УХВАЛА

04 жовтня 2024 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

представника законного володільця майна ОСОБА_3 -адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Рівне клопотання представника законного володільця майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000594,-

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду з клопотання про скасування арешту майна в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000594 звернувся представник законного володільця майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 .

В обґрунтуванні клопотання зазначає, що в провадженні слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000594, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Країни.

Згідно з даними, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 19 серпня 2024 року, приблизно о 16 год. 25 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21043», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Енергетиків в м. Рівне, зі сторони вул. В. Стельмаха у напрямку вул. Молодіжної, здійснив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_5 , яка справа наліво перетинала проїзну частину відносно напрямку руху даного транспортного засобу, із-за передньої частини автомобіля Renault Master, р.н. НОМЕР_2 , що стояв на правій смузі руху у напрямку вул. Молодіжної.

У результаті ДТП пішохід ОСОБА_5 , від отриманих травм помела на місці пригоди.

Під час проведення огляду місця події 19.08.2024, автомобіль «ВАЗ 21043», р.н. НОМЕР_1 , було вилучено та поміщено на територію спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Головного управління Національної поліції в Рівненській області, що розташований по вул. Дворецькій, у м. Рівне.

21.08.2024 року ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ 21043», р.н. НОМЕР_1 , оскільки його визнано речовим доказом та транспортний засіб містить на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та матимуть значення для розслідування ДТП.

Оскільки автомобіль оглянуто у встановленому законом порядку за участю експерта, зафіксовано усі його пошкодження, проведено усі необхідні експертизи, на його думку відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт автомобіля марки «ВАЗ 21043», р.н. НОМЕР_1 . Також у будь-який час вказаний автомобіль буде надано для повторного огляду працівникам експертних служб у разі виникнення необхідності.

Просить суд скасувати арешт на автомобіль марки «ВАЗ 21043», р.н. НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області 21.08.2024 року.

Зобов`язати уповноважених осіб слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області повернути ОСОБА_3 автомобіль марки слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області, надавши можливість забрати автомобіль з майданчику спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Головного управління Національної поліції в Рівненській області, що розташований по вул. Дворецькій, у м. Рівне.

Представник законного володільця майна ОСОБА_3 -адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні своє клопотання підтримала в повному обсязі та просив його задоволити.

Слідчий в судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слід прийти до висновку, що клопотання підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000594, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Країни.

21.08.2024 року ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ 21043», р.н. НОМЕР_1 , оскільки його визнано речовим доказом та транспортний засіб містить на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та матимуть значення для розслідування ДТП.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено в судовому засіданні, що оскільки автомобіль оглянуто у встановленому законом порядку за участю експерта, зафіксовано усі його пошкодження, проведено усі необхідні експертизи, на відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт автомобіля марки «ВАЗ 21043», р.н. НОМЕР_1 тому вказаний автомобіль необхідно повернути на відповідальне зберігання без зняття арешту.

Ст. 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (ВгопіолУБкі) проти Польші» від 22.06.2004р.).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п. 51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п. 31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п. 61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах «Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, про необхідності в повернення автомобіля на відповідальне зберігання без зняття арешту, а тому клопотання підлягає до задоволення частково.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання представника законного володільця майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000594 задоволити частково.

Передати на відповідальне зберігання з правом користування та без права відчуження автомобіль марки «ВАЗ 21043», р.н. НОМЕР_1 , власнику ОСОБА_3 .

Ухвала , відповідно до ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6