Провадження № 1-кс/947/9017/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000734 від 12.06.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000734 від 12.06.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 03.07.2024 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України за кваліфікуючими ознаками: продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, вчинений у значному розмірі за попередньою змовою групою осіб під час воєнного стану.

Санкцією ч. 3 ст. 201-2 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Таким чином, майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 у разі визнання судом його винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України може бути використано для забезпечення покарання у виді конфіскації майна.

Вказані обставини на думку органу досудового розслідування свідчать про те, що на даному етапі є доцільним накласти арешт на частину нежитлової будівлі, загальною площею 586.2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 406,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,4 га., кадастровий номер :01:007:0560, які, як зазначає слідчий у клопотанні, належать на праві власності ОСОБА_5 з метою забезпечення можливого покарання у вигляді конфіскації майна, що унеможливить подальше їх відчуження.

За викладених обставин, слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна в рамках даного кримінального провадження.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій просив розглянути клопотання у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Зважаючи на можливість вжиття неправомірних дій щодо майна до прийняття рішення судом, враховуючи положення ст. 172 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність розгляду клопотання за відсутності власника майна ОСОБА_5 .

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Слідчий суддя розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як вбачається з матеріалів клопотання, СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000734 від 12.06.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 03.07.2024 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України за кваліфікуючими ознаками: продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, вчинений у значному розмірі за попередньою змовою групою осіб під час воєнного стану.

Слідчий суддя враховує, що санкція ч. 3 ст. 201-2 КК України передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна.

З інформаційних витягів № 385624665 та № 385624720 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, долучених до клопотання, вбачається, що підозрюваному ОСОБА_5 на праві власності належить:

-частина нежитлової будівлі, загальною площею 586.2 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,

-громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 406,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Слідчий суддя вважає, що відносно вказаного майна, яке зареєстровано за підозрюваним ОСОБА_5 наявна необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя прийшов до висновку, що арешт майна у даному випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

На підставі викладеного, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, беручи до уваги розумність та співрозмірність арешту майна, а також його наслідки, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання в частині накладення арешту начастину нежитлової будівлі, загальною площею 586.2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 406,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , які зареєстровані за ОСОБА_5 є обґрунтованим, належним чином вмотивованим, а відтак, клопотання в цій частині підлягає задоволенню.

Проте, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого в частині накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,4 га., з кадастровим номером :01:007:0560 задоволенню не підлягає, оскільки згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вказана земельна ділянка належить Богуславській міській раді, а не підозрюваному ОСОБА_5 .

Враховуючи те, що об`єкт нерухомого майна, а саме: земельна ділянка, площею 0,4 га., з кадастровим номером :01:007:0560 не належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає неможливим накладення арешту на неї з метою забезпечення можливої конфіскації майна, яка може бути застосована до останнього, а тому у задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити.

З огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до висновку про можливість часткового задоволення поданого клопотання.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000734 від 12.06.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та здійснення будь-яких реєстраційних дій на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК Українив рамках кримінального провадження № 0000734 від 12.06.2024 року, а саме на:

- частину нежитлової будівлі, загальної площею 586.2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 06;

- громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 406,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 06.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1