Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3009/24
Провадження № 1-в/553/361/2024
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення у відповідність вироку суду щодо засудженого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

На розгляд Ленінського районного суду м.Полтави надійшло подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)», в якому порушено питання про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.03.2021 та визначення остаточної міри покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27.04.2021 щодо засудженого ОСОБА_4 , 1996 року народження.

В обґрунтування клопотання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» зазначає, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП згідно яких особа піддається адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у частині злочинів або кваліфікації правопорушень встановлюється на рівні податкової пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України, у розмірі що дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Так, на час скоєння злочину засудженим ОСОБА_4 два неоподаткованих мінімуми доходів громадян для кваліфікації адміністративного чи кримінального правопорушення становили у період з 01.01.2020 по 30.06.2020 2102 грн.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.03.2021 ОСОБА_4 засуджений, за вчинення крадіжки за ч. 2 ст.185 КК України на суму, яка менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому відповідне діяння не є кримінально караним на теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи викладене начальник ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» звернувся із згаданим поданням до суду.

Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, представник установи виконання покарань та засуджений в судове засідання не прибули, що у відповідності до ч.5 ст.539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Від засудженого ОСОБА_4 та представника установи виконання покарань на адресу суду надійшли клопотання про проведення розгляду справи за їх відсутності.

Прокурор проти задоволення подання не заперечував, вважав за можливе звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.03.2021 за ч.2 ст.185 КК України у зв`язку із усуненням Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності діянь, за які особа засуджена та вважати ОСОБА_4 засудженим за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27.04.2021 за ч.2 ст.389, ст. 71 КК України з урахуванням вироків Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.02.2020, Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.02.2020 до 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн.

Судовим розглядом встановлено, що 09.03.2021 вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироками Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.02.2020 за ч. 2 ст. 186 КК України, Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.02.2020 за ч. 2 ст. 190 КК України та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за вчинення 12.05.2020 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, якими завдано матеріальних збитків на суми 387 грн, що на даний час складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2102 грн).

Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27.04.2021 ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та йому призначено покарання у виді арешту строком на 4 місяці. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного за цим вироком більш суворим покаранням, призначеним за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.03.2021 визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України за вчинення якого ОСОБА_4 був засуджений вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.03.2021, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого необхідно звільнити від призначеного покарання за ч.2 ст.185 КК України за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.03.2021.

При цьому, за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.02.2020 ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.02.2020 ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, а вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27.04.2021 ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.389 КК України до арешту строком на 4 місяці.

Діяння, за які ОСОБА_4 засуджений за вказаними вище вироками залишаються наразі кримінально караними та враховуючи, що кримінальне правопорушення встановлене вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27.04.2021 вчинене ОСОБА_4 у період іспитового строку призначеного за вироками Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.02.2020 та Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.02.2020 остаточне покарання ОСОБА_4 підлягає визначенню в порядку ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Таким чином, враховуючи, що суд дійшов висновку про звільнення засудженого від покарання призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.03.2021, ОСОБА_4 слід вважати засудженим вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27.04.2021 за ч.2 ст.389 КК України до 4 місяців арешту без визначення покарання в порядку ч. 4 ст.70 КК України та з призначенням покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироками Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.02.2020 та Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.02.2020.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення у відповідність вироку суду щодо засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

На підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.03.2021 за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 таким, що засуджений вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27.04.2021 за ч.2 ст. 389 КК України з призначенням покарання у виді арешту строком на 4 місяці без визначення покарання в порядку ч. 4 ст.70 КК України.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27.04.2021 покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироками Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.02.2020 та Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.02.2020 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд м.Полтави протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1