Справа № 635/5973/20
Провадження № 1-кс/635/300/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

прокурор ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4 , захисник адвокат ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хроли Харківського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше засудженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просила продовжити строк застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вказала, що останній обвинувачується за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та існують ризики передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, не має стійких соціальних зв`язків. Також, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше неодноразово засуджений в тому числі за вчинення тотожних кримінальних правопорушень. Зазначила, що до обвинуваченого вже застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою і зі спливом строку дії ухвали суду, обвинуваченого звільнено з-під варти. Не маючи запобіжного заходу, обвинувачений у судові засідання на виклики суду не з`являвся, причини неявки суду не повідомляв, переховувався від суду і був оголошений в розшук. За викладених обставин, враховуючи особу обвинуваченого, інший більш м`який запобіжний захід не може забезпечити запобіганню існуючих ризиків. Також, просила перевести потерпілого ОСОБА_6 з Державної установи «Харківська виправна колонія № 43» до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» у зв`язку з необхідністю допиту потерпілого в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді трамвая під вартою та вказав, що він не переховувався від суду, мешкав у місті Харкові за фактичною адресою місця проживання по вулиці Гольберівській. Вказав, що є необхідним заслухати у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 тому не заперечує проити його переведення до слідчого ізолятора.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та змінити запобіжний захід на більш м`який у виді домашнього арешту, зазначив, що обвинувачений не має наміру перешкоджати судовому розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України, судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, в тому числі, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, при цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2020 року у відношенні ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого неодноразово продовжувалась ухвалами Харківського районного суду Харківської області, останній раз 06 січня 2022 року на строк до 06 березня 2022 року; у зв`язку з закінченням дії ухвали обвинуваченого звільнено з під варти.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2023 року у відношенні ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дію якого продовжено ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2024 року до 05 квітня 2024 року (включно).

Аналізуючи доводи прокурора, обвинуваченого, захисника, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, оскільки існують ризики передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і інший більш м`який запобіжний захід не може запобігти вказаним ризикам.

Так, ОСОБА_4 , раніше засуджений: 07 липня 1998 року Харківським районним судом Харківської області за ст. 86-1 КК України 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України вважається засудженим умовно з іспитовим строком 2 роки; 03 липня 2000 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 15 березня 2006 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 81, ч. 2, 3 ст. 140, ст. 42, ст. 43 КК України до 5 років позбавлення волі; 19 травня 2010 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 27 серпня 2012 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 296, ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; 22 серпня 2017 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 122 КК України до 2 років 8 місяців позбавлення волі; 27 лютого 2019 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, не має стійких соціальних зв`язків, не працевлаштований, за адресою реєстрації місця проживання та за адресою фактичного проживання, що вказана в обвинувальному акті не проживає, оголошувався у розшук, що вказує на існування ризику переховування від суду. Також, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше неодноразово засуджений.

За викладених обставин, суд, вважає про наявність достатніх підстав для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, не забезпечать запобіганню існуючим ризикам.

Також, враховуючи, що участь потерпілого у судовому засіданні є обов`язковою, сторона захисту наполягала на його участі у судовому засіданні, потерпілий відмовився від участі в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, суд вважає за необхідне перевести потерпілого ОСОБА_6 з Державної установи «Харківська виправна колонія № 43» до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» у зв`язку із розглядом у суді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

Керуючись ст. ст. 318, 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України продовжити до 01 червня 2024 року (включно).

Перевести потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з Державної установи «Харківська виправна колонія № 43» до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» у зв`язку із розглядом у суді кримінального провадження № 0000389 від 28.06.2020 (справа № 635/5973/20) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

Залишити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на період судового розгляду справи № 635/5973/20, але не більше ніж строк відбування покарання.

Копію ухвали направити для виконання до Державної установи «Харківська виправна колонія № 43» та Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під ватрою обвинуваченого може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, в іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1