Дата документу 11.04.2024 Справа № 334/7865/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/7865/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/561/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Якимівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянки України, заміжньої, яка має вищу освіту, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 .

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2023 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією усього належного майна на користь держави.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування ухвалено рахувати з моменту відбуття основного покарання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої просить вирок суду стосовно ОСОБА_6 скасувати, кримінальне провадження закрити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з суттєвим порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не доведена допустимими, належними та переконливими доказами поза розумним сумнівом, зокрема, не надано переконливих доказів добровільності зайняття ОСОБА_6 відповідних посад.

На думку сторони захисту, жодний з досліджених доказів не свідчить про добровільність зайняття ОСОБА_6 посади.

Вказує, що висновки суду про винуватість ОСОБА_6 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення не надано суду достовірних доказів, які у своїй сукупності та взаємозв`язку були б достатніми для прийняття рішення про доведеність факту інкримінованого останній правопорушення, тобто саме про добровільність зайняття ОСОБА_6 посади начальника відділу культури та туризму у незаконно створеному на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області органі влади.

Згідно з вироком суду, згідно із положеннями Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1899 та 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Приблизно о 05 годині 00 хвилин 24 лютого 2022 року президент рф оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України та віддав відповідний наказ підрозділам збройних сил та іншим збройним формуванням рф про військове вторгнення на територію суверенної України через державні кордони в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснити збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, після чого здійснити військову окупацію частин території суверенної України.

24 лютого 2022 року, на виконання вищевказаних наказів, військовослужбовці ЗС рф, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторгайсь на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, у тому числі Мелітопольського району, в який входить смт. Кирилівка , яке було захоплено 24 лютого 2022 року представниками держави-агресора, та створили незаконні органи влади на вказаній території.

24 лютого 2022 року указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого неодноразово продовжена відповідними указами Президента України, затвердженими Законами України, і який діє наразі.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року (в редакції від 07 травня 2022 року, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована рф територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація рф територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Відтак, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» Кирилівська селищна територіальна громада Мелітопольського району Запорізької області з 24 лютого 2022 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Після повної окупації території Мелітопольського району Запорізької області, представниками збройних формувань рф фактично узурповано всі владні повноваження на вище зазначеній території шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності територіальних громад, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення на захоплених територіях, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Разом з тим, в період між третьою декадою квітня 2022 року та першою декадою травня 2022 року (більш точні дата та час судом не встановлені), представниками збройних формувань рф, всупереч порядку установленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншим діючим нормативно-правовим актам, цілеспрямовано створено окупаційну адміністрацію Мелітопольського району Запорізької області - т.зв. «военно-гражданскую администрацию Мелитопольского района», з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території та безпосередньої реалізації всіх узурпованих владних повноважень діючої Мелітопольської районної ради Запорізької області та відповідної державної адміністрації.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військовим шляхом територіях Мелітопольського району Запорізької області, представники збройних формувань рф разом із посадовими особами зазначеної окупаційної адміністрації Мелітопольського району Запорізької області у невстановлені судом точні дату та час, але не пізніше 26 квітня 2022 року, створили на території Якимівської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області підконтрольний «военно-гражданской администрации Мелитопольского района» незаконний орган влади «Акимовская военно-гражданская администрация» (адміністративна будівля знаходиться за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Якимівка, вул. Ігоря Щербини, буд. 6), у склад якої серед іншого входять окупаційні адміністрації т.зв. «сельские советы Акимовской военно-гражданской администрации», які наділені всіма необхідними владними повноваженнями, узурпованими у діючих старостинських округів Якимівської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області, які не припинили своєї діяльності відповідно до вимог чинного законодавства України, з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території, встановлення тотального контролю та реалізації всіх узурпованих владних повноважень.

Разом тим, зі створенням на тимчасово окупованій території незаконного органу влади - «Акимовская военно-гражданская администрация» у структурі вказаної адміністрації створено відповідні структурні відділи, які відповідають за різні напрямки роботи адміністрації. Так, у невстановлені судом дату та час, але не пізніше третьої декади квітня 2022 року у складі незаконного органу влади - «Акимовская военно-гражданская администрация» утворено відділ культури та туризму (мовою оригіналу: отдела культуры и туризма).

В свою чергу незаконними органами, посадовими та службовими особами відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Громадянка України ОСОБА_6 , в період між третьою декадою квітня 2022 року та першою декадою травня 2022 року, але не пізніше 03 травня 2022 року (точні дата та час судом не встановлені), будучи проросійськи налаштованою особою, перебуваючи на території Якимівської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, яка з 24 лютого 2022 року по теперішній час є тимчасово окупованою територією збройними формуваннями держави-агресора, діючи умисно, достовірно усвідомлюючи та передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, всупереч нормам і Законам України, прийняла пропозицію від невстановлених судом осіб, із числа представників військової окупаційної адміністрації держави-агресора, та з числа представників військової окупаційної адміністрації держави-агресора т.зв. «Акимовская военно-гражданская администрация», добровільно зайняла посаду начальника відділу культури та туризму (мовою оригіналу: начальник отдела культури и туризма) у незаконно створеному на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області органі влади - «Акимовская военно-гражданская администрация» (мовою оригіналу), яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

В подальшому, ОСОБА_6 , займаючи вказану посаду, будучи незаконно наділеною представниками окупаційної адміністрації обов`язками та функціями, діючи умисно, з власних корисливих, політичних та ідеологічних мотивів, бажаючи проявити себе та довести окупаційній владі свою лояльність та відданість, вчиняла протиправні дії, які проявлялись, зокрема, в загальній організації роботи та управління вказаного відділу незаконного органу влади, підбиранні та формуванні колективу підпорядкованого їй відділу, розпорядженні грошовими коштами та майном, що виділяються на функціонування відділу, наданні розпоряджень підлеглим, обов`язкових для виконання, а також вчиняла інші протиправні дії в інтересах окупаційної влади, що здійснюються від імені та за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, реалізація яких в свою чергу забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади шляхом функціонування незаконно створеного окупаційного органу влади на тимчасово окупованій території України.

Таким чином громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинила кримінальне правопорушення (злочину), передбачене ч.5 ст.111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченої, на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось у суді першої інстанції у порядку, передбаченому главою 24-1 Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури "in absentia" припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні "Медєніца проти Швейцарії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа "Сейдовіч проти Італії"). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа "Шомоді проти Італії"), є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статті 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У цьому провадженні вказаних вимог було дотримано як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також апеляційного провадження, що стороною захисту не заперечується та не спростовано.

Зокрема, повістка про виклик обвинуваченої ОСОБА_6 у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» випуск №71 від 08 квітня 2024 року; повідомлення про дату, час та місце розгляду провадження також розміщено на офіційному веб-сайті Судової влади.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду вказаним вимогам закону відповідає. Суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Як зазначено вище, судовий розгляд зазначеного провадження здійснювався за відсутністю обвинуваченої ОСОБА_6 у спеціальному судовому провадженні, рішення про проведення якого було прийняте з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, знає про розпочате щодо неї кримінальне провадження та переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України (смт.Якимівка), з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження).

У зв`язку з цим обвинувачена ОСОБА_6 не була допитана судом в якості обвинуваченої по суті висунутого їй обвинувачення.

Разом з тим, судом при проведенні спеціального судового провадження були виконані вимоги, передбачені статтею 297-5 КПК України.

Захист обвинуваченої за призначенням здійснював фахівець в галузі права - адвокат ОСОБА_8 .

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що ОСОБА_6 до початку повномасштабного вторгнення була безробітною та з великою ініціативою сприйняла захоплення селища окупаційними військами. В подальшому, вона добровільно погодилась на пропозицію зайняти посаду начальника відділу культури та туризму у незаконно створеному на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області органі влади - т.зв. «Акимовская военно-гражданская администрация» (адміністративна будівля знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ). Вона була представлена працівникам відділу ОСОБА_10 . Після зайняття цієї посади ОСОБА_6 почала активно організовувати масові заходи пропагандистського характеру, зокрема, святкування дня перемоги. Також вона телефонувала співробітникам відділу, які покинули окуповану територію, із вимогою повернути оргтехніку.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що до початку повномасштабного вторгнення вони працювали разом. Після окупації селища вона добровільно зайняла посаду начальника відділу культури та туризму та здійснювала організацію святкування дня перемоги 09 травня 2022 року.

Від допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 прокурор відмовився та вказана відмова була підтримана стороною захисту та прийнята судом.

Крім того, в судовому засіданні дослідженні такі документи:

- протокол огляду від 13 липня 2023 року та додаток до нього, у якому зафіксовано відомості, розміщені на веб-сторінці ІНФОРМАЦІЯ_2 на якому розміщення інформацію про те, що ОСОБА_6 з 24 листопада 2022 року є керівником юридичної особи « Отдел культуры и туризма Акимовского поселкового совета Акимовского района Запорожской области », а також веб-сторінка ІНФОРМАЦІЯ_4 на якій розміщено виступ ОСОБА_6 і представлено її у якості начальника відділу культури та туризму, веб-сторінка ІНФОРМАЦІЯ_5 на якій зафіксовано інформацію про те, що ОСОБА_6 вказана директором « Отдел культуры и туризма Акимовского поселкового совета Акимовского района Запорожской области », огляд веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_6 на якій розміщено відеозапис, у якому ОСОБА_6 , як керівник відділу культуру та туризму висловлює подяку за допомогу відділу, огляд веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_7 на якій розміщено відеозапис, на якому ОСОБА_6 особисто зачитує вірш пропагандистського характеру присвячений солдатам окупаційних військ;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 червня 2023 року за участю свідка ОСОБА_14 , яка на фото №2 впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка під час окупації призначена на посаду начальника відділу культури та туризму;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 червня 2023 року за участю свідка ОСОБА_13 , який на фото №2 впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка під час окупації призначена на посаду начальника відділу культури та туризму;

- протокол огляду від 01 липня 2023 року із додатком на якому зафіксовано огляд змісту публікації, розміщеної у «Telegram-каналі», за змістом якої ОСОБА_6 , як начальник відділу культури та туризму, приймала участь в офіційних заходах;

- протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем (розсекречено в установленому законом порядку) від 18 червня 2023 року із додатком до нього, відповідно до якого, здійснено огляд мобільного телефону ОСОБА_6 неодноразово фігурує у якості начальника відділу культури та туризму;

- протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 20 червня 2023 року та додатку до нього, який досліджено судом в порядку, передбаченому ч.11 ст.615 КПК України, згідно з яким свідок вказав на те, що ОСОБА_6 добровільно зайняла посаду начальника відділу культури та туризму і активно співпрацює із окупаційною владою.

Отже, сукупністю досліджених доказів поза розумним сумнівом підтверджується те, що ОСОБА_6 , будучи громадянкою України, добровільно зайняла посаду начальника відділу культури та туризму у незаконно, створеному на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області органі влади - т.зв. «Акимовская военно-гражданская администрация» (адміністративна будівля знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ), та на виконання наданих їй владних повноважень виконувала обов`язки щодо організації роботи та управління вказаного відділу незаконного органу влади, підбиранні та формуванні колективу підпорядкованого їй відділу, розпорядженні грошовими коштами та майном, що виділяються на функціонування відділу, наданні розпоряджень підлеглим, обов`язкових для виконання, а також вчиняла інші протиправні дії в інтересах окупаційної влади, що здійснюються від імені та за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, реалізація яких в свою чергу забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади шляхом функціонування незаконно створеного окупаційного органу влади на тимчасово окупованій території України.

Вказаний факт підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які узгоджуються з письмовими доказами, зокрема відомостями із додатку, на якому зафіксовано огляд змісту публікації, розміщеної у «Telegram-каналі», за змістом якої ОСОБА_6 , як начальник відділу культури та туризму, приймала участь в офіційних заходах.

Окрім того, з протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 24 травня 2023 року, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 18 червня 2023 року в період 18 червня 2023 року з 09 год. 37 хв. по 11 год. 00 хв., убачається, що ОСОБА_6 неодноразово фігурує у якості начальника відділу культури та туризму у незаконно створеному на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України.

Свої висновки суд належним чином вмотивував в оскаржуваному вироку та з цими висновками повністю погоджується колегія суддів.

Всі доводи сторони захисту, які є аналогічними тим, що викладені в апеляційній скарзі захисника, були перевірені судом першої інстанції та на ці доводи надана аргументована та змістовна відповідь у вироку.

Так, з листування у мобільному додатку «Telegram-каналі» обвинуваченої ОСОБА_6 убачається, що остання активно підтримує режим окупаційної влади, вирішує питання щодо організації роботи та управління вказаного відділу незаконного органу влади, підбиранні та формуванні колективу підпорядкованого їй відділу, розпорядженні грошовими коштами та майном, що виділяються на функціонування відділу, наданні розпоряджень підлеглим, обов`язкових для виконання.

Зазначене, поряд з іншим, є свідченням невимушеності її поведінки, відсутності будь-якого примусу щодо неї, а відтак, і цілковитої добровільності її дій.

Доводи захисника стосовно того, що стороною обвинувачення не доведено, що його підзахисна зайняла вищезазначену посаду добровільно, є безпідставними та не підтверджені жодними доказами.

В той час, з доказів, наведених вище, в т.ч. з показань свідків, не убачається, що ОСОБА_6 діяла не добровільно, а навпаки, підтверджується протилежне, отже доводи захисника ґрунтуються на припущеннях.

В матеріалах кримінального провадження від сутні об`єктивні відомості, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , вчиняючи дії, вказані у обвинувальному акті та у вироку суду, діяла не добровільно.

Прокурор при апеляційному розгляді зазначив, і викладене ніким не спростовано, що відповідних повідомлень як від ОСОБА_6 так і від будь-яких осіб, в т.ч. наближених до неї, до правоохоронних органів з цього приводу не надходило.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, обґрунтовано вважав зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності - достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні, інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винної тощо.

Свої висновки в частині призначеного покарання суд також належним чином вмотивував у вироку.

З огляду на фактичні обставини та підвищену суспільну небезпеку вчиненого злочину, підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_6 колегія суддів не убачає.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі захисника не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду, викладених у вироку, а тому вказана скарга задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2023 року, стосовно ОСОБА_6 за ч.5 ст.111-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4