Справа №197/981/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000378 від 10.07.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , громадянина України, уродженця с. Орлове Високопільського району Херсонської області, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_2 від 13.02.2024 р., в порушення вимог ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р., ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р., які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та Законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Однак, ОСОБА_3 на порушення вказаного вище законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тобто бажаючи їх настання, 4 липня 2024 року приблизно об 9:00 год., проходячи по АДРЕСА_1 , біля будинку № 39 побачив автомобіль марки «ВАЗ 21051» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1986 р. в., з бензиновим двигуном об`ємом 1198 см. куб., номер рами НОМЕР_4 , який був залишений незачиненим 03.07.2024 року на вказаному місці користувачем даного транспортного засобу, ОСОБА_5 у зв`язку із поломкою деталі системи охолодження автомобіля.

В цей час у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, реалізуючи який ОСОБА_3 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_6 та попрохав останнього допомогти відбуксувати автомобіль марки «ВАЗ 21051» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , завіривши його, що даний автомобіль він придбав для власного користування, на що останній погодився та домовившись про зустріч, приблизно об 16:00 год., ОСОБА_3 без застосуванням фізичної сили відчинив ліві передні двері та проник в середину автомобілю. Після чого, закріпив на трос автомобіль потерпілого ОСОБА_5 та під`єднав його до автомобілю, що належить ОСОБА_6 та шляхом буксування реалізуючи свій виниклий злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, скориставшись відсутню власника автомобілю, таємно викрав автомобіль марки «ВАЗ 21051» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1986 року випуску, з бензиновим двигуном об`ємом 1198 см. куб., номер рами НОМЕР_4 , що знаходиться у користування потерпілого ОСОБА_5 , вартість якого відповідно до висновку експертизи №СЕ-19/104-24/36123-АВ від 10.09.2024 р. становить 36281,92 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення, разом із викраденим транспортним засобом зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК, оскільки незаконно заволодів транспортним засобом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 289 ч. 1 КК, визнав повністю, пояснивши, що він дійсно 4 липня 2024 року зранку помітив автомобіль ВАЗ без господаря, який тривалий час стояв у нерухомому стані по АДРЕСА_2 . То ж він з метою використання запчастин з даного автомобіля вирішив його відкотити до іншого місця, щоб розібрати. З цією метою він за допомогою свого знайомого відбуксував такий автомобіль ввечері того ж дня, який згодом розібрав та використав його деталі у власних цілях. Просив суд не позбавляти його свободи, бо щиро кається у скоєному, зобов`язується відшкодувати завдані збитки потерпілому, а також повернутися на військову службу.

Оскільки обвинувачений повністю визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, та після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч. 3 ст. 349 КПК, суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, й така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та, отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Суд при цьому зазначає, що за п. 1 Примітки до ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Також на підставі п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» незаконне заволодіння транспортним засобом за ст. 289 КК України слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК відноситься до нетяжкого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Таким чином при призначенні обвинуваченому покарання в межах санкції ст. 289 ч. 1 КК, враховуючи встановлені обставини справи в суду наявні підстави для застосування до ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі в мінімальних межах санкції статті кримінального закону.

При цьому обвинувачений не судимий в силу ст. 89 КК України, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно та є військовослужбовцем.

Отже, суд при призначенні покарання ОСОБА_3 у виді обмеження волі, виходячи з положень ст. 75 КК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, данні особи обвинуваченого та обставин справи, дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_3 можливе без відбування призначеного йому покарання, зважаючи на можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього низки обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

При цьому суд зазначає, що в разі звільнення засудженої особи від покарання на підставі ст. 75 КК суд покладає на особу певні обов`язки, визначені ст. 76 КК. Водночас, як встановив суд, ОСОБА_3 на час ухвалення вироку є військовослужбовцем, даних про те, що він був звільнений з військової служби, матеріали кримінального провадження не містять, а тому, керуючись приписами ч. 4 ст. 76 КК, суд покладає нагляд за засудженим на час проходження ним військової служби на командира відповідної військової частини, оскільки закон не регламентує обов`язкового звільнення з військової служби засуджених військовослужбовців, до яких застосовано інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Крім того Міністерство оборони України, враховуючи законодавчу можливість звільнення від відбування покарання військовослужбовців, визначило і затвердило наказом від 17 вересня 2020 року № 337 «Порядок здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням».

Також Кримінально-виконавчим кодексом України визначено, що військові частини здійснюють контроль за поведінкою засуджених військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням (ст. 14). Нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, а стосовно військовослужбовців - командирами військових частин (ч. 1 ст. 163).

Отже, звільнення військовослужбовця від відбування покарання з іспитовим строком не є безумовною підставою для його звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові 21 серпня 2024 року по справі № 126/1813/23.

Обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту до набуття вироком законної сили підлягає залишенню без змін.

Питання речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з винної особи на користь держави.

Керуючись ст. 373, 374, 375, 376, 381-382 КПК, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 289 КК України, та призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі з відбуванням в кримінально-виконавчій установі відкритого типу.

Згідно із ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом випробувального терміну не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки щодо періодичної явки для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за засудженим ОСОБА_3 на час проходження ним військової служби покласти на командира відповідної військової частини відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України.

Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до набуття вироком суду законної сили залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 1514,56 грн.

Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ 21051» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , як належне потерпілій особі майно, - повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним за ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1