КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 11 вересня 2024 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2024 року,

за участі:

прокурора

представника ОСОБА_8 ,

власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою поновлено прокурору строк для подачі клопотання про арешт майна, задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене 09 липня 2024 року у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме:

- грошові кошти в іноземній валюті, а саме: 6430 (шість тисяч чотириста тридцять) доларів США номіналом 100, 50, 20, 10 доларів США;

- грошові кошти в іноземній валюті, а саме: 1600 (одна тисяча шістсот) ЄВРО номіналом 100, 50 ЄВРО;

- контракт № 51 про проходження державної служби від 14 вересня 2023 року, укладений між Державною митною службою України та ОСОБА_5 , на 9 арк.;

- завірену копію наказу № 690-о від 14.09.2023 про звільнення

ОСОБА_5 , на 1 арк.;

- завірену копію наказу № 694-о від 14.09.2023 про призначення

ОСОБА_5 , на 2 арк.;

- завірену копію наказу № 455-о від 23.06.2023 про присвоєння спеціального звання, на 1 арк. із забороною користуватися, розпоряджатися та відчужувати вказане майно.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що прокурором належним чином не обґрунтовано підстави і мету накладення арешту.

Слідчим суддею не враховано, що прокурор звернувся із клопотанням без надання будь-яких доказів, що вказане майно набуло статусу речового доказу, а вилучені грошові кошти не є предметом злочину чи неправомірної вигоди.

Крім того, слідчим суддею не надано оцінку доводам захисника, що вилучені грошові кошти належать і дружині ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 21 червня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001009,за підозрою, у тому числі ОСОБА_5 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що директор Департаменту відомчої безпеки та контролю Державної митної служби України ОСОБА_5 та заступник директора Департаменту - начальник відділу аналізу ефективності виконання посадових обов`язків, працівниками митних органів ОСОБА_9 , залучивши працівника сектору внутрішньої безпеки Вінницької митниці ОСОБА_10 , який надав згоду на конфіденційне співробітництво у цьому кримінальному провадженні та діяв під контролем працівників правоохоронних органів упродовж вересня 2023 - липня 2024 років, налагодили протиправну схему одержання неправомірної вигоди від керівництва Вінницької митниці за не створення штучних перешкод у їх діяльності.

За версією органу досудового розслідування, діючи на виконання вказівок керівництва Департаменту внутрішньої безпеки Державної митної служби, ОСОБА_10 у серпні 2023 року передав керівництву Вінницької митниці вимогу щодо необхідності щомісячного надання неправомірної вигоди для ОСОБА_5 та ОСОБА_9 за не створення штучних перешкод у діяльності співробітників Вінницької митниці України. Зокрема, не припинення їх можливих неправомірних дій при митному оформленні товарів та транспортних засобів в зоні діяльності вказаної митниці, не притягнення їх до відповідальності за допущені порушення вимог чинного законодавства.

09 липня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України

09 липня 2024 року на підставі повідомлення 4 управління ГУ «Д» ДЗНД СБ України № 14/4/1-10481 від 09.07.2024 про необхідність проведення невідкладних слідчих дій, та відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено майно.

16 липня 2024 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва легалізовано проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 96).

Постановою старшого слідчого в ОВС 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_11 від 09 липня 2024 року вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 майно, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001009 від 21.06.2023 року.

19 липня 2024 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 направив поштою до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на майно вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів.

У своєму клопотанні прокурор просив поновити строк на подання такого клопотання, з тих підстав, що ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року про легалізацію проведеного обшуку, отримано органом досудового розслідування 18 липня 2024 року.

Крім того, з оскаржуваної ухвали вбачається, що під час розгляду клопотання прокурор просив накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів, а також з метою забезпечення можливості конфіскації майна як виду покарання, оскільки інкриміновані ОСОБА_5 злочини, відповідно до закону України про кримінальну відповідальність, передбачають можливість застосування щодо підозрюваного, у разі визнання його винуватим, покарання у виді конфіскації майна.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2024 року клопотання задоволено та накладено арешт на майно із забороною користуватися, розпоряджатися та відчужувати вказане майно.

Колегія суддів частково погоджується із прийнятим рішенням.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами п.п. 1, 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частиною другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п.п. 1, 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши доводи клопотання сторони обвинувачення та матеріали судового провадження вважає, що прокурором доведено необхідність арешту майна у кримінальному провадженні № 0001009, з метою збереження речових доказів, оскільки у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню, а саме може призвести до зміни вилучених речей, які визнані речовими доказами в кримінальному провадженні, тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001009, про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні прокурора, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, а також з метою забезпечення конфіскації майна, вбачається наявність правових підстав для його арешту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 09 липня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України, санкція яких передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до скоєних кримінальних правопорушень, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Однак, слідчий суддя під час постановлення оскаржуваного рішення вийшов за межі клопотання, яке подано прокурором.

Зокрема, у своєму клопотанні прокурор просив накласти арешт на вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 майно, без будь-яких заборон.

Водночас, слідчий суддя задовольнив клопотання прокурора та наклав арешт на вказане майно із забороною користуватися, розпоряджатися та відчужувати вказане майно, чим вийшов за межі клопотання прокурора.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неврахуванням слідчим суддею всіх вимог кримінального процесуального закону щодо арешту майна, та з урахуванням положень ч. 1 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а клопотання прокурора підлягає задоволенню, з мотивів та вимог наведених у ньому.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2024 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою поновити прокурору строк для подачі клопотання про арешт майна та клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001009 від 21.06.2023, - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 09 липня 2024 року у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме:

- грошові кошти в іноземній валюті, а саме: 6430 (шість тисяч чотириста тридцять) доларів США номіналом 100, 50, 20, 10 доларів США;

- грошові кошти в іноземній валюті, а саме: 1600 (одна тисяча шістсот) ЄВРО номіналом 100, 50 ЄВРО;

- контракт № 51 про проходження державної служби від 14 вересня 2023 року, укладений між Державною митною службою України та ОСОБА_5 , на 9 арк.;

- завірену копію наказу № 690-о від 14.09.2023 про звільнення

ОСОБА_5 , на 1 арк.;

- завірену копію наказу № 694-о від 14.09.2023 про призначення

ОСОБА_5 , на 2 арк.;

- завірену копію наказу № 455-о від 23.06.2023 про присвоєння спеціального звання, на 1 арк.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14

Єдиний унікальний № 761/26590/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15

Провадження № 11сс/824/5344/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК