Єдиний унікальний номер: 378/137/24
Провадження № 1-кп/378/16/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Ставище кримінальне провадження № 0000003 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. П`ятигори Тетіївського району Київської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, не працюючого, одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше судимого Ставищенським районним судом Київської областівироком від 29.08.2023 за ч. 1 чт. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, вироком від 29.12.2023 за ст. 126-1 КК України до покарання у виді 5 років обмеження волі із випробуванням і призначенням іспитового строку тривалістю 3 роки,обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 07 люього 2024 року вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, за наступних обставин.

07 лютого 2024 року, близько 13 години 00 хвилин, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які знаходились за місцем спільного проживання у житловому будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла суперечка, в ході якої у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . З метою заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи при цьому їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у спальній кімнаті будинку за вказаною вище адресою, умисно наніс ОСОБА_5 один удар дерев`яною частиною стільця в область верхньої лівої кінцівки, декілька ударів кулаком правої руки в область її обличчя, та, схопивши потерпілу рукою за шию, ударив її об шафу. Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, шиї та лівій руці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України визнав, проте, заперечив нанесення потерпілій удару по руці, суду показав, що 07.02.2024 в денну пору між ним та ОСОБА_5 після спільного вживання алкогольних напоїв в смт. Ставище по поверненню до місця їх проживання у житловому будинку АДРЕСА_2 виникла сварка, потерпіла почала його виганяти. Він зрозумів, що в неї є інший чоловік, здогадався, хто саме, після чого у спальній кімнаті будинку наніс потерпілій декілька ударів кулаком в область обличчя. Не пам`ятає, чи хапав потерпілу рукою за шию, штовхнувши її при цьому об щось. Проте, пам`ятає, що будь-якою дерев`яною частиною по руці ОСОБА_5 він не бив.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим фактичних обставин справи, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого кримінального проступку за обставин, викладених в обвинувальному акті, підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_5 , дослідженими по справі письмовими доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_5 показала, що в лютому 2024 року, точної дати не пам`ятає, вони із її співмешканцем ОСОБА_4 в смт. Ставище разом вжили спиртне. По поверненню до місця їх проживання, близько 13 години, між її співмешкацем та нею у житловому будинку АДРЕСА_2 виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_4 в спальній кімнаті будинку, розбивши попередньо дерев`яний стілець, наніс їй один удар дерев`яною частиною стільця (дужкою) в область верхньої частини лівої руки, а потім наніс декілька ударів кулаком правої руки в область обличчя та, схопивши її рукою за шию, штовхнув її об шафу. На даний час вони з ОСОБА_4 не підтримують фактичних сімейних відносин, проживають окремо.

Показання потерпілої є послідовними і переконливими, узгоджуються та повністю підтверджуються іншими доказами, які не спростовані та досліджені в судовому засіданні.

Винність обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується також іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- рапортом помічника старшого інспектора чергового ВП №5 Білоцерківського ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , відповідно до якого ОСОБА_5 повідомила про нанесення співмешканцем ОСОБА_4 їй тілесних ушкоджень 07.02.2024 (а. с. 42),

- заявою ОСОБА_5 від 07.02.2024 року про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень (а. с. 43);

- довідкою про клінічне обстеження на стан сп`яніння ОСОБА_4 , згідно якої останній 07.02.2024 о 15 годині 50 хвилин перебував в стані алкогольного спяніння - 1.56 % етилового спирту (а. с. 44);

- висновком судово-медичного експерта № 11 від 08.02.2024, відповідно до якого ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у виді синців на обличчі, шиї та лівій руці, зокрема, синців на чолі зліва, на нижньому повіці лівого ока з переходом на виличну ділянку, на лівій бічній поверхні, на шиї справа в підщелепній ділянці, на тильній поверхні середньої третини лівого передпліччя. Вищезазначені тілесні ушкодження утворились внаслідок дії тупого предмета (-ів), і могли утворитись від дії рук, ніг людини в термін і при обставинах вказаних в постанові. За ступенем тяжкості вищеописані тілесні ушкодження, затодіяні ОСОБА_5 , відносяться до легких тілесних ушкоджень (а. с. 45);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 19.02.2024 року за участю потерпілої ОСОБА_5 , відеозаписом даної слідчої дії, переглянутим в судовому засіданні, під час якої потерпіла показала, де саме та в які частини тіла ОСОБА_4 наносив їй тілесні ушкодження (а. с. 85 86, 87);

- висновком судово-медичного експерта № 39 Д від 19.02.2024 року, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у виді синців на обличчіг шиї та лівій руці; які утворилися від дії тупого предмета (-ів). і могли утворитися в термін і при обставинах вказаних в постанові та потерпілою ОСОБА_5 в ході слідчого експерименту 19.02.2024, про що свідчить характер та локалізація тілесних ушкоджень; мало місце не менше 5-ти прикладань травматичної сили до тіла потерпілої ОСОБА_5 , про що свідчить характер та локалізація тілесних ушкоджень (а. с. 76);

- протоколом огляду місця події від 21.02.2024 з фототаблицею, відповідно до якого під час огляду в господарській споруді домогосподарства АДРЕСА_2 виявлено пошкоджений дерев`яний стілець без двох ніжок та пошкоджений дерев`яний фрагмент округлої форми від стільця (а. с. 77 81);

Фактичні дані, що містяться у вищевказаних джерелах доказів узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_5 , отримано в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК є доказами у кримінальному провадженні.

У своїх рішеннях у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 (п. 65) ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_4 щодо того, що він не наносив потерпілій удару дерев`яною частиною розбитого стільця по руці, оскільки його показання в цій частині спростовуються показаннями потерпілої, а також вищевказаними висновками судово-медичного експерта, в т. ч. висновком судово-медичного експерта № 39 Д від 19.02.2024 року, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи не виключається можливість утворення вищезазначених тілесних ушкоджень у потерпілої за обставин, вказаних нею в ході слідчого експерименту.

Зазначені докази судом досліджено в судовому засіданні та суд вважає їх такими, що не містять суперечностей, вони узгоджуються між собою, а тому суд кладе їх в основу обвинувального вироку.

Оцінивши кожний із вищезазначених доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним поза розумним сумнівом обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 , і його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу останнього.

Судом враховується те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, визнає вину в його скоєнні. Аналіз даних про особу обвинуваченого вказує на те, що він не працює, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий та вчинив кримінальний проступок під час іспитового строку.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання останньому., суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах, та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи в сукупності відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України зазначені вище обставини, із урахуванням обставин вчинення кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, думки потерпілої, яка просить обвинуваченого не карати, суд вважає, що міру покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, за якою його визнано винним, у виді штрафу.

А оскільки ОСОБА_4 був засуджений Ставищенським районним судом Київської області вироком від 29 серпня 2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, та вироком від 29 грудня 2023 року за ст. 126-1 КК України, яким йому було призначено покарання у виді обмеження волі строком на 5 років із випробуванням і призначенням іспитового строку тривалістю 3 роки, і після ухвалення цих вироків засуджується за нове кримінальне правопорушення, - суд дійшов висновку щодо необхідності призначення покарання за сукупністю вироків.

При цьому, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 61 та ч. 4 ст.71 КК України щодо особливостей призначення покарання за сукупністю вироків, з урахуванням того, що вищевказаним вироком Ставищенського районного суду від 29.12.2023 ОСОБА_4 засуджено до 5 років обмеження волі, що є максимальним розміром для такого виду покарання, визначеним ч. 2 ст. 61 КК України, та звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного суду України № 8 від 12.06.2009 року, у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК України, та призначення покарання, яке згідно із частиною 3 статті 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, не зважаючи на це, має застосувати вимоги ст.71 КК України і визначити за сукупністю вироків остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Крім того, відповідно до змісту п.10 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З урахуванням викладеного суд вважає, що на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного обвинуваченому за даним вироком, необхідно повністю приєднати покарання за вироком Ставищенського районного судом Київської області від 29 серпня 2023 року та за вироком Ставищенського районного судом Київської області від 29 грудня 2023 року та остаточно визначити обвинуваченому покарання у виді 5 років обмеження волі та штрафу у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень, визначивши, що призначенні покарання у виді штрафу та обмеження волі відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України слід виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати покарання за вироком Ставищенського районного судом Київської області від 29 серпня 2023 року та за вироком Ставищенського районного судом Київської області від 29 грудня 2023 року та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років обмеження волі та штрафу у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України призначенні покарання у виді штрафу та обмеження волі виконувати самостійно.

Строк відбування покарання у виді обмеження волі ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського Апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій і прокурору.

Суддя ОСОБА_1