У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Євгенівка Баштанського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000098.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_6 ,

підозрюваний - ОСОБА_5 ,

захисник - ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 17.03.2024 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати більш м`який запобіжний захід.

Узагальнені доводи апелянтів.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_5 зазначає, що ухвала слідчого судді постановлена з порушенням вимог КПК України, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт вважає, що матеріали клопотання слідчого не містять доказів доведення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також того, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання його під вартою.

На думку підозрюваного слідчий суддя не врахував його позитивну репутацію, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи перебування на утриманні неповнолітньої дитини та відсутність майнової шкоди.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом Управління СБ України в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000098 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що місцевий мешканець с. Новокондакове Снігурівської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправність своїх дій, надав згоду на співпрацю з військовослужбовцями зс РФ, яка полягала у несенні чергування на контрольно-пропускному пункті зс РФ, облаштованому на автодорозі між селами Новокондакове та Нововасилівка Баштанського району Миколаївської області. Зокрема, наприкінці квітня 2022 року (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) на ОСОБА_5 невстановленими на даний час представниками зс РФ покладені функції перевірки осіб та транспортних засобів, які пересуваються через вказаний контрольно-пропускний пункт, для чого останньому видана вогнепальна автоматична зброя невстановленого на даний час зразку.

Так, ОСОБА_5 , у період з кінця квітня 2022 року по липень 2022 року (точного часу органом досудового розслідування не встановлено), перебуваючи на території контрольно-пропускного пункту зс РФ, розташованого на автодорозі між селами Новокондакове та Нововасилівка Баштанського району Миколаївської області, за координатами НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на надання допомоги збройним формуванням держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації та підтримки рішень та дій збройних формувань, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, маючи при собі вогнепальну зброю невстановленого органом досудового розслідування зразка, вчиняв дії, направлені на перевірку транспортних засобів, багажу, вантажів та документів осіб, які евакуйовувалися з тимчасово окупованих територій Херсонської та Миколаївської областей чи рухались у зворотному напрямку.

На початку травня 2022 року (точного часу органом досудового розслідування не встановлено) місцеві мешканці с. Нововасилівка Баштанського району Миколаївської області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , пересуваючись на автомобілі марки ВАЗ, моделі «2106» реєстраційний номер НОМЕР_2 через контрольно-пропускний пункт зс РФ, розташованого на автодорозі між селами Новокондакове та Нововасилівка Баштанського району Миколаївської області, за координатами 46°59'58"N 32°49'12"E, були зупинені невстановленим військовослужбовцем зс РФ, який наказав пред`явити до огляду багаж та документи. Після чого, ОСОБА_5 , перебуваючи на зазначеному контрольно-пропускному пункті, діючи умисно, виконуючи взяті на себе функції щодо перевірки осіб, які пересуваються через вказаний контрольно-пропускний пункт, документів, транспортних засобів та багажу, будучи з вогнепальною зброєю невстановленого зразку, наказав ОСОБА_8 відкрити для перевірки бардачок вказаного транспортного засобу. Впевнившись в належності таких осіб до місцевих мешканців та відсутності в транспортному засобі інших сторонніх осіб, наказав залишити контрольно-пропускний пункт та продовжувати слідування далі.

Крім того, в кінці травня 2022 року (точного часу органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пересуваючись на автомобілі марки ВАЗ, моделі «21099», реєстраційний номер НОМЕР_3 , через контрольно-пропускний пункт зс РФ, що був встановлений на автодорозі між селами Новокондакове та Нововасилівка Баштанського району Миколаївської області, за координатами НОМЕР_1 , де для перевірки осіб, документів, транспортних засобів та багажу, був зупинений невстановленим військовослужбовцем зс РФ. В свою чергу, ОСОБА_5 діючи умисно, виконуючи взяті на себе функції щодо перевірки осіб, упевнившись, що ОСОБА_10 та. ОСОБА_11 являються місцевими мешканцями с. Новокондакове Баштанського району Миколаївської області, вказав на це військовослужбовцям зс РФ, які несли чергування на вказаному контрольно-пропускному пункті, з тим що їх можливо пропустити без перевірки.

18.01.2024 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, а саме у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу збройним формуванням держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди Україні, шляхом реалізації та підтримки рішень та дій збройних формувань держави-агресора.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, характер та спосіб ймовірно вчиненого кримінального правопорушення направленого проти основ національної безпеки України, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто, не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів. викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак, цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передбачати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів огляду місця події від 17.11.2023 р., допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , проведення слідчого експерименту від 24.11.2023 р. та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

При цьому, на даному етапі провадження, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема встановлювати наявність чи відсутність в діях підозрюваного складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з питанням винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 р., суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років.

Оцінюючи наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, апеляційний суд враховує, те, що ОСОБА_5 вчиняв дії спрямовані на допомогу збройним формуванням держави-агресора, а тому подальша процесуальна поведінка підозрюваного може мати негативні наслідки для кримінального провадження.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_5 , того, що на даний час, на території України продовжує діяти воєнний стан, частина територій Миколаївської та Херсонської областей перебувають під тимчасовою окупацією ВС РФ, ведуться активні бойові дії, тому ризик продовження злочинної діяльності або вчинення іншого кримінального правопорушення також є дійсним.

За таких обставин, доводи підозрюваного про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, слідчим суддею прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, апеляційним судом враховуються й імперативні вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, за змістом яких, під час дії воєнного стану, до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111-2 КК України, за наявністю ризиків, визначених ст. 177 КПК України, застосовуванню підлягає лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечить на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження, виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Наявність у підозрюваного постійного місця мешкання, міцних соціальних зв`язків та позитивної характеристики, в даному випадку, не є достатніми підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновків слідчого судді про можливість вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Отже, оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга підозрюваного ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ___________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3