Справа № 755/487/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канів, Черкаської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , про звільнення останнього від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року за ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року за ч. 1 ст. 286 КК України засудженого ОСОБА_6 .

Клопотання мотивоване тим, що вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2015 року (справа № 760/9239/14-к) ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, зокрема, стягнуто з останнього на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 125 771,09 гривень та моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень. Вирок набрав законної сили 21.12.2015 року, після повернення апеляційної скарги Київським апеляційним судом. Проте, у порушення вимог ст. 57 КВК України, матеріали особової справи ОСОБА_6 № 2/16 р. Дніпровського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області не містять інформації та доказів про виготовлення, направлення та вручення ОСОБА_6 припису про виїзд до місця відбування покарання. Відсутність у матеріалах особової справи ОСОБА_6 припису виключає можливість самостійного виконання ОСОБА_6 вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 01.10.2015 року в частині обмеження волі строком на три роки. Зокрема, матеріали особової справи не містять встановлених фактів отримання ОСОБА_6 вказаного припису та підпису про його отримання, що унеможливлює виконання вироку суду від 01.10.2015 року. Факт відсутності припису про направлення ОСОБА_6 до місця відбування покарання у вигляді обмеження волі строком на 3 роки до певної установи покарання та факт направлення виклику про вручення припису ОСОБА_6 підтверджено наступними доказами, а саме: ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 14.06.2016 року у справі № 755/7588/16-к; ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 05.09.2016 року у справі №755/12884/16-к; ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 13.03.2019 року у справі №755/1753/19; ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 25.01.2023 року у справі № 755/13468/22. Вказані судові рішення є в загальному доступі на сайті судової влади та в матеріалах особової справи № 2/16 р. Наведені обставини у своїй сукупності свідчать, що вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 01.10.2015 року не було виконано до теперішнього часу через недотримання та невиконання приписів ст. 57 КВК України та п. 1.2 розділу V «Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань», затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань, Міністерства внутрішніх справ України 19.12.2003 N 270/1560 (в редакції на час виконання покарання) з боку органу пробації і виключає можливість самостійного виконання вироку суду ОСОБА_6 та відсутність в діях ОСОБА_6 ознак умисного ухилення від виконання вироку суду. Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 01.10.2015 року, яким було визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, набрав законної сили 21.12.2015 року. Трирічний термін виконання даного вироку в частині виконання покарання у виді обмеження волі строком на три роки, сплинув 21.12.2018 року. Належні та допустимі докази того, що ОСОБА_6 ухилявся від відбування покарання у період часу з 21.12.2015 року до 21.12.2018 року в матеріалах справи відсутні. Проте, у загальному доступі на сайті судової влади та в матеріалах особової справи ОСОБА_6 № 2/16 р. Дніпровського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області наявні судові рішення: ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 14.06.2016 року у справі № 755/7588/16-к; ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 05.09.2016 року у справі №755/12884/16-к; ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 13.03.2019 року по справі № 755/1753/19, якими встановлено, що ОСОБА_6 не був належним чином повідомлений про виклик до уповноваженої особи органу пробації та встановлено факт невручення припису ОСОБА_6 про направлення до місця відбування покарання, що унеможливлює виконання вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 01.10.2015 року. Вказані судові рішення набрали законної сили, ніким не оскаржені та не скасовані у встановленому законом порядку, а отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 90 КПК України, мають преюдиціальне значення для вирішення справи, оскільки ними встановлені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 91 КПК України) і які є належними доказами у справі в розумінні ст. ст. 84, 85 КПК України. Наведену позицію підтримав і Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду. Зокрема, постановою ВС/ККС від 19.06.2018 року в справі № 446/1797/14-к. Цього підходу дотримується і Європейський суд з прав людини, який у рішенні «Салов проти України» від 06.09.2005 року (заява № 65518/01) зазначив: «Одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що, коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду (див. рішення у справі Brumarescu, наведене вище, § 61)». Подібну позицію викладено й у рішенні «Совтрансавто-Холдинг» проти України» від 25.07.2002 року (заява № 48553/99). Тобто, з огляду на викладене, слід зазначити, що Дніпровським районним судом міста Києва 13.03.2019 року під час розгляду справи № 755/1753/19 встановлено факт неможливості виконання вироку суду від 01.10.2015 року через недотримання і невиконання органом пробації вимог ст. 57 КВК України. На дату постановлення вказаної ухвали, строк виконання вироку Солом`янського районного суду від 01.10.2015 року ОСОБА_6 , передбачений ст. 80 КК України, вже сплинув. Також, з часу призначення покарання і набрання законної сили вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 01.10.2015 року (дата набрання законної сили вироком суду 21.12.2015 року) до моменту звернення із клопотанням про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 01.10.2015 року у справі №760/9239/14- к минуло 8 років 3 місяці, що є безумовною підставою для задоволення клопотання.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому. Зазначив, що ОСОБА_6 у порушення вимог ст. 57 КВК України, не було вручено під особистий підпис припис про виїзд до місця відбування покарання. У 2022 року ОСОБА_6 з`явився до відділу пробації, а до цього часу, не з`являвся, оскільки, як йому повідомили захисники, останній повинен чекати доки з ним зв`яжуться представники з відділу пробації. У подальшому, ОСОБА_7 почав відшкодовувати шкоду потерпілій , приблизно 2017 року, останній платіж був здійснений у травні 2022 року та 2022 року йому було повернуто посвідчення водія, тобто в цих частинах вирок виконаний. Строк виконання вироку закінчився 21.12.2018 року.

Засуджений ОСОБА_6 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_4 проти задоволення клопотання категорично заперечила, зазначивши, що з моменту ухвалення вироку засуджений ОСОБА_6 зник, змінивши своє місце проживання, і про це не повідомив відділ пробації, на телефонні дзвінки не відповідав, а завдану їй шкоду почав відшкодовувати лише на початку 2022 року, а не з 2017 року, як зазначає захисник. Тобто, ОСОБА_6 вчиняв всі дії для того, щоб не можливо було встановити його місцезнаходження. Зокрема, направляли запити до різних установ щодо з`ясування місцезнаходження ОСОБА_6 , однак, результатів не було. Крім того, ОСОБА_6 перебував у розшуку, спочатку за Дніпровським УП ГУ НП у м. Києві, а потім, за її заявою матеріали було передано до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві. Зокрема, зазначила, що відносно ОСОБА_6 було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 382 КК України, саме за умисне невиконання вироку Солом`янського районного суду м. Києва.

Прокурор також заперечила проти задоволення клопотання, зазначивши, що, відповідно до вимог ч. 4 ст. 80 КК України, строк давності виконання обвинувального вироку переривався, оскільки до його закінчення ОСОБА_6 вчинив новий злочин. Таким чином, відсутні підстави до звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року.

Вивчивши клопотання захисника, оглянувши матеріали особової справи, заслухавши думки захисника, засудженого, потерпілої та прокурора, суд приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, статтею 80 КК України передбачено, що якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Як вбачається з матеріалів особової справи № 2/16 р. відносно ОСОБА_6 , останнього засуджено вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2015 року за ч. 1 ст. 286 КК України до 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Вирок набрав законної сили 21.12.2015 року.

13 січня 2016 року до Дніпровського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Києва (Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області) надійшло із Солом`янського районного суду м. Києва на виконання розпорядження та вирок відносно ОСОБА_6

13 січня 2016 року, 22.01.2016 року, 14 березня 2016 року, 22 липня 2016 року та 01 серпня 2016 року Дніпровським районним відділом кримінально-виконавчої інспекції м. Києва (Дніпровським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області за місцем проживання ОСОБА_6 , зазначеного у вищевказаному вироці, а саме: АДРЕСА_3 , було направлено виклики останньому про прибуття до кримінально-виконавчої інспекції для постановки його на облік (том 1 а.о.с. 7, 10, 14, 77, 80), однак, у визначений час ОСОБА_6 так і не з`явився.

Зокрема, відповідно до довідки старшого інспектора Дніпровського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Києва (Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області) ОСОБА_8 від 03.03.2016 року, останньою були здійснені телефонні дзвінки за номерами телефонів ОСОБА_6 : НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які стали відомі відділу бід час телефонної бесіди з кримінальною канцелярією Солом`янського районного суду м. Києва, однак, було повідомлено, що абонент не доступний (том 1 а.о.с. 12).

У подальшому, відносно ОСОБА_6 Дніпровським УП ГУ НП у м. Києві та ВКП Дарницьким УП ГУ НП у м. Києві були заведені оперативно розшукові справи № 04-130/16 від 17.10.2016 року та № 02-1703 від 11.02.2020 року, з метою встановлення місця знаходження ОСОБА_6 та його затримання (том 1 а.о.с. 147, 229).

Також, як вбачається з матеріалів особової справи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Солом`янського районного суду м. Києві від 01.10.2015 року, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2015 року умисно ухилився від його виконання, про що свідчить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26.05.2022 року, яким останнього засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (том 2 а.о.с. 13), тобто, дане питання вже було предметом розгляду.

Як встановлено, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26.05.2022 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 382 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень. На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 71, 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю вироків визначити у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, який виконувати самостійно. У подальшому, вирок було оскаржено в апеляційному та касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 06.12.2023 року вирок Дніпровського районного суду м. Києві від 26.05.2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 30.05.2023 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

На даний час, у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 382 КК України, розгляд якого триває.

Так, відповідно до положень ст. 80 КК України, підстава для звільнення від відбування покарання складається з трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) не вчинення нею нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Як вбачається з вимоги УІАП ГУ НП у м. Києві від 13.12.2023 року, Дарницьким УП ГУ НП у м. Києві 01.06.2016 року було відкрито кримінальне провадження, яке зареєстровано в ЄРДР за № 12016-1-0-0040/007667 та 05.11.2019 року ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 382 КК України.

Тобто, все вищенаведене переконливо доводить те, що засуджений ОСОБА_6 під час виконання вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2015 року ухилявся від його виконання, вчинено новий злочин, тобто, порушив обов`язковість елементів, які є підставою для звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, передбачені ч. 4 ст. 80 КК України.

У зв`язку з вищенаведеним, у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку засудженого ОСОБА_6 необхідно відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 80 КК України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про звільнення останнього від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року за ч. 1 ст. 286 КК України - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: