБА_11 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, що повідомила потерпіла.

Крім того, згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства та за невиконання термінового заборонного припису щодо потерпілої ОСОБА_11 ..

Так, постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2019 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн. ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 24.04.2019, о 07:00 год., за місцем проживання в АДРЕСА_1 вчинив психологічне домашнє насильство в сім`ї по відношенню до своєї дружини ОСОБА_11 , а саме виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Дана постанова 25.06.2019 набрала законної сили (а.к.п.98).

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2020 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та на підставі ст.22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності. ОСОБА_8 визнано винним у тому що він, 16.07.2020, о 21:20 год., за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_11 насильство, ображав лайкою (а.к.п.97).

Згідно копії термінового заборонного припису серії НОМЕР_1 від 24.12.2022, відносно ОСОБА_8 , винесено терміновий заборонний припис, яким останньому заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 10 діб, у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства стосовно ОСОБА_11 (а.к.п.94).

В подальшому, у зв`язку із невиконанням вказаного припису, постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.02.2023 ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_8 31.12.2022, близько 16 год. 20 хв., не виконав терміновий заборонний припис серії НОМЕР_1 про заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою, колишньою дружиною ОСОБА_11 (а.к.п.99).

Вказані постанови набрали законної сили і в апеляційному порядку обвинуваченим ОСОБА_8 не оскаржувались.

Доводи обвинуваченого про те, що судом безпідставно не витребувано матеріали справи про адміністративні правопорушення, колегія суддів розцінює критично, оскільки ці обставини жодним чином на висновки суду не впливають.

Надаючи оцінку наведеним доказам у своїй сукупності, у апеляційного суд відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України.

Статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої.

Згідно зі ст.1 Закону України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII) під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

В постанові від 28.02.2023 року (справа №725/4683/20) Верховний суд констатував, що домашнє насильство майже ніколи не становить собою окремий епізод, а зазвичай охоплює кумулятивне та взаємопов`язане фізичне, психологічне, сексуальне, емоційне, вербальне та фінансове насильство щодо близького члена сім`ї чи партнера, наслідки якого виходять за межі обставин окремого епізоду. Повторення послідовних епізодів насильства в особистих стосунках становить собою особливий контекст і динаміку домашнього насильства. Воно становить собою триваюче правопорушення, що характеризується продовжуваним зразком поведінки, в якому кожен окремий інцидент є цеглиною більш загального зразку поведінки.

Для доведення систематичності домашнього насильства важливими є сам факт і обставини вчинення окремих його епізодів. Правові наслідки, які настали чи не настали для кривдника за цими окремими епізодами, а також час, коли такі наслідки настали, не є обставинами, які можуть впливати на доведеність цих епізодів.

Мета адміністративного покарання і інших адміністративних заходів держави полягає в негайному реагуванні на окремий випадок домашнього насильства, який сам по собі не становить кримінального правопорушення, з метою своєчасно та ефективно запобігти подальшій ескалації насильства та захистити жертву. Домашнє насильство може доводитися будь-якими доказами, допустимими у кримінальному провадженні, і закон не містить вимоги доведення його спеціально визначеними засобами доказування. Серед іншого, суд може прийняти до уваги адміністративні протоколи поліції, обмежувальні приписи, рішення суду в справі про адміністративне правопорушення, які оцінюються ним у сукупності з іншими доказами, наданими сторонами.

Для доведення ознаки систематичності необхідно брати до уваги й факти притягнення насильника до адміністративної відповідальності. У постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 585/3184/20 (провадження № 51-5266км21) міститься висновок про те, що попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи. Також у постанові Верховного суду від 12 жовтня 2021 року у справі №663/3390/19 (провадження № 51-2098км21) наголошено, що притягнення особи двічі за одні і ті ж діяння, які кваліфікуються як адміністративні правопорушення, а потім як кримінальне правопорушення, є неможливим і суперечить Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, передбачена 173-2 КУпАП, саме з метою відмежування від шкоди, визначеної ст.126-1 КК України, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи».

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що постановами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2019, 18.08.2020, 01.02.2023 ОСОБА_8 було тричі притягнуто до адміністративної відповідальності за домашнє насильство в сім`ї за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

Дослідженими доказами, поза будь-яким сумнівом, доведено, що ОСОБА_8 систематично, вчиняв умисні дії, які виразились у вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_11 , чим вчинив домашнє насильство, що призвело до її фізичних та психологічних страждань, емоційної залежності, погіршення якості життя.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ст.126-1 КК України апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Наведені місцевим судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у суду апеляційної інстанції сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції перевірялись доводи обвинуваченого про те, що він не вчиняв дій, які виразились у систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо подружжя, а також колишнього подружжя, що призвело до фізичних та психологічних страждань, тобто домашнього насильства, однак такі обставини не знайшли свого належного підтвердження в суді і спростовується дослідженими доказами у кримінальному проваджені та не узгоджуються із іншими доказами по справі, зокрема, показаннями потерпілої, які є послідовними та, на думку суду, правдивими і узгоджуються з постановами суду про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Доводи обвинуваченого про те, що судді ОСОБА_1 двічі заявлялись відводи у вказаній справі, які ухвалами суду необґрунтовано та невмотивовано відхилені, є безпідставним з огляду на таке.

Так, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2023 року в задоволенні зави захисника ОСОБА_9 про відвід судді ОСОБА_1 відмовлено (а.к.п.138,139).

Своє рішення суд мотивував тим, що наведені у заяві захисника ОСОБА_9 обставини про відвід судді ОСОБА_1 не вказують про можливі заінтересованість в результатах кримінального провадження, існування сумнівів щодо неупередженого розгляду справи безстороннім судом та про упередженість чи необ`єктивність головуючого, підстав вважати, що суддя ОСОБА_1 всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства не об`єктивно розглядатиме кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000107 щодо ОСОБА_8 немає.

Крім того, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2024 року в задоволенні заяви захисника ОСОБА_9 про відвід головуючого судді ОСОБА_1 від розгляду кримінального провадження, щодо ОСОБА_8 відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що наведені у заяві захисника ОСОБА_9 обставини про відвід судді ОСОБА_1 не вказують про можливі заінтересованість в результатах кримінального провадження, існування сумнівів щодо неупередженого розгляду справи безстороннім судом та про упередженість чи необ`єктивність головуючого, підстав вважати, що суддя ОСОБА_1 всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства не об`єктивно розглядатиме кримінальне провадження.

Статтею 75 КПК України передбачені обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні. Матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які б свідчили про зацікавленість вказаного судді у результатах розгляду даного провадження або наявність інших обставин, які викликали б сумнів у неупередженості судді.

Обставини, на які посилався захисник про відвід судді ОСОБА_1 , а саме те, що на думку сторони захисту цей суддя допустив ряд істотних порушень кримінального процесуального закону, які свідчать про його необ`єктивність, упередженість, не є підставами, які унеможливлюють участь судді у кримінальному провадженні.

Таким чином, підстав, передбачених статтями 75, 76 КПК, для відводу головуючого судді ОСОБА_1 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не було, а доводи обвинуваченого про протилежне є безпідставними.

Також не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого про те, що в ході досудового розслідування його двічі повідомлено про підозру у вчиненні одних і тих самих діянь.

Як вбачається зі змісту повідомлень про підозру ОСОБА_8 від 18 серпня 2024 року та від 28 вересня 2024 року, вони не є ідентичними, оскільки в підозрі від 28 вересня 2024 року, при викладені обставин події 31 грудня 2022 року вказано про стан потерпілої ОСОБА_11 , по відношенню до ОСОБА_8 , а саме доповнено що вона є його колишньою дружиною (а.к.п.26-35).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні зазначених слідчих дій, апеляційним судом не встановлено, підстав для визнання їх недопустимими з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив істотних процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій.

Незгода обвинуваченого та його захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції ЄСПЛ про неможливість тлумачення п.1 ст.6 цієї Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України»), в цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.

Суд першої інстанції надав обґрунтовані відповіді на основні сторони захисту доводи, навів переконливі аргументи на їх спростування, вказав підстави, з яких визнав їх необґрунтованими, та належним чином мотивував свою позицію.

Також апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у вищезгаданій Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування вироку, про що йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не встановив.

Що стосується доводів апеляційної скарги про можливість призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, то вони є необґрунтованими, оскільки в апеляційній скарзі не наведено жодної із підстав, визначених ч.1 ст.415 КПК України, які були б безумовними підставами длоя скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Так, положеннями ч.1 ст.415 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: 1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; 3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник не навели жодної із підстав, визначених ч.1 ст.415 КПК України, які б слугували підставами для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, місцевим судом взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії не тяжких злочинів.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Також місцевим судом враховано особу обвинуваченого, який вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та не розкаявся, жалю з приводу вчиненого, осуду своєї поведінки, бажання виправити ситуацію та готовності нести покарання не висловлював, тому суд, з врахуванням наведеного, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його відношення до скоєного, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, призначив ОСОБА_8 покарання за ст.126-1 КК України, в межах санкції статті, у виді позбавлення волі.

При визначенні виду покарання, місцевий суд виходив з того, що відповідно до пенсійного посвідчення № серії ААМ №441210 ОСОБА_8 є пенсіонером (вид пенсії: за віком), що унеможливлює призначення останньому, передбачені санкцією статті, покарання у виді громадських робіт чи обмеження волі, а покарання у виді арешту, яке було передбачене санкцією ст.126-1 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), у зв`язку з набранням 28.03.2024 чинності Законом України від 23.08.2023 № 3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», застосовується лише до військовослужбовців.

Крім того, враховуючи особу винного, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, є пенсіонером за віком, працевлаштований, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні одну неповнолітню дитину, думку потерпілої, яка на призначенні суворого покарання не наполягала, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим на підставі ст.75 КК України, звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та поклав на нього обов`язки, визначені ст.76 КК України.

На підставі вказаних обставин місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є призначення покарання у виді позбавлення волі, в межах передбаченої санкцією ст.126-1 КК України, та звільнення обвинуваченого, на підставі ст.75 КК України, від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: