ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1789/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/68/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , на ухвалу Теребовлянського районного суду від 07 листопада 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_10 задоволено.

Застосовано до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_10 у виді передання на піклування близькому родичу рідній сестрі Гарасим ОСОБА_11 з обов`язковим здійсненням нагляду дільничим лікарем-психіатром поліклінічного відділення НП Теребовлянської міської ради Теребовлянська міська лікарня продовжено до набрання ухвалою законної сили.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно ухвали суд першої інстанції визнав доведеним, що 17.08.2023 приблизно о 16 год. 40 хв. по місцю проживання ОСОБА_8 , що в АДРЕСА_1 , між нею та ОСОБА_10 на ґрунті особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт.

В ході даного конфлікту ОСОБА_10 будучи розлючений на ОСОБА_8 та знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано, реалізуючи свій злочинний намір на заподіяння тілесних ушкоджень, правою рукою схватив за шию ОСОБА_8 , в результаті чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синця із садном на його тлі, передньої поверхні грудей справа, які належать до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми діями, ОСОБА_10 у стані неосудності, вчинив суспільно-небезпечне діяння, ознаки якого передбачені ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне спричинення легкого тілесного ушкодження.

Окрім цього, продовжуючи свою злочину діяльність, 17.08.2023 у ОСОБА_12 , який перебував на території господарства ОСОБА_8 , що в АДРЕСА_1 , виник злочинний намір на спричинення тілесних ушкоджень працівникові поліції, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за наступних обставин:

17.08.2023 близько 16 год 22 хв. працівниками поліції СРПП ВП №3 (м. Теребовля) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області, майором поліції ОСОБА_13 та лейтенантом поліції ОСОБА_14 було здійснено реагування на повідомлення про вчинення правопорушення, за зверненням ОСОБА_10 . Прибувши на місце події, а саме на територію залізничного вокзалу в м. Теребовля, спільно із заявником направились на АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_8 .

Перебуваючи за вище вказаною адресою, ОСОБА_10 погрожував фізичною розправою працівникам поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , намагаючись їх змусити покинути господарство ОСОБА_8 .

Працівник СРПП ВП № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_13 , який відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію» є працівником правоохоронного органу, був одягнений в однострої із закріпленими нагрудними знаками та виконував свої службові обов`язки.

ОСОБА_10 в порушення вимог ст.ст. 3, 24, 68 Конституції України, діючи умисно, розуміючи протиправність та суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, з особистих міркувань, демонструючи явну неповагу до авторитету державної влади, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, який виконував обов`язки, покладені на нього Законом України «Про Національну поліцію» та при цьому був одягнутий у формений одяг з відповідними нагрудними знаками, в ході з`ясування обставин звернення ОСОБА_10 , висловив погрозу застосування фізичного насильства у сторону, а саме у словесній формі, після чого реалізовуючи свій злочинний намір на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 діючи умисно, цілеспрямовано наніс декілька ударів лівою та правою рукою в обличчя ОСОБА_13 .

В результаті вказаних дій, ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді синця із садном на його тлі правої виличної ділянки, крововилив слизової оболонки нижньої губи зліва із садном на його тлі, які за ступенем тяжкості належать до легкого тілесного ушкодження ( п.2.3.5. «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості МОЗ України, Київ, 1995»).

Таким чином, своїми діями, ОСОБА_10 у стані неосудності вчинив суспільно-небезпечне діяння, ознаки якого передбачені ч. 2 ст. 345 КК України, а саме умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу Теребовлянського районного суду від 07 листопада 2023 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

А також, повторно дослідити докази, а саме довідку про звернення в травмпункт КНП ТРР Теребовлянська ЦРЛ від 17.08.2023 року; лист КНП ТРР Теребовлянська ЦРЛ від 29.11.2023 року №764; виписка з медичної картки №08799, дані оригінали перебувають у ОСОБА_10 .

Свої вимоги мотивує тим, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 511 від 22.08.2023 ОСОБА_10 на період інкримінованих йому діянь страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдна шизофренія, стабільний дефект психіки по змішаному типу, що досягає рівня хронічного психозу, тому він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_10 в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдна шизофренія стабільний дефект психіки по змішаному типу, що досягає рівня хронічного психозу тому він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. А тому, суд не вправі кваліфікувати дії ОСОБА_10 за ч.2 ст.345 КК України, а такі дії могли бути кваліфіковані тільки за наслідками - тяжкістю завданих тілесних ушкоджень статтею 125 КК України. Також вказує, що наявність у особи психічного захворювання не зумовлює необхідність застосування примусових заходів медичного характеру. Захисник звертає увагу на те, що у даній справі не досліджувалося питання щодо суспільної небезпеки ОСОБА_10 , включаючи необхідність дослідження медичної документації. Крім того вказує, що дана Ухвала не містить посилання на інші докази, досліджені судом, які беззастережно доводять суспільну небезпечність ОСОБА_10 . Також вважає, що суд під час розгляду клопотання належним чином не встановив обставини, визначені п.1-3 ч.1 ст.513 КПК, а саме чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи таке діяння вчинено саме ОСОБА_10 та що останній вчинив відповідне. Захисник вважає, що ряд доказів є дефектними в юридичному розумінні і не можуть бути визнані такими, що доводять, що саме ОСОБА_10 вчинив суспільно небезпечне діяння за ч.1 ст.125 КК України, а саме: Витяг з ЄРДР за №0000184 від 18.08.2023, рапорт помічника чергового ВП №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП Тернопільської області ОСОБА_17 , Постанови про залучення законного представника потерпілої ОСОБА_8 та Постанови про призначення судово-медичної експертизи від 18.08.2023 року, а тому дані докази підлягають виключенню з Ухвали, як такі, що жодним чином не доводять причетність ОСОБА_10 до вчинення суспільно небезпечного діяння. Також вказує на те, що у судово-медичному висновку експерта №715 констатується тільки наявність тілесних ушкоджень, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень і за давністю близько 1-2 діб перед 18.08.2023 року. Також вказує, що не проводилося дослідження про те, що саме діями ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження, які зафіксовані на передній поверхні грудей потерпілої, так як за версією обвинуваченого хватав її за шию. Також не досліджено питання чи не виникли такі тілесні ушкодження раніше, що допускається судовим експертом і чи не виникли вони внаслідок того, що їх розбороняв поліцейський, з огляду на локацію ушкоджень. Адвокат звертає увагу, що в Ухвалі не відображено, що працівник СРПП ВП №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП Тернопільської області ОСОБА_13 перебував у форменому одязі, представився та пред`явив посвідчення працівника поліції. Звертає увагу на те, що ОСОБА_10 є інвалідом II групи, попередньо маючи закритий, уламковий, внутрішньо-суглобовий перелом основ п`ясної кістки правої кисті із зміщенням кісткових фрагментів (Клас АО ASII 77.1.1.ВЗ.3) (перелом Бенетта) мав підстави боятися за своє здоров`я і відповідно всі його дії були наслідком протидії активному нападу із сторони працівника СРПП ВП №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП Тернопільської області ОСОБА_13 . Зазначає, що ОСОБА_10 були отримані тілесні ушкодження, що підтверджується довідкою про звернення в травмпункт КНП ТРР Теребовлянська ЦРЛ від 17.08.2023 року. А тому всі дії ОСОБА_10 були спрямовані на протидію нападу, що виключає кримінальну відповідальність на підставі ч.1 ст.36 КК України. Захисник вказує, що судом не досліджувалося питання чи перебував ОСОБА_10 в стані необхідної оборони, яке було актуальним через хронологію розвитку конфлікту.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу, доводи прокурора і думку потерпілої та її законного представника, які заперечили проти доводів сторони захисту і просили залишити ухвалу без змін, повторно дослідивши обставини провадження в межах клопотання сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Відповідно до ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;

2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;

3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;

4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, об`єктивно встановивши фактичні обставини події суспільно небезпечного діяння, обгрунтовано дійшов висновку про вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.345 КК України.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження при дослідженні судом першої інстанції наявних в матеріалах провадження письмових доказів, висновків експертиз та аналізу досліджених в судовому засіданні показань потерпілого, свідків.

Так, за епізодом умисного спричинення легких тілесних ушкоджень (ч.1 ст.125 КК України) потерпіла ОСОБА_8 підтвердила, що влітку 2023 року ОСОБА_10 прийшов із працівниками поліції на її подвір`я і в ході спілкування став агресивним, а тому вона сказала йому покинути її подвір`я, на що ОСОБА_10 різко схопив її за шию, але потім його відтягнув поліцейський. При цьому, потерпіла вказала, що саме внаслідок дій ОСОБА_10 у неї утворилась довга царапина від шиї до грудей.

Показання потерпілої підтверджуються об`єктивними даними висновку №715 судово-медичної експертизи, згідно якого у ОСОБА_8 встановлено легке тілесне ушкодження у вигляді синця із садном на його тлі передньої поверхні грудей справа, які утворились від одноразової дії тупого предмета.

Також, суд першої інстанції правильно врахував, що показання потерпілої узгоджуються за змістом і хронологією подій з письмовими матеріалами кримінального провадження, зокрема протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.08.2023, згідно якого ОСОБА_8 (неповнолітня) заявила, що ОСОБА_10 , за місцем проживання заявниці: АДРЕСА_1 , зловив її правою рукою за шию та стиснув, чим спричинив тілесні ушкодження.

Крім того, показання потерпілої підтверджуються об`єктивними даними досліджених в ході судового розгляду відеозаписів з бодікамер працівників поліції, на яких зафіксовано як ОСОБА_10 схопив ОСОБА_8 за шию.

За епізодом умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (ч.2 ст.345 КК України) потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердив, що він є працівником поліції, 17.08.2023 надійшло повідомлення, що на залізничному вокзалі у жіночки викрали сумку. Однак, коли він з іншими працівниками поліції прибув для перевірки цього повідомлення то ОСОБА_10 заявив, що це в його мами викрали сумку і провів працівників поліції до господарства ОСОБА_8 , у якому перебувала матір ОСОБА_10 . На подвір`я вийшла ОСОБА_8 , яка надала дозвіл працівникам поліції зайти на подвір`я, разом із нею вийшла жінка похилого віку мама ОСОБА_10 . Працівники поліції почали розпитувати матір ОСОБА_10 про обставини викрадення сумки, на що остання вказала, що такого не пам`ятає. ОСОБА_10 не хотів розмови працівників поліції з його мамою, пояснюючи, що остання не при собі. В ході спілкування ОСОБА_10 кричав до ОСОБА_8 через те, що вона вивела маму на подвір`я та схопив ОСОБА_8 за шию. Тоді, він, ОСОБА_13 , став між ними, щоби перешкодити ОСОБА_10 чинити неправомірні дії щодо ОСОБА_8 , але після цього ОСОБА_10 надалі почав виштовхувати ОСОБА_13 за межі господарства та в ході цього наніс йому, ОСОБА_13 два удари в обличчя.

Повідомлені потерпілим ОСОБА_13 обставини підтвердила допитана в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_8 , яка вказала, що після того як ОСОБА_10 схопив її за шию, за неї заступився поліцейський, якого ОСОБА_10 почав штовхати працівника поліції із нецензурною лайкою за межі господарства потерпілої. Моменту удару ОСОБА_10 поліцейського вона не бачила, однак після того як ОСОБА_10 затримали, то бачила, що в поліцейського обличчя було в крові.

Показання потерпілих узгоджуються між собою за хронологією подій та фактичними обставинами і підтверджуються об`єктивними даними відеозаписів нагрудних камер працівників поліції, які були досліджені в ході судового розгляду і з яких встановлено, що ОСОБА_10 цілеспрямовано заподіяв тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 , який перебував у форменому одязі поліції і діяв як працівник правоохоронного органу, виконуючи свої службові обов`язки.

Згідно висновку експерта №711 у ОСОБА_13 виявлено легкі тілесні ушкодження, зокрема синець із садном на його тлі правої виличної ділянки, крововилив слизової оболонки нижньої губи зліва із садном на його тлі, утворення яких не виключається від щонайменше двох травмуючих впливів - ударів рукою (кулаком).

Враховуючи наведені та інші детально проаналізовані в оскарженій ухвалі докази, що були зібрані під час досудового розслідування та досліджені під час судового розгляду, апеляційний суд приходить до переконання про правильність висновків суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.345 КК України.

Будь-яких об`єктивних даних, які би давали підстави обґрунтовано сумніватися в наведених судом першої інстанції доказах в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що деякі із зазначених в оскарженій ухвалі процесуальних документів (витяг з ЄРДР, рапорт помічника чергового, постанови про залучення законного представника потерпілої та про призначення судово-медичної експертизи) не є доказами в розумінні кримінального процесуального закону, жодним чином не спростовують правильності зазначених висновків суду першої інстанції про

Крім того, зі змісту оскарженої ухвали видно, що вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечних діянь доводиться процесуальними документами, а сукупністю належних і допустимих доказів, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.

Доводи захисника про те, що висновки проведених в ході досудового розслідування судово-медичних експертиз не вказують на те, що тілесні ушкодження заподіяв саме ОСОБА_10 не є підставою для скасування ухвали, оскільки висновок про діяння ОСОБА_10 суд зробив відповідно до вимог ст.93 КПК України на підставі сукупності досліджених в судовому засіданні доказів. Зокрема, суд правильно вказав, що заподіяння встановлених при судово-медичних експертизах легких тілесних ушкоджень потерпілим підтверджується їх показаннями та об`єктивними даними відеозаписів, якими зафіксовано факт вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечних діянь, передбачених ст.125,345 КК України.

Доводи апеляційної скарги, що потерпілий ОСОБА_13 під час події не перебував у формі працівника поліції спростовуються як показаннями потерпілої ОСОБА_8 , так і вказаними відеозаписами нагрудних камер працівників поліції.

Також, повідомлені потерпілими обставини та зафіксовані на відеозаписах нагрудних камер працівників поліції відомості повністю спростовують твердження захисника про те, що дії ОСОБА_10 були наслідком протидії активному нападу зі сторони потерпілого ОСОБА_13 , тобто були необхідною обороною. Наведені в оскарженій ухвалі докази беззаперечно підтверджують, що спочатку ОСОБА_10 вчинив напад на потерпілу ОСОБА_8 і дії працівника поліції ОСОБА_13 були спрямовані на припинення неправомірної поведінки ОСОБА_12 . При цьому, застосовані потерпілим ОСОБА_13 заходи повністю відповідали вимогам закону, що підтверджується висновком службового розслідування за фактами можливих порушень законності та службової дисципліни з боку окремих працівників поліції ВП №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 31.08.2023, згідно якого фактів порушення законності та службової дисципліни в діях майора поліції ОСОБА_13 та старшого лейтенанта поліції ОСОБА_14 під час затримання ОСОБА_12 не встановлено.

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що після припинення працівником поліції нападу ОСОБА_10 на потерпілу ОСОБА_8 . ОСОБА_10 продовжував виштовхувати потерпілого ОСОБА_13 з території подвір`я потерпілої і вході цього цілеспрямовано наносив йому удари руками в обличчя, а тому апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника, що дії ОСОБА_10 були зумовлені його необхідною обороною з тих причин, що ОСОБА_10 боявся за своє здоров`я через отриману в минулому травму кисті правої руки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно кваліфікував діяння ОСОБА_12 за ч.2 ст.345 КК України, а не ст.125 КК України є безпідставними.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 345 КК кримінальна відповідальність передбачена за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

При цьому при скоєнні злочину, передбаченого ст. 345 КК, основним мотивом буде невдоволення виконанням потерпілим службових обов`язків або його службовою діяльністю. І кінцевою основною метою злочину є запобігти виконанню потерпілим службових обов`язків, припинити або змінити характер такого виконання чи вчинити посягання із помсти за минулу діяльність.

Встановлено, що ОСОБА_12 сам звернувся із заявою саме в поліцію і з приводу свого звернення давав пояснення працівникам поліції, в тому числі потерпілому ОСОБА_18 , які прибули за цим викликом ОСОБА_12 . Також, саме у зв`язку з поданою до поліції заявою про грабіж ОСОБА_12 провів працівників поліції до подвір`я потерпілої ОСОБА_8 . Наведене беззаперечно вказує на те, що ОСОБА_12 було відомо, що потерпілий ОСОБА_13 є працівником поліції і захищаючи потерпілу він здійснює службові обов`язки працівника правоохоронного органу. Незважаючи на це ОСОБА_12 застосував до нього фізичну силу і наносив удари руками в обличчя потерпілого ОСОБА_13 . З огляду на вказані обставини, на думку апеляційного суду, тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 було спричинено ОСОБА_12 саме у зв`язку з виконанням службових обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до ОСОБА_12 примусові заходи медичного характеру апеляційний суд також вважає безпідставними.

Так, щодо вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_10 у стані неосудності, то згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 511 від 22.08.2023р. ОСОБА_10 на період інкримінованих йому діянь та на час проведення експертизи страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдна шизофренія, стабільний дефект психіки по змішаному типу, що досягає рівня хронічного психозу, тому він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Наявність зазначеного психічного захворювання є підставою застосування до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Враховуючи вищевказані висновки судового експерта суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_10 вчинив суспільно небезпечні діяння, у стані неосудності.

Згідно приписів ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; госпіталізація до закладу надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Отже, ст.94 КК України містить три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: характер і тяжкість захворювання (медичний критерій); тяжкість вчиненого діяння (юридичний критерій); ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб (соціальний критерій).

Характер і тяжкість захворювання визначаються клінічною формою психічного захворювання, його глибиною і стійкістю, динамікою хворобливого процесу, прогнозом його перебігу та деякими іншими обставинами, що стосуються хворобливого стану особи.

Тяжкість вчиненого діяння ґрунтується на положеннях ст.12 КК України про класифікацію кримінальних правопорушень.

Ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб містить оцінку суспільної небезпечності вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільне небезпечних наслідків та інших подібних обставин; а також психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності даного хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Враховуючи викладене, відомості про особу ОСОБА_10 , характер та тяжкість його психічного захворювання, кількість, тяжкість та конкретні обставини вчинення ним суспільно небезпечних діянь, ступінь його небезпечності для суспільства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність застосування до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, що буде достатнім для запобігання вчиненню ним повторних суспільно-небезпечних діянь.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що оскаржена ухвала відповідає вимогам закону, а підстави для її зміни чи скасування відсутні, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а ухвалу Теребовлянського районного суду від 07 листопада 2023 року відносно ОСОБА_10 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді