ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1550/24 Справа № 242/196/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 25 березня 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Дніпровська УПВ (№4)» до 14 травня 2024 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

В провадженні Селидівського міського суду Донецької області перебуває кримінальне провадження №0000030 від 01.02.2023 року відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25 березня 2024 року обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Дніпровська УПВ (№4)» до 14 травня 2024 року включно.

Доводи апеляційної скарги:

У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу судді Селидівського міського суду Донецької області від 25.03.2024 року про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора в повному обсязі та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місце його реєстрації: АДРЕСА_1 .

Вважає, що ухвала суду 1-ї інстанції є незаконною та необґрунтованою, підлягає скасуванню.

Зазначає, що прокурор в клопотанні про продовження тримання під вартою зазначив лише загальні положення КПК України щодо наявності ризиків з боку обвинуваченого, що призводить до надмірного формалізму обґрунтування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою. Жодних доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у клопотанні прокурор не надав.

Вказує, що саме лише тяжкість покарання не є самостійною підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Для встановлення ризику втечі необхідно брати до уваги не лише тяжкість покарання, а й характеристику особи. При цьому об`єктивних даних щодо переховування ОСОБА_8 від суду, не надано, а також не наведено доказів можливості вчинення іншого злочину.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу захисника обвинуваченого задовольнити з підстав, наведених в ній.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у вчинені таємного викрадення чугого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. Ухвалою слідчого судді Селидівського міського суду Донецької області від 13.02.2023 року ОСОБА_9 по даному кримінальному провадженню було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається із виділених матеріалів кримінального провадження, ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25 березня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 травня 2024 року включно.

Продовжуючи строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер пред`явленого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі. Зокрема, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд першої інстанції, із врахуванням вищенавеного, не знайшов підстав для застосування інших запобіжних заходів альтернативних триманню під вартою, як таких, що не достатні для запобігання ризиків та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до ст. 183 КПК України з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, майнового та сімейного стану обвинуваченого, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд визначив заставу достатню для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України - в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», що дорівнює 53 680 грн. (2 684 грн. х 20).

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо необґрунтованості прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає недоведеними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд 1-ї інстанції врахував характер скоєного кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Колегія суддів вважає,що суд 1-ї інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, той факт, що обставини, які були підставою для взяття ОСОБА_8 під варту на даний час не змінилися, та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції в повному обсязі надав оцінку в сукупності всім обставинам інкримінованого кримінального правопорушення, яке є тяжким, умисним, корисливим, скоєним в період дії воєнного стану, також надав оцінку особі обвинуваченого, який офіційного місця роботи не має, не одружений, раніше неодноразово судимий, таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим.

Колегією суддів враховано наявність ризиків, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи, що за інкримінований йому злочин передбачено покарання до 8 років. Крім того, погоджується, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки має схильність до вчинення протиправних діянь, про що свідчать попередні судимості, в тому числі проти власності.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у ОСОБА_8 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, доводи захисника про припущення заявлених ризиків, не заслуговують на увагу, оскільки враховуючи особу обвинуваченого та характер інкримінованого кримінального правопорушення, заявлені прокурором ризики, є цілком ймовірними.

Колегія суддів не вбачає на даний час, надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення з сукупністю ризиків, які продовжують існувати. Тому, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу колегія суддів вважає таким, що не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

Підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не вбачається. Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 25 березня 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Дніпровська УПВ (№4)» до 14 травня 2024 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4