Справа № 214/2261/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001552 від 20.12.2023 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні надав письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_4 на 2 (два) місяці. В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, вчиненого за наступних обставин.

19.12.2023 року протягом дня ОСОБА_4 удвох з чоловіком ОСОБА_7 перебували за місцем свого мешкання в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , де вживали спиртні напої.

Під час вживання спиртних напоїв, перебуваючи в приміщенні кухні вищевказаної квартири ОСОБА_7 приблизно о 17.35 годин дорікаючи ОСОБА_4 щодо відсутності приготовленої їжі, стоячи біля кухонної плити та тримаючи в руці кухонний ніж лезом від себе, внаслідок перебування в стані алкогольного сп`яніння, не втримавши рівновагу, наніс ОСОБА_4 , яка перебувала поруч, дотичне непроникаюче колото-різане ножове поранення передньої черевної стінки, яке згідно висновку експерта №95 від 19.01.2024 відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів.

Вказані дії чоловіка обурили ОСОБА_4 та на вказаному ґрунті між ними відбулась сварка. Намагаючись уникнути подальшої сварки ОСОБА_7 поклав вищевказаний ніж на кухонну тумбу та повернувшись до дружини спиною намагався покинути приміщення кухні.

ОСОБА_4 , приблизно о 18.00 годин 19.12.2023 року перебуваючи у приміщенні вищевказаній кухні в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків до свого чоловіка, взяла з поверхні столу кухонний ніж та утримуючи його в правій руці наблизилась до ОСОБА_7 зі спини, та маючи намір на вбивство свого чоловіка, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та бажаючи настання саме таких суспільно-небезпечних наслідків, умисно, зі значною силою нанесла один удар ножем в ділянку спини ОСОБА_7 , від яких останній впав на підлогу кухні головою до вхідних дверей, де через короткий проміжок часу помер, а ОСОБА_4 з метою приховання злочину накрила тіло ОСОБА_7 покривалом та вимила знаряддя злочину ніж, який потім залишила на кухні.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 заподіяла ОСОБА_7 тілесні ушкодження відповідно до висновків експертів №2570 від 08.01.2024 та №2570/01 від 19.01.2024 року у вигляді колючо-ріжучої рани лівої поперекової області проникаючої до черевної порожнини з пошкодженням підшлункової залози та нижньої порожньої вени, яка ускладнилася внутрічеревною кровотечею (2000мл крові у черевній порожнині), гострим загальним малокрів`ям внутрішніх органів, набряком легень та головного мозку, від якої, приблизно о 18.10 годині 19.12.2023 наступила смерть ОСОБА_7 в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_1 .

На думку сторони обвинувачення, ризики, встановлені під час досудового слідства, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного та насильницького злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України і в обґрунтування продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, є запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного та насильницького злочину проти життя особи, і в разі доведення вини ОСОБА_4 у скоєнні даного кримінального правопорушення, загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, і тому, побоюючись покарання, остання може переховуватись від суду, тим самим перешкоджати об`єктивному розслідуванню та встановленню істини по кримінальному провадженню, виконанню процесуальних рішень, з метою уникнення відповідальності. Крім того, ОСОБА_4 ніде офіційно не працевлаштована, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про слабкість соціальних зв`язків які б могли стримати її не покидати межі м. Кривого Рогу та території Україна.

2)незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні: даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного та насильницького злочину проти життя особи та з метою уникнення відповідальності остання. перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілого та свідків події у цьому кримінальному провадженні, зокрема на сусідів та знайомих, які ще не допитані в суді.

3)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином: даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину в умовах неочевидності та враховуючи обставини кримінального правопорушення остання перебуваючи на волі може іншим чином перешкоджати здійсненню судового розгляду та встановлення істини по справі.

Особиста порука не може бути застосована до обвинуваченої ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю письмових зобов`язань осіб, які заслуговують на довіру суду.

Особисте зобов`язання та домашній арешт не може бути застосований до обвинуваченої ОСОБА_4 у зв`язку із тим, оскільки він не буде достатнім стримуючим засобом, для особи, щодо якої застосовано особисте зобов`язання чи домашній арешт, вільно спілкуватись з іншими особами, які є потерпілими та свідками, зокрема знаходитись за місцем свого мешкання, яке є місцем вчинення злочину.

Всі зазначені обставини свідчать про неможливість запобігти вищезазначеним ризикам шляхом обрання іншого, більш м`якого, запобіжного заходу для ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зобов`язаний оцінити в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою (а це покарання у вигляді позбавленням волі у вигляді позбавленням волі строком від 7 до 15 років); міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання (вдова, неповнолітніх дітей на утриманні не має); репутація обвинуваченої.

Зазначені обставини дають достатні підстави вважати, що лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, тому запобіжній захід тримання під вартою, не може бути замінено на більш м`який.

Тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод. Зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції».

Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні покладався на розсуд суду.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_4 строком на 2 (два) місяці, виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого, його репутацію, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в рішенні «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років.

Судом встановлені обставини, наявність яких може свідчити про ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме спроби ОСОБА_4 переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку суду, ОСОБА_4 може переховуватись від суду, про що свідчать спосіб та суспільна небезпека вчиненого нею кримінального правопорушення, строк покарання який їй загрожує в разі визнання винуватою, відсутність міцних соціальних зв`язків, а також те, що вона одразу після вчиненого нею кримінального правопорушення намагалася скрити сліди злочину.

Окрім того, про можливість переховування обвинуваченої від суду свідчить та обставина, що ОСОБА_4 ніде офіційно не працевлаштована, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про слабкість соціальних зв`язків які б могли стримати її не покидати межі м. Кривого Рогу та території Україна.

При цьому, на думку суду, існує ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні: даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного та насильницького злочину проти життя особи та з метою уникнення відповідальності остання, перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілого та свідків події у цьому кримінальному провадженні, зокрема на сусідів та знайомих, які ще не допитані в суді.

Вказані вище обставини, на думку суду, в сукупності, беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду та продовжувати вчиняти інші злочини, що вказує на необхідність продовження обраного щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що забезпечить належну процесуальну поведінку останньої.

Керуючись ст.ст.110, 176-178, 183, 184, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2 (два) місяці, тобто до 13 травня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1