Справа № 444/3174/24
Провадження № 1-м/444/2/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю заявника МЮ України ОСОБА_3 /в режимі ВКЗ/

прокурора ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовква клопотання Міністерства юстиції України про визнання та виконання на території України вироку суду Республіка Польща, -

ВСТАНОВИВ:

26.07.2024 року до Жовківського районного суду Львівської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про визнання та виконання на території України вироку суду Республіка Польща в якому просять визнати і виконати на території України вирок Окружного суду м. Замость від 15.06.201 8, який набрав законної сили 23.06.2018, визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діяння, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винним вироком Окружного суду м. Замость від 15.06.2018, який набрав законної сили 23.06.2018, а також визначити строк покарання, на підставі вироку Окружного суду м. Замость від 15.06.2018, який набрав законної сили 23.06.2018., яке підлягає виконанню в Україні на підставі положень Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним.

В обгрунтування поданого клопотання покликаються на наступне.

Так, відповідно до висновку Міністерства юстиції України розглянуто запит

Міністерства юстиції Республіки Польща від 06.12.2022 №DWPMC.II.8076.21.2022

(додатково від 21.04.2023 №DWPMC-II.8000.6.2022 та отриманий 22.05.2024 - від

22.04.2024 №DWPMC-11.8076.21.2022) про визнання та виконання на території України

вироку Окружного суду м. Замость від 15.06.2018, який набрав законної сили 23.06.2018

стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами вивчення матеріалів запиту на відповідність вимогам статті 3

Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, статті 2 Додаткового протоколу 1997

року до вказаної Конвенції, етап і 602 КПК України, частини четвертої статті 10, статті

80 КК України, пункту 1, підпункту 1 пункту 2, пункту 6 Розділу IX Інструкції про

порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Мін`юсту України від 19.08.2019 № 2599/5, зареєстрованим у Мін`юсті України 22.08.2019 за № 956/33927, встановлено: ОСОБА_5 є громадянином України, зареєстрований на території України за адресою: АДРЕСА_1 , в`їхав на територію України 15.06.2018; інша інформація про виїзд через Державний кордон України станом на 06.06.2024 відсутня.

ОСОБА_5 засуджено вироком Окружного суду м. Замость від 15.06.2018, який набрав законної сили 23.06.2018, за вчинення злочинів, передбачених:

- § 1 ст. 65 разом § 2 ст. 7, н. 5 § 1 ст. 37, п. З § 1 ст. 38, §§ 1,3 ст. 23 Кримінально- податкового кодексу Польщі, до 5 місяців позбавлення волі та 60 щоденних ставок штрафу (із розрахунку 1 денна ставка становить 100 польських злотих (далі PLN) за контрабанду сигарет, вчинену в складі організованої злочинної групи в період з по 05.11.2017, що спричинило ухилення від сплати митних зборів в розмірі 35 408 PLN, акцизного податку 465 105 PLN та 1ІДВ 129 257 PLN, всього на суму - 629 770 PLN, яка за офіційним курсом Національного банку України (станом на 05.11.2017 р. 100 PLN 740,079 гри) еквівалентна 4 660 795,52 грн.

В Україні вищевказані діяння є кримінально караними відповідно до статті 212 Кримінального кодексу України (частина третя якої передбачає кримінальну відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів в особливо великих розмірах. Відповідно до примітки до статті 212 КК України під особливо великим розміром коштів слід розуміти суми податків, зборів і інших обов`язкових платежів, які в п`ять тисяч і більше разів перевищують установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян).

Сума неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 етапі 169 розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року (пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України). Сума податкової соціальної пільги дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом па 1 січня звітного податкового року (підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України). Прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2017 року установлена у розмірі 1600 гривень (абз. 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України па 2017 рік»), тобто 50 відсотків від якого еквівален тно 800 грн.

Сума несплачених ОСОБА_5 податків, зборів (обов`язкових платежів) становить 5 825,99 (тобто, 4 660 795,52 грп/800 грн) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та є особливо великим розміром у розумінні статті 212 КК України, санкція частини третьої якої передбачає покарання у виді штрафу від п`ятнадцяти тисяч до двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися псиною діяльністю па строк до трьох років з конфіскацією майна.

Крім того, за вчинення контрабанди сигарет етапом иа дату вчинення вказаних діянь ОСОБА_5 на території Польщі в Україні передбачена адміністративна відповідальність відповідно до статті 482 Митного кодексу України. Вказані діяння також не є кримінально караними за статтею 204 КК України, яка передбачає відповідальність за транспортування з метою збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів, враховуючи, що згідно з отриманим 22.05.2024 листом Мін`юсту Польщі за № DWPMC-II.8076.21.2022 Окружний суд м. Замость повідомив, що при винесенні польського вироку від 15.06.2018 щодо ОСОБА_5 факт незаконності виготовлення контрабандних сигарет не встановлювався.

- § 1 ст. 258 (участь в організованій злочинній групі) Кримінального кодексу Польщі до 7 місяців позбавлення волі. Відповідно до частини другої статті 255 КК України участь у злочинній організації карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Кримінальне правопорушення визнається вчиненим злочинною організацією відповідно до частини четвертої статті 28 КК України, якщо він скоєний стійким ієрархічним об`єднанням декількох осіб (п`ять і більше), члени якого або структурні частини якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації, або керівництва чи координації кримінально протиправної діяльності інших осіб, або забезпечення функціонування як самої злочинної організації, так і інших кримінально протиправних грун. Відповідно до частини п`ятої статті 12 КК України тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Остаточно ОСОБА_5 вироком Окружного суду м. Замость за результатами розгляду справи 14.06.2018, який оголошено 15.06.2018, визначено покарання у виді 7 місяців позбавлення волі та штраф у розмірі 6000 PLN, у строк покарання зараховано період тримання під вартою з 19.05.2018 по 15.06.2018: згідно з постановою Окружного суду м. Замость від 13.10.2018 несплачені 60 денних ставок штрафу замінено на 30 днів позбавлення волі, від якого засуджений може звільнитись в будь-який момент шляхом сплати коштів у повному обсязі; невідбута частина покарання, виконання якої запитується польською стороною становить 183 дні позбавлення волі.

В матеріалах запиту Мін`юстом Польщі надано копію виклику про явку для відбування покарання від 06.07.2018 разом з копією перекладу на українську мову від 10.07.2018, які надіслано засудженому рекомендованим поштовим відправленням 13.07.2018 та отримані ОСОБА_5 24.07.2018, що підтверджується копією зворотного повідомлення; копію клопотання засудженого разом з перекладом на польську мову (який посвідчено нотаріально 12.07.2018 приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу), подане засудженим ОСОБА_5 до Окружного суду м. Замость 23.07.2018, з проханням надіслати йому копію вироку за адресою в Україні: АДРЕСА_1 ; копію супровідного листа Окружного суду у м. Замость від 30.07.2018 № II К 30/18 (РО I Ds 225.17) про надсилання копії вироку ОСОБА_5 за вказаною адресою та копію зворотного рекомендованого поштового повідомлення з підписом засудженого, що підтверджує отримання 10.08.201 8 за вказаною адресою.

Відповідно до постанови Окружного суду м. Замость від 18.09.2018 засуджений ОСОБА_5 будучи добровільно підданим покаранню у виді 7 місяців позбавлення волі, знаючи про невідворотність покарання, втік на територію України, у зв`язку з чим оголошено розшук ОСОБА_5 .

Згідно з інформацією Окружного суду м. Замость строк давності виконання покарання не минув, закінчення строків давності настане 23.06.2043.

Відповідно до пункту 3 частини першої, частини третьої стаття 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої етапі 80 КК України, подвоюються.

Відповідно до частини четвертої стані 10 Кримінального кодексу України виконання в Україні вироку іноземного суду чи міжнародної судової установи можливо, якщо діяння, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, згідно з цим Кодексом визнається кримінальним правопорушенням або було б кримінальним правопорушенням у разі його вчинення па території України.

Відповідно до частини першої статті 602 КІІК України, пункту 1 Розділу ІХ інструкції вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, та КІІК України.

Згідно з частиною п`ятою статті 602 КІІК України встановивши відповідність запиту про визнання і виконання вироку суду іноземної держави умовам, передбаченим міжнародним договором України, Міністерство юстиції України направляє до суду клопотання про визнання і виконання вироку суду іноземної держави і передає наявні матеріали.

Відповідно до пункту 15 Розділу IX Інструкції клопотання про визнання та виконання па території України вироку суду іноземної держави подасться до суду України посадовою особою структурного підрозділу Мін`юсту, відповідального за організацію виконання міжнародних договорів України з питань кримінального судочинства, уповноваженою наказом або довіреністю Міністерства юстиції України. За дорученням Мін`юсту клопотання може бути подано посадовою особою міжрегіонального управління.

Відповідно до частини першої етапі 603 КІІК України та пункту 18 Розділу IX Інструкції структурний підрозділ міжрегіонального управління, відповідального за організацію виконання міжнародних договорів України з питань кримінального судочинства, готує клопотання про визнання та виконання па тери торії України вироку суду іноземної держави для внесення його до компетентного суду України першої інстанції, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місце проживання чи останнє відоме місце проживання засудженої особи або місцеперебування майна такої особи, а в разі їх відсутності місцезнаходження Мін`юсту.

Відповідно до частини третьої статті 603 КІІК України, при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 603 КПК України, за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу: про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає, яка частина покарання може буз и викопана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.

Відповідно до частини п`ятої статті 603 КПК України, у разі необхідності проведення додаткової перевірки суд може постановити ухвалу про відкладення розгляду та отримання додаткових матеріалів.

Згідно частини третьої стапі 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

Відповідно до частини першої статті 604 КПК України, ухвала про виконання вироку суду іноземної держави звертається до виконання згідно з цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої етапі 606 КПК України, згода засудженого чи його законного представника повинна бути висловлена у письмовій формі з усвідомленням усіх правових наслідків такої згоди. Засуджений чи його законний представник мають право на отримання правової допомоги у вигляді юридичної консультації щодо наслідків своєї згоди. Згода засудженої особи не вимагається, якщо па момент вирішення питання згідно з положеннями цієї глави вона перебуває па території держави свого громадянства.

З урахуванням наведеного вище, Міністерство юстиції України просить клопотання задоволити.

В судовому засіданні представник Міністерства юстиції України В. Павлішевська клопотання підтримала з підстав наведених у ньому та просила таке задоволити. Жодних інших додаткових клопотань, заяв по суті не подавала та не заявляла.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання заперечив, вважає таке безпідставним та таким, що не підлягає виконанню на території України. В судовому засіданні зазначив, що виконання вказаного вироку в Україні є не можливим, оскільки діяння, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок іноземного суду, згідно із законодавством України не визнається кримінальним правопорушенням.

Засуджений ОСОБА_5 пояснив, що йому нічого не відомо про такий вирок Республіки Польща, жодних документів, в тому числі і вирок суду він не отримував. Просив в клопотання відмовити.

Захисник ОСОБА_6 щодо поданого клопотання заперечив, подав письмові заперечення щодо такого та вважає, що відсутні будь-які підстави для виконання вказаного вироку Республіки Польща, вважає, що у разі визнання такого та його виконання на території України, судом буде порушено ст. 6 Європе?йської Конве?нції з прав люди?ни.

Заслухавши учасників розгляду клопотання, дослідивши додані до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 603 КПК України, клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави розглядається протягом одного місяця з дня його отримання судом першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місце проживання чи останнє відоме місце проживання засудженої особи, або місце перебування майна такої особи, а в разі їх відсутності - місце знаходження Міністерства юстиції України.

Про дату судового засідання повідомляють особі, щодо якої ухвалено вирок, якщо вона перебуває на території України. Така особа має право користуватися правовою допомогою захисника. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.

При розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

За результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу:

1) про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає, яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили;

2) про відмову у виконанні вироку суду іноземної держави.

Копії ухвали суд надсилає Міністерству юстиції України та вручає особі, засудженій вироком суду іноземної держави, якщо така особа перебуває на території України.

Судове рішення стосовно виконання вироку суду іноземної держави може бути оскаржено в апеляційному порядку органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено відповідне питання, та прокурором.

Відповідно до ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Ч. 4, 5 даної статті передбачено, що при розгляді запиту про виконання вироку суду іноземної держави згідно з частиною третьою цієї статті Міністерство юстиції України з`ясовує наявність підстав, передбачених міжнародним договором України, для його задоволення. З цією метою Міністерство юстиції України може запитувати необхідні матеріали та інформацію в Україні або у компетентного органу іноземної держави. Встановивши відповідність запиту про визнання і виконання вироку суду іноземної держави умовам, передбаченим міжнародним договором України, Міністерство юстиції України направляє до суду клопотання про визнання і виконання вироку суду іноземної держави і передає наявні матеріали.

Відповідно до ч. 7 ст. 602 КПК України, не підлягають виконанню в Україні вироки судів іноземних держав, ухвалені заочно (in absentia), тобто без участі особи під час кримінального провадження - крім випадків, коли засудженій особі було вручено копію вироку і надано можливість його оскаржити. У задоволенні запиту про виконання вироку суду іноземної держави може бути відмовлено, якщо таке виконання суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України.

Як вбачається із досліджених документів, вирок відносно ОСОБА_5 постановлено заочно (in absentia).

Жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 в установленому порядку було вручено переклад цього вироку на українську мову суду не представлено.

Копії підтверджень отримання поштових відправлень, які надані суду для дослідження як додаток до клопотання, жодним чином не вказують на те, що такий вирок та саме в перекладі на українську мову був направлений ОСОБА_5 та що ним такий отримано.

Отже йому і не було забезпечено право на апеляцію, право на оскарження такого вироку.

З тексту вироку Окружного суду міста Замость, Республіка Польща, вбачається, що такий постановлено 15 червня 2018 року суддею ОСОБА_7 щодо ОСОБА_5 в присутності прокурора та секретаря судового засідання. Будь-яких відомостей про те, що засуджений ОСОБА_5 брав участь у судовому розгляді, був присутнім під-час проголошення вироку, що йому було роз`яснено право та порядок апеляційного оскарження, виконуваний вирок та інші матеріали справи не містять.

Протоколом судового засідання від 15 червня 2018 року підтверджується, що «на оголошення вироку ніхто не з`явився», водночас «після складення і підписання вироку Головуючий публічно виклав усно найважливіші мотиви вироку та вказав спосіб і дату подачі апеляційної скарги, зазначивши, що вирок сторонам та їх представникам не буде вручено».

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що засуджений ОСОБА_5 брав участь у судовому розгляді щодо висунутого проти нього обвинувачення, що був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду та постановлення вироку, що він мав можливість надати суду пояснення з приводу пред`явленого обвинувачення, що мав можливість реалізації інших базових прав обвинуваченого, зокрема передбачених статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, які засуджений міг би реалізувати виключно за умови його присутності в судовому засіданні при судовому розгляді висунутого проти нього обвинувачення.

Слід зазначити, що дотримання зазначених прав особи є міжнародним зобов`язанням Держави Україна, яке випливає з міжнародного договору, а саме: Європейської конвенції з прав людини.

З матеріалів справи випливає, що 15 червня 2018 року засуджений ОСОБА_5 покинув території Республіки Польща та повернувся в Україну.

Відповідно до статті 541 КПК України, міжнародна правова допомога - проведення компетентними органами однієї держави процесуальних дій, виконання яких необхідне для досудового розслідування, судового розгляду або для виконання вироку, ухваленого судом іншої держави або міжнародною судовою установою.

Відповідно до статті 542 КПК України, міжнародне співробітництво під час кримінального провадження полягає у вжитті необхідних заходів з метою надання міжнародної правової допомоги шляхом вручення документів, виконання окремих процесуальних дій, видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, тимчасової передачі осіб, перейняття кримінального переслідування, передачі засуджених осіб та виконання вироків. Міжнародним договором України можуть бути передбачені інші, ніж у цьому Кодексі, форми співробітництва під час кримінального провадження.

Відповідно до статті 564 КПК України, за запитом компетентного органу іноземної держави про міжнародну правову допомогу документи та рішення, долучені до такого запиту, вручаються особі, визначеній у запиті, в порядку, встановленому цією статтею. Орган досудового розслідування, слідчий, прокурор або суд складає протокол про вручення особі документів із зазначенням місця та дати їх вручення. Якщо документи, що підлягають врученню, не містять перекладу українською мовою і складені мовою, яка є незрозумілою особі, зазначеній у запиті, така особа має право відмовитися отримати документи. У такому разі документи вважаються такими, вручення яких не відбулося.

Позиція Європейського суду полягає в тому, що право на допомогу перекладача особам, які не розуміють мови суду, поширюється й на процедури досудового провадження. Так, зміст права на безоплатну допомогу перекладача полягає в безоплатному отриманні обвинуваченим послуг перекладача з письмового або усного перекладу всіх процесуальних документів чи заяв, які потрібні йому для розуміння того, що відбувається, гарантують додержання інших його прав під час розгляду справ. Очевидним є те, що особа, яка неповною мірою розуміє, що саме відбувається, неспроможна захистити свої права та інтереси законним шляхом.

Так, відповідно до вимог підпункту «е» пункту 3 статті 6 Європейської конвенції з прав людини, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право одержувати безоплатну допомогу перекладача, якщо не розуміє мови, яка використовується в суді або не розмовляє нею. У зв`язку з цим слід зазначити, що процесуальні документи, а особливо вироки суду, мають вручатися засудженій собі на рідній мові або іншій мові, якою вона володіє.

Таким чином, виходячи з наведеного вище, на переконання суду, належним та допустимим доказом того, що виконуваний вирок було вручено засудженому ОСОБА_5 є складений відповідно до статті 564 КПК України протокол, в якому було б зафіксовано факт вручення виконуваного вироку в перекладі на українську мову.

Разом з тим такий документ в матеріалах справи відсутній та суду не представлений.

Положеннями ст. 23 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків визначено, що якщо запитувана Держава вважає можливим вжити заходів за запитом про виконання вироку, винесеного у відсутність обвинуваченого, або постанови у кримінальній справі (ordonance penale), вона забезпечує, аби засуджена особа була особисто поінформована про рішення, винесене в запитуючій Державі. При повідомленні засудженої особи також надається інформація про те, що запит про виконання було зроблено відповідно до цієї Конвенції.

Однак наведені умови не виконано.

Покликання заявника, які до слова підтримав і прокурор в судовому засіданні, на оформлені поштою Республіки Польща поштові квитанції та супровідні листи суду міста Замость, як на доказ вручення ОСОБА_5 виконуваного вироку, не заслуговує на увагу через їх невідповідність вимогам статті 564 КПК України.

З поштових квитанцій жодним чином не вбачається, що документом який надсилався засудженому ОСОБА_5 був саме виконуваний вирок і саме у перекладі на українську мову.

Більше того, з перекладу виконуваного вироку вбачається, що такий виконано тільки 15 вересня 2022 року.

Натомість заявник покликається на супровідний лист суду міста Замость від 30 липня 2018 року, який містить відмітку про його вислання 31.07.2018 року.

Як на доказ отримання такого листа заявник покликається на поштову квитанцію, в якій не ідентифіковано вміст поштового відправлення і яка датована 13.07.2018 роком, що не узгоджується з датою на супровідному листі від 31.07.2018.

Крім того супровідний лист окружного суду міста Замость від 30 (31) липня 2018 року в додатку вказує на звичайну копію вироку, а не про переклад вироку на українську мову.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що доказів вручення виконуваного вироку у справі немає, докази іншого суду не представлені.

Наведене вище повною мірою стосується і рішення цього ж суду від 03 жовтня 2018 року, яким засудженому несплачений штраф замінено позбавленням волі на строк 30 діб. Так відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб, стаття 1, "вирок" означає будь-яке покарання чи захід, який передбачає позбавлення волі за рішенням суду на визначений або невизначений період часу. А оскільки рішення від 03.10.2018 року установлює позбавлення волі за діяння засудженого визнані кримінальним правопорушенням відповідно до вироку окружного суду міста Замость, то визнання та виконання рішення від 03.10.2018 року передбачає дотримання всіх передумов перелічених вище.

Наведене засвідчує, що виконуваний вирок був постановлений заочно, він не був вручений засудженому, йому не було надано можливості оскарження такого вироку. Відтак за приписом статті 602 КПК України він не може бути визнаний та виконаний в Україні.

Отже, визнання та виконання такого вироку в Україні буде суперечити зобов`язанням України за міжнародним договором України, а саме Європейській конвенції з прав людини.

Крім цього, виконуваним вироком ОСОБА_5 засуджено в Республіці Польща за діяння, які на момент їх вчинення, в Україні не були кримінальним правопорушенням.

З виконуваного вироку вбачається, що ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за пунктом І на основі статті 258 параграф 1 КК РП до 7-ми місяців позбавлення волі, а також за правопорушення з ІІ пункту на основі статті 65 параграф 1 кримінально-податкового кодексу РП та призначено покарання 5 місяців позбавлення волі. Остаточне покарання 7 місяців позбавлення волі.

Як вбачається з наявного у справі змісту правових норм покладених в основу рішення в справі ІІ К 30/18 щодо ОСОБА_5 , стаття 258, параграф 1 передбачає відповідальність за таке діяння, а саме: хто приймає участь в організованій групі або об`єднанні, які мають на меті заподіяння правопорушення або податкового правопорушення.

Таким чином злочин передбачений зазначеною статтею КК РП передбачає відповідальність за саму участь в організованій групі.

Заявник у клопотанні наполягає на тому, що в Україні таке діяння кваліфікується за статтею 255 КК України, а саме участь у злочинній організації.

Однак такі доводи заявника на увагу не заслуговують зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 28 КК України, (ч.3) кримінальне правопорушення визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) кримінальних правопорушень, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи; (ч.4) кримінальне правопорушення визнається вчиненим злочинною організацією, якщо він скоєний стійким ієрархічним об`єднанням декількох осіб (п`ять і більше), члени якого або структурні частини якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації, або керівництва чи координації кримінально протиправної діяльності інших осіб, або забезпечення функціонування як самої злочинної організації, так і інших кримінально протиправних груп.

Отже, кримінальне право України вирізняє такі дві самостійні та окремі форми співучасті у злочині, як «організована група» та «злочинна організація». При тому кримінально караним діянням за КК України є виключно «участь у злочинній організації». Натомість сама по собі участь в «організованій групі» самостійним злочином не є, такого складу злочину Особлива частина КК України не передбачає.

Як вбачається з виконуваного вироку, ним не установлено, що засуджений ОСОБА_5 брав участь в об`єднанні, яке характеризувалось «стійкістю та ієрархічністю», члени якого або структурні частини якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації, або керівництва чи координації кримінально протиправної діяльності інших осіб, або забезпечення функціонування як самої злочинної організації, так і інших кримінально протиправних груп.

Натомість з наявного в матеріалах справи листа від 04 квітня 2024 року, окружний суд у місті Замость роз`яснив, що засуджений діяв в організованій злочинній групі, до складу, якої входило щонайменше 8 осіб, що мала на меті вчинення податкових злочинів, пов`язаних з контрабандою з території України сигарет без польських акцизних марок, без пред`явлення їх митному органу та в обхід прикордонного контролю.

Наведене виключає наявність в об`єднання, у якому брав участь ОСОБА_5 ознак саме злочинної організації в розумінні статей 28 та 255 КК України. А відтак суд приходить до висновку, що на момент вчинення на території Республіки Польща те діяння, за яке ОСОБА_8 засуджено по ст. 258 КК РП, таке не було злочином в Україні.

Стаття 65 параграф 1 Кримінально-податкового кодексу Республіки Польща, передбачає відповідальність за таке: особа, яка набуває, зберігає, перевозить, передає або переносить підакцизні товари, які є предметом заборонених дій, передбачених статтями…, або сприяє їх збуту, або ці підакцизні товари приймає чи сприяє їх прихованню.

З урахуванням роз`яснення, яке надано окружним судом Замості щодо діяння, за яке засуджено ОСОБА_5 слід зробити висновок, що це діяння, яке на даний час передбачено статтею 201-4 (контрабанда підакцизних товарів).

Однак КК України доповнено статтею 201-4 тільки згідно із Законом № 3513-IX від 09.12.2023, а на момент вчинення цього діяння на території Республіки Польща таке не вважалось кримінальним правопорушенням в Україні.

Натомість, відповідно до статті 482 Митного кодексу України, таке становило склад виключно адміністративного проступку.

Недоречним є покликання заявника на те, що за дії вчинені засудженим ОСОБА_5 в Україні передбачена кримінальна відповідальність за ст. 212 КК України, бо, з урахуванням роз`яснення польського суду, діяння вчинене ОСОБА_5 по ст. 65 Кримінально-податкового кодексу РП є відмінним від діяння караного за частиною 3 статті 212 КК України як за об`єктом, так і за об`єктивною стороною складу злочину. Додатковим підтвердженням цього є те, що за змістом статті 482 Митного кодексу України діяння вчинене ОСОБА_5 на території Польщі, в Україні визнавалось виключно адміністративним проступком, а відтак відсутні підстави для його кримінально правової кваліфікації за статтею 212 КК України.

Відповідно до ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до статті 10 КК України, виконання в Україні вироку іноземного суду чи міжнародної судової установи можливо, якщо діяння, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, згідно з цим Кодексом визнається кримінальним правопорушенням або було б кримінальним правопорушенням у разі його вчинення на території України.

Аналогічне положення містить стаття 3 Конвенції про передачу засуджених осіб.

Таким чином, виходячи з викладеного вище, суд прийшов до переконання, що діяння, за вчинення яких ОСОБА_5 засуджений виконуваним вироком на території РП, на момент їх вчинення в Україні кримінальними правопорушеннями не вважались.

А відтак у визнанні і виконанні виконуваного вироку слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 602, 603, 604 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про визнання та виконання на території України вироку суду Республіки Польща, а саме вироку Окружного суду м. Замость від 15.06.2018, який набрав законної сили 23.06.2018 - відмовити повністю.

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області протягом семи днів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 03.10.2024р.

Суддя ОСОБА_1