Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/177/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 310 (229-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001238 від 18.09.2021 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2023 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мартоіванівка м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого сторожем в НВК «Марто-Іванівський ступенів ДНЗ», не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-16 квітня 2020 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.263, ч.2 ст.309, ч.1 ст.310 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

визнано винуватим та засуджено: за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки; за ч.2 ст.310 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 років.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.71 КК України, ОСОБА_8 за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.04.2020 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 8 місяців.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 4118 грн. 88 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок місцевого суду та призначити ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що суд при призначенні ОСОБА_8 покарання у повній мірі не врахував те, що останній свою вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, а також особу ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні батьків похилого віку.

Таким чином, захисник вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції його від суспільства але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за придбання, носіння та зберігання вибухової речовини без передбаченого законом дозволу, за незаконний посів та незаконне вирощування конопель, особою, яка була засуджена за статтями 310, 309 КК України та за незаконне виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, за таких обставин.

Так, в січні 2021 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 , перебуваючи у лісосмузі, яка розташована на прилеглій території до с.Мартоіванівка, м. Олександрія, знайшов пластикову ємність циліндричної форми із речовиною білого кольору та достовірно знаючи, що у вищевказаній ємності міститься вибухова речовина, усвідомлюючи протиправність своїх дій, залишив її собі, поклавши до рюкзака, чим здійснив незаконне придбання вибухової речовини без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, ОСОБА_8 переніс придбану вибухову речовину до квартири під АДРЕСА_2 , чим здійснив носіння вибухової речовини без передбаченого законом дозволу, де в подальшому її зберігав без передбаченого законом дозволу.

В період часу з 22 години 12 хвилин 18.09.2021 року по 02 годину 02 хвилини 19.09.2021 проведено обшук у квартирі під АДРЕСА_2 , де виявлено та вилучено: речовину білого кольору, яка згідно судової експертизи матеріалів речовин і виробів №СЕ-19/112-21/9064-ФХВР ВІД 30.11.2021 являється вибуховою речовиною -гексаметилентрипероксиддіаміном (ГМТД).

Крім того, в 2021 році, точна дата та час в ході досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_8 , посягаючи на суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, ігноруючи вимоги Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" № 61/95-ВР від 15 лютого 1995 року, достовірно знаючи, що операції з наркотичними засобами є незаконними, діючи умисно, незаконно посіяв насіння конопель, які придбав у 2021 року, у невстановленої в ході досудового розслідування особи та в подальшому рослини конопель незаконно вирощував у вазонах за адресою: АДРЕСА_1 .

В період часу з 22 години 12 хвилин 18.09.2021 року по 02 годину 02 хвилини 19.09.2021 проведено обшук у квартирі під АДРЕСА_2 , де в одній із кімнат виявлено рослини ззовні схожі на рослини конопель в кількості 19 рослини, які згідно висновку експертизи матеріалів, речовин і виробів № СЕ-19/112-21/8490 від 28.10.2021 року є рослинами роду конопля та містять психотропну речовину тетрагідроканабінол.

Крім того, в вересні 2021 року ОСОБА_8 , посягаючи на суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, ігноруючи вимоги Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" № 61/95-ВР від 15 лютого 1995 року, достовірно знаючи, що операції з наркотичними засобами є незаконними, діючи умисно, реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне виготовлення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети його збуту, зірвав дозрілі рослини коноплі в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , які в подальшому висушив та подрібнив для особистого вживання, чим здійснив незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

В період часу з 22 години 12 хвилин 18.09.2021 року по 02 годину 02 хвилини 19.09.2021 проведено обшук у квартирі під АДРЕСА_2 , де в кімнаті квартири виявлено та вилучено речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експертизи матеріалів, речовин СЕ-19/112/21/8293 від 12.10..2021 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, обіг якого заборонено. Загальна маса канабісу (в перерахунок на висушену речовину) становить 30,3 грам.

В судове засідання обвинувачений ОСОБА_8 будучи повідомлений про час та дату розгляду апеляційної скарги не з`явився, будь яких клопотань до канцелярії суду не надавав, у зв`язку з чим колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, в дебатах захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку місцевого суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.309, ч.1 ст.310 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

У апеляційній скарзі кваліфікація дій захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309, ч.2 ст.310 КК України не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, особу ОСОБА_8 , який раніше судимий, ніде не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений.

Згідно довідки КНП «Олександрійський наркологічний диспансер Кіровоградської обласної ради» № 423 від 22.09.2021 року обвинувачений ОСОБА_8 з 2019 року знаходиться під наглядом з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю (а.п.144)

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують ОСОБА_8 покарання судом не встановлено.

Підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.ст. 69 та 75 КК України, суд не знайшов і дійшов до висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства.

На спростування доводів адвоката ОСОБА_7 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 надто суворого та несправедливого покарання, колегія суддів відмічає, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

В даному випадку, фактичні обставини справи свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 маючи не погашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисних тяжких злочинів, на шлях виправлення не став і знову вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, встановленого вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2020 року.

З урахуванням характеру, способу вчинення, ступеню тяжкості та суспільної небезпечності, вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, а також його особи, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_8 , як особа представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.

Призначене судом першої інстанції остаточне покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.263, ч.2 ст.310 та ч.1 ст. 309 КК України із застосуванням ст.71 КК України у виді 5 років 8 місяців позбавлення волі, є достатнім для його перевиховання та виправлення, в цілому відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Окрім того, необхідно зазначити, що відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за

наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про

звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК.

У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що суд при призначенні покарання, не достатньо врахував особу ОСОБА_8 , щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є необґрунтованими і по суті спростовуються змістом оскаржуваного вироку, а тому колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, підстав для зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2023 року в кримінальному провадженні № 0001238 від 18.09.2021 року стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст.263, ч.2 ст.310, ч.1 ст.309 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4