Провадження № 1-кс/686/4812/24
УХВАЛА

Іменем України

30 травня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника 2 відділення СВ УСБУ у Хмельницькій області ОСОБА_4 погодженого з прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта Одеської області, громадянина України, не судимого, військовослужбовця за контрактом Збройних Сил України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні № 0000063 від 08.02.2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 402 КК України.

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2024 року начальник 2 відділення СВ УСБУ у Хмельницькій області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням, погодженим з прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000063 від 08.02.2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 402 КК України.

В обґрунтування даного клопотання слідчим зазначено, що Громадянин України ОСОБА_5 , 19.03.2014 відповідно до наказу № 64 командира військової частини НОМЕР_1 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, призначений на посаду начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту у військовому званні «майор».

Надалі, відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 01.11.2016 № 453 майора ОСОБА_5 , начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту, переміщено на посаду начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_2 .

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, майор ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Відповідно до положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Згідно із ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливим і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

У відповідності до вимог статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження, наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Приписами статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці зобов`язані свято І непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Згідно із вимогами статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази.

Відповідно до статей 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час І частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указами Президента України від 1 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 2 березня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України та «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, а в державі оголошено часткову мобілізацію.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Окрім цього, ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону N 589-УІІ ( 589-18 ) від 19.09.2013; із змінами, внесеними згідно із Законом N 1275-УІІ ( 1275-18 ) від 20.05.2014) визначено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України.

Вимоги ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язують забезпечувати у військовій частині постійну бойову готовність, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконувати службові обов`язки.

Разом з тим, майор ОСОБА_5 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, з мотивів хибно зрозумілих інтересів служби, вчинив непокору, яка виразилася в умисному невиконанні наказу, за наступних обставин.

Відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 01.11.2016 № 453 та телеграфного розпорядження т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.11.2016 №350/160/2660 військовослужбовця військової служби за контрактом ОСОБА_5 , призначено на посаду начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2016 №293 майор ОСОБА_5 виключений зі списків особового складу військової частини та вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

Вказаний наказ виданий встановленим Законом порядком, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечив чинному законодавству та останній не був пов`язаний з порушенням конституційних прав і свобод майора ОСОБА_5 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Так, 07 грудня 2016 року майор ОСОБА_5 ознайомився з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2016 №293 про вибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та підтвердив ознайомлення рапортом командиру військової частини НОМЕР_1 , який був складений у військовій частині НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , в якому йому було доведено з`явитися до нового місця служби в визначений керівними документами термін. Крім цього він зазначив, що претензій до керівного складу військової частини НОМЕР_1 з приводу його переводу до іншого місця служби в нього не має.

Крім того, цього ж числа, в присутності заступника командира військової НОМЕР_1 по роботі з особовим складом підполковником ОСОБА_6 , від майора ОСОБА_7 майор ОСОБА_5 отримав припис на вибуття з військової частини НОМЕР_1 в якому було зазначено термін прибуття 08.12.2016 до військової частини НОМЕР_2 .

Проте, 08.12.2016 майор ОСОБА_5 до нового місця служби, тобто до військової частини НОМЕР_2 - не прибув, хоча останній вищезазначений наказ прийняв до виконання, але насправді умисно не виконав.

08.02.2017 відомості про даний факт слідчим військової прокуратури Хмельницького гарнізону внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000063 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 402 КК України.

12.07.2017 складено письмове повідомлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Балта Одеської області, громадянину України, не судимому, військовослужбовцю за контрактом Збройних Сил України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, яке вручено останньому не було через те, що його місцезнаходження є невідомим, а тому у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, за правилами ст. 135 КПК України було надіслано за адресою його проживання.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення об`єктивно й переконливо підтверджується конкретними доказами, зібраними з дотриманням принципів законності й верховенства права та у суворій відповідності процедурі, визначеній кримінальним процесуальним законом України, а саме:

- повідомленням військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2016 № 1/3375 про вчинення кримінального правопорушення;

- актом службового розслідування від 16.12.2016 за фактом відсутності ОСОБА_5 на військовій службі;

- протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 19.04.2017;

- протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 19.04.2017;

- протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 12.06.2017;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

12.07.2017 постановою прокурора військової прокуратури Хмельницького гарнізону оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При визначенні обґрунтованості підозри необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, а саме в рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства», у яких Європейський суд з прав людини зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Від сукупності обставин справи залежить, що саме можна вважати обґрунтованою підозрою.

Крім цього, розглядаючи скаргу у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини підкреслив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішується питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею кримінального правопорушення є достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Зважаючи на вищенаведене, усвідомлюючи можливу міру і строк покарання за скоєне, задля уникнення від кримінальної відповідальності, можна дійти висновку, що підозрюваний ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування та/або суду.

Окрім цього, підозрюваний ОСОБА_5 відсутній за місцем служби на даний час, що свідчить про можливість продовження підозрюваним ОСОБА_5 злочинної діяльності та продовження кримінального правопорушення.

Зазначені обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 та є достатні підстави вважати, що підозрюваний має намір переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також, що він, одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинив дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у ст. 177 КПК України.

Так, під час досудового розслідування встановлені обставини, які прямо вказують на вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, за яким йому повідомлено про обґрунтовану підозру.

З врахуванням того, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років, продовжує злочинну діяльність, уникаючи притягнення до кримінальної відповідальності, переховується від органів досудового розслідування та суду, тому слід прийти до висновку про неможливість запобігання ризикам.

При цьому, підозрюваний ОСОБА_5 продовжує вчиняти інкримінований йому злочин та переховується від органів досудового розслідування та суду, що унеможливлює його участь в розгляді слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу, через що його необхідно затримати та доставити до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбаченихст.ст. 402-405,407,408,429КПК України, застосовується виключно запобіжний захід - тримання під вартою.

З метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з урахуванням даних його особу, сторона обвинувачення вважає, необхідним затримати підозрюваного з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.402 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, перебуває у розшуку, що підтверджується постановою від 12.07.2017 року, тому вбачається наявність сукупності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що останній буде продовжувати переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню, продовжувати вчинення кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в зв`язку чим клопотання слідчого, яке є обґрунтованим, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.188, 189, 190 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта Одеської області, громадянина України, не судимого, військовослужбовця за контрактом Збройних Сил України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала діє по 30.05.2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя