УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 759/18021/19

провадження № 51-3788ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 травня 2024 року у кримінальному провадженні № 0001447 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 171 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05 квітня 2001 року), ч. 2 ст. 365 (в редакції Закону №3207-VI від 07 квітня 2011 року), ст. 340 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 (в редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011), ч. 1

ст. 171 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ст. 340 КК, звільнено

від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності; кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрито.

Постановлено стягнути із ОСОБА_5 загальну вартість проведення експертиз, що становить 71 390,10 грн, на користь держави. Вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні; цивільний позов ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Київський апеляційний суд ухвалою від 20 травня 2024 року вказане рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року змінив, зазначивши про віднесення на рахунок держави судових витрат на проведення експертиз в сумі 71 390,10 грн. В решті ухвалу суду залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Потерпілий у касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржене судове рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вважає, що суд першої інстанції передчасно постановив рішення про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, оскільки до розгляду поданого клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності повинен був переконатись, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце,

що воно містить склад злочину і особа винна у його вчиненні, та наявні всі підстави, які дають можливість застосувати положення ст. 49 КК, однак не зробив цього. Зазначає, що він, як потерпілий, заперечував проти закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 та звільнення останнього

від кримінальної відповідальності. Все вищевказане, як стверджує потерпілий, залишилось поза увагою апеляційного суду. Крім того, вважає, що суд апеляційної інстанції, змінивши рішення місцевого суду в частинні вирішення процесуальних витрат, допустив істотні порушення процесуального закону. Наполягає, посилаючись на ряд постанов Верховного Суду, зокрема від 29 вересня 2021 року (справа № 342/1560/20, провадження № 51-2331км21), від 01 лютого 2024 року (справа № 930/497/23, провадження № 51-4798км23), від 07 жовтня 2021 року (справа № 584/800/20, провадження № 51-1800км21), що звільнення особи

від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав та закриття щодо неї кримінального провадження не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається з оскаржених судових рішень, інкриміновані ОСОБА_5 кримінальні правопорушення вчинено 10 січня 2014 року. При цьому органом досудового розслідування його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 171 (в редакції Закону

№ 2341-ІІІ від 05 квітня 2001 року), ч. 2 ст. 365 (в редакції Закону №3207-VI

від 07 квітня 2011 року), ст. 340 КК.

Відповідно до ст. 12 КК кримінальне правопорушення, передбачене:

- ч. 1 ст. 171 КК (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05 квітня 2001 року), на цей час є кримінальним проступком (на час вчинення - злочин невеликої тяжкості), за яке передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років;

- ч. 2 ст. 365 КК (в редакції Закону №3207-VI від 07 квітня 2011 року), є тяжким,

за яке передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк

до 8 років;

- ст. 340 КК, на цей час є нетяжким злочином (на час вчинення - злочином середньої тяжкості), за яке передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі

на строк до 5 років.

Відповідно до ст. 49 КК особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки давності, зокрема:

- три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину

(в редакції Закону до 01 липня 2020 року);

- три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадків, вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину (в редакції Закону на цей час).

Крім того, відповідно до вимог частин 1, 4 ст. 286 КПК звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом

у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто суд, встановивши наявність передбачених законом, зокрема ст. 49 КК, підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, зобов`язаний прийняти таке рішення, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

Передбачений ст. 49 КК вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків;

не вчинення протягом цих строків нового злочину; не ухилення особи від слідства або суду.

Як убачається з оскарженої ухвали, суд першої інстанції, розглядаючи заявлене стороною захисту клопотання, зазначив, що ОСОБА_5 , будучи повідомленим про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності

на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1

ст. 171 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05 квітня 2001 року), ч. 2 ст. 365 (в редакції Закону №3207-VI від 07 квітня 2011 року), ст. 340 КК, на підставі п. 1 ч. 2

ст. 284 КПК (у зв`язку з закінченням строків давності), тобто з нереабілітуючих підстав, підтримав заявлене його захисником клопотання та наполягав на його задоволенні.

Крім того, як зазначив суд, підстав, які б перешкоджали суду прийняти рішення

за заявленим клопотанням в судовому засіданні встановлено не було.

Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що з дня вчинення інкримінованих ОСОБА_5 злочинів минув десятирічний строк давності, суд першої інстанції дійшов висновку щодо можливості звільнення обвинуваченого

від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та необхідності закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Апеляційний суд, переглянувши ухвалу місцевого суду щодо ОСОБА_5

за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого, ствердив про правильність прийнятого рішення в частині звільнення обвинуваченого

від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження щодо нього відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПКі обґрунтовано залишив оскаржену ухвалу у цій частині без змін, зазначивши підстави ухваленого такого судового рішення.

Зокрема, як убачається з ухвали апеляційного суду, колегія суддів дійшла

висновку, що при вирішенні клопотання сторони захисту про звільнення

ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення для його правильного вирішення, та перевіривши наявність обставин, передбачених ст. 49 КК, встановивши умови і підстави визначені законом України про кримінальну відповідальність та отримавши згоду обвинуваченого ОСОБА_5

на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, обґрунтовано звільнив останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження стосовно нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК.

Крім того, стосовно доводів потерпілого про те, що обов`язковою умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності на будь-яких підставах є вчинення нею певного кримінального правопорушення, а тому суд міг задовольнити клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності лише за умови, що досліджених судом доказів було достатньо, щоб дійти висновку, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, в яких він обвинувачується, суд зазначив, що такі не лише не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, якими врегульовано звільнення особи від кримінальної відповідальності, а й суперечать вищевказаним нормам.

Що стосується мотивів незгоди потерпілого із ухвалою апеляційного суду в частині вирішення процесуальних витрат, то слід зазначити таке.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані

зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито

на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Апеляційний суд, як убачається із постановленої ухвали, врахувавши вищенаведене, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зміни ухвали місцевого суду щодо ОСОБА_5 в частині вирішення процесуальних витрат, зазначивши про віднесення на рахунок держави судових витрат на проведення експертиз в сумі 71 390,10 грн.

Посилання ж потерпілого в обґрунтування своєї позиції про помилковість рішення суду апеляційної інстанції на ряд рішень Верховного Суду є неспроможним, оскільки правова позиція, викладена в цих рішеннях, була взята до уваги Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду під час розгляду 12 вересня 2022 року переданого кримінального провадження (справа № 203/241/17, провадження

№ 51-4251кмо21), в результаті якого було сформульовано вищенаведений правовий висновок.

Постановлена у кримінальному провадженні ухвала є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК, у ній наведено мотиви,

з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався під час її постановлення.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали через допущені, на думку потерпілого, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, у касаційній скарзі потерпілого не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити потерпілому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 травня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3