Справа № 167/6/24
Номер провадження 1-кп/167/25/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000407 від 12 липня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рокині Луцького району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, згідно ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК України) раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_5 , 11 липня 2023 року близько 16 год 50 хв перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою Т0309 сполученням «Дубечне - Стара Вижівка Луків Турійськ Рожище Ківерці - Піддубці» в напрямку смт. Турійськ Ковельського району Волинської області, на ділянці дороги між населеними пунктами с. Залісці та с. Кроватка Луцького району Волинської області, не врахував дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вибрав безпечної швидкості руху, та на заокругленні дороги вліво з`їхав у кювет справа від проїзної частини, чим порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломами 3, 4, 5 ребер справа та 2, 3 ребер зліва, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями):

- п. 2.3 (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.9 (а) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 будучи особою, яка керує транспортним засобом та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений старшим слідчим слідчого відділення відділення поліції № 1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_7 28 грудня 2023 року та затверджений прокурором Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 .

З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, прокурор в судовому засіданні просить суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

В судових дебатах прокурор просить суд призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 роки.

Правова позиція потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що подія мала місце 11 липня 2023 року, на дорозі між селами Залісці та Кроватка Луцького району Волинської області. Вказав, що цього дня він та обвинувачений ОСОБА_5 та знайомий ОСОБА_9 випили 0,5 літри горілки та пляшку пива, після чого поїхали в напрямку смт. Турійськ Ковельського району. Повідомив, що керував автомобілем «Volkswagen Transporter» обвинувачений ОСОБА_5 , а він сидів на передньому пасажирському кріслі, ременем безпеки не був пристебнутий. Ствердив, що між населеними пунктами АДРЕСА_3 , на повороті вліво обвинувачений з`їхав у кювет справа від проїзної частини і внаслідок цього він отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів 5 ребер. Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 допомагав йому з лікуванням, відшкодував повністю матеріальну та моральну шкоду, просив вибачення і він його пробачив та будь-яких претензій немає і карати обвинуваченого не потрібно. В судових дебатах просив суд призначити мінімальне покарання обвинуваченому.

Правова позиція сторони захисту, надані обвинуваченим ОСОБА_5 покази щодо пред`явленого йому обвинувачення за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, за обставин викладених у обвинувальному акті. Зокрема, своїми показами повністю підтвердив, що 11 липня 2023 року близько 16 год 50 хв керував автомобілем марки «Volkswagen Transporter», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, між АДРЕСА_3 , не врахував дорожньої обстановки та з`їхав у кювет справа від проїзної частини дороги, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаявся, засудив свої дії, запевнив, що подібне було вперше і більше ніколи не повториться. Повідомив також, що шкодує про вчинене та повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілому, вибачився перед останнім. Просив суворо не карати.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні просить суд суворо не карати обвинуваченого, врахувати, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість, розкаюється, відшкодував шкоду. Як пом`якшуючі обставини просить врахувати щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди та застосувати відносно обвинуваченого правові приписи ст. 69 КК України і призначити покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами до трьох років.

Межі судового розгляду кримінального провадження.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч. 2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників кримінального провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом потерпілого, обвинуваченого та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Висновки суду.

Таким чином, суд вважає доведеним факт порушення ОСОБА_5 будучи особою, яка керує транспортним засобом та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вимог п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 згаданої постанови, вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують його покарання та інші обставини, які впливають на ступінь відповідальності.

У відповідності до вимог ст. 12 КК України, за ступенем тяжкості вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину.

Суд бере до уваги особу винного, який згідно з ст. 89 КК України раніше не судимий, повністю беззаперечно визнав свою винуватість, характеризується позитивно, повністю відшкодував потерпілому завдану шкоду, по наявній базі даних комунального підприємства «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради він не значиться, на стаціонарному та амбулаторному лікуванні не перебував.

В досудовій доповіді Луцького районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області від 19 лютого 2024 року орган пробації зазначає, про низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, про низький ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб та можливе виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні, добровільне відшкодування завданого потерпілому збитку, оскільки такі обставини встановлені в ході судового розгляду.

В силу ч. 2 ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає повне визнання своєї вини, примирення обвинуваченого та потерпілого.

Обставин, що обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім того, суд звертає увагу на позицію потерпілого, який жодних претензій до обвинуваченого не має та просив суворо не карати його.

Між тим, така позиція потерпілої сторони не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відтак, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру.

На думку суду, вищенаведені та встановлені судом дані свідчать про наявність обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ч. 1 ст. 69 КК України при призначенні йому основного покарання.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_5 суд, з врахуванням характеру та ступеню суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, беручи до уваги наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: визнання вини, щире каяття (зокрема те, що він повністю усвідомив протиправність своїх дій, наслідки свого діяння, засудив свої дії і запевнив, що подібне більше ніколи не повториться), повне відшкодування шкоди, примирення з потерпілим, необережну форму вини, відсутність тяжких наслідків та обставин, які обтяжують покарання, особу винного, який відповідно до ст. 89 КК України не судимий, характеризується позитивно, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України вважає за можливе призначити ОСОБА_5 більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 4 (чотири) роки.

Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

На думку суду, призначення такого покарання буде відповідати вимогам ст. 50, 65 КК України, принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, а також необхідним для досягнення легітимної мети призначення покарання, а саме: виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України, суд вирішує долю речових доказів.

Процесуальні витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи, що становлять 3824 грн, відповідно до ст. 122, 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався.

Застосований захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, згідно ухвали слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 липня 2023 року підлягає скасуванню у зв`язку із постановленням кінцевого рішення по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 366-368, 371, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 (чотири) роки.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 липня 2023 року на транспортний засіб марки «Volkswagen Т4», державний номерний знак НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_5 .

Речові докази у справі автомобіль марки «Volkswagen Т4», державний номерний знак НОМЕР_1 , який поміщений на спецмайданчик Головного управління Національної поліції у Волинській області за адресою: АДРЕСА_4 - повернути власнику ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи в розмірі 3824 (три тисячі вісімсот двадцять чотири) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Рожищенський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1