Справа №-613/1397/15-к Провадження №-1-кп/613/1/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові справу за обвинувальним актом по кримінальному провадженню №0000563 від 24 серпня 2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пожня Великописарівського району Сумської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, освіта професійно-технічна, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

22 липня 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 ,. будучи раніше судимим за скоєння корисливого злочину, 22 липня 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, на шлях виправлення та перевиховання не став та вчинив новий злочин при наступних обставинах:

Так, ОСОБА_5 , діючи повторно 24 серпня 2015 року близько 10.00 год. маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля приміщення магазину ВАТ « АТБ Маркет», яке розташоване за адресою: м. Богодухів площа Кірова, 20/1, шляхом вільного доступу, таємно скоїв крадіжку велосипеда марки «TOPBIKE ALLUMINIC», вартістю -3 150 грн., який належить ОСОБА_6 , чим завдав потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині визнав себе винним в повному обсязі, не заперечував проти обставин, зазначених в обвинувальному акті. Пояснив, що дійсно 23 серпня 2015 року він посварився зі своєю співмешканкою та з м. Харків пішов пішки до смт Велика Писарівка Сумської області. 24 серпня 2015 року вранці він дійшов до м. Богодухова, в магазині АТБ придбав пляшку пива, яку там же вжив, після цього побачив велосипед, який вирішив викрасти, оскільки йому потрібно було подолати ще приблизно 60 км. , він проїхав декілька сотнів метрів і на велосипеді спустило колесо, та в цей час до нього підійшли працівники поліції. У скоєному щиро розкаявся, зазначив, що більше так чинити не буде. Щодо неявки до суду тривалий час, пояснив, що у 2016 році, з метою заробітку, виїхав до РФ, звідки повернувся у 2017 році та оселився в АДРЕСА_2 . Зазначив, що з 2015 року жодних правопорушень не вчиняв.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненому інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушеннях, при обставинах, викладених в обвинувальних актах, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

Суд дійшов висновку про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_5 , в межах пред`явленого обвинувачення, у таємному викраденні чужого майна ( крадіжці), вчиненій повторно і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України .

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого та тяжкість скоєного правопорушення , який відповідно до ч. 4 ст.12 КК України є нетяжким злочином, характеристику особистості обвинуваченого, обумовлену тим, що він раніше судимий, за скоєння корисливого злочину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України, суд визнає скоєння злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася. Тому при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У частині 2 ст. 65 КК України сформульований принцип доцільності покарання, відповідно до якого винній у кримінальному правопорушенні особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Додержання цих вимог закону припускає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати, чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити винному і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення зазначеної мети. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.

Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила правопорушення. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Уилкокс и Херфорд проти Сполученого Королівства» (заяви № № 43759/10 та 43771/12), зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

З урахуванням викладеного, тяжкості наслідків, а саме того, що потерпілий при призначенні покарання покладався на розсуд суду, разом з конкретними обставинами справи, те що обвинувачений ОСОБА_5 в період з 02 лютого 2016 року по 29 лютого 2024 року та з 23 травня по 25 червня 2024 року перебував у розшуку, скоїв злочин в період іспитового строку, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, частково приєднавши покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 липня 2015 року.

Призначене покарання у такий спосіб, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових злочинів.

Обговорюючи питання про відшкодування процесуальних витрат, які складаються з витрат на залучення експертів у зв`язку з проведенням судово товарознавчої експертизи в сумі 369 грн., суд вважає за необхідне у відповідності з вимогами ст. 124 КПК України, стягнути їх у повному обсязі з обвинуваченого.

До вступу вироку в законну силу, суд вважає за необхідне, запобіжний захід у виді - тримання під вартою, залишити без змін, з урахуванням покарання, що призначає.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавленні волі на строк 2 /ДВА/ роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднавши покарання визначене вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 липня 2015 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 /ДВА/ роки 3 /ТРИ/ місяці.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з 23 червня 2024 року.

Речові докази: велосипед марки «TOPBIKE ALLUMINIC», переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 вважати повернутим володільцю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення судової експертизи у розмірі 369 ( триста шістдесят дев`ять) гривень, які необхідно стягнути на наступні реквізити: отримувач ГУК Харків обл/МТГ Харків/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), номер рахунку UA0020649, код класифікації доходів бюджету 24060300.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити засудженому, захиснику та прокурору.

Суддя