Провадження № 1-кс/638/3671/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, у кримінальному провадженні №0001974 від 24.09.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кам`янське Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, має двох малолітніх дітей, із неповною середньою освітою, військовослужбовця, без місця реєстрації, який до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 12.07.2024 року Київським районним судом м.Полтави за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова за погодженням з прокурором з клопотанням щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що у провадженні СВ Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001974 від 24 вересня 2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стрілець-снайпер механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону, мобілізований від військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Проте, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та скоїв кримінальне правопорушення-злочин, а саме вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на початку вересня місяця 2024 року, в денний час доби, більш точний час органом досудовим розслідування встановити не виявилось можливим, перебуваючи на першому поверсі об`єкту незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (поблизу спортивного та гуманітарного центру «Акварена»), маючи умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із використанням власних геніталій, незалежно від її добровільної згоди, реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді посягання на статеву свободу та статеву недоторканість іншої особи, а також на нормальний статевий розвиток малолітньої особи та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 є особою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, достовірно знаючи про малолітній вік ОСОБА_7 , діючи з метою задоволення своєї статевої пристрасті, скориставшись тим, що він із малолітньою потерпілою перебувають самі і ніхто не зможе їм завадити, вчинив з малолітньою потерпілою ОСОБА_7 дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої потерпілої із використанням власних геніталій, а саме: один раз вступив із малолітньою потерпілою ОСОБА_7 у природні статеві зносини, вчиняючи на свій розсуд дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в її тіло з використанням власних геніталій.

При цьому слідчий зазначає, що ризики передбачені п.п. 1, 2, 3, 5. ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати. Застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, застави, особистої поруки фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також слідчий вказує, що у кримінальному провадженні з об`єктивних причин ще не виконані всі слідчі та процесуальні дії, тому строк досудового розслідування продовжено до 3-х місяців, тобто до 30.12.2024 року.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали внесене клопотання з підстав, викладених у ньому.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою, посилаючись на недоведеність ризиків та підозри.

Захисник підозрюваного просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на необґрунтованість ризиків.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, дійшов наступного.

Встановлено, що СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0001974 від 24.09.2024 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001974 вбачається, що 24.09.2024 року до Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_8 за фактом того, що приблизно 3 тижні тому громадяник України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території Шевченківського району міста Харкова, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із проникненням у тіло її малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

30.09.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

Надані стороною кримінального провадження докази свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.152 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.10.2024 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 29.11.2024 року.

Постановою керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 21.11.2024 року строк досудового розслідування кримінального провадження продовжено до 30.12.2024 року.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, повинно мітити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При визначенні питання доцільності продовження тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, суд оцінює сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, а саме те, що останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, має двох малолітніх дітей, не одружений, що свідчить про відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, які можуть слугувати стримуючим фактором для забезпечення належної поведінки, є військовослужбовцем, має задовільний стан здоров`я, не є особою з інвалідністю.

З моменту взяття підозрюваного під варту не змінилися обставини, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, вважаю за необхідне зазначити, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, яке є особливо тяжким злочином. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, а отже очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_5 ..

При цьому, слідчий суддя також враховує, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання суду, останній може зокрема незаконно перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку підозрюваного.

Також слідчий суддя вважає обґрунтованим продовження існування ризиків, передбачених п.2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Також суд вважає, що перебуваючи на свободі, обвинувачений може продовжити вчинення кримінальних правопорушень, а отже вважає встановленим також продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Отже встановлено, що у даному кримінальному провадженні заявлені стороною обвинувачення ризики продовжують існувати та виправдовують подальше тримання особи під вартою.

З огляду на характер інкримінованого злочину та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, даних про особу підозрюваного домашній арешт чи інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Слідчий суддя бере до уваги, що досудове розслідування не завершене до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчі дії не виконані в повному обсязі.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, суд вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

У відповідності ч.2 ст.331, ч.4 ст.199 КПК України суд розглядає клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При цьому слід зазначити, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом із цим, згідно ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні дій сексуального характеру щодо малолітньої особи, керуючись ст.183 КПК України, вважаю за необхідне при продовженні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання слідчого - задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, тобто до 30 грудня 2024 року без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1