Провадження № 1-кс/947/9056/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000467 від 05.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим відділенням відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000467 від 05.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 05.07.2024, за адресою АДРЕСА_1 , було виявлено труп ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ознаками насильницької смерті, та подальшими оперативно-розшуковими заходами було встановлено, що нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 відбувалось у приміщенні квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Старшим слідчим СВ відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 04.05.2024 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини скоєного кримінального правопорушення проведено огляди місця події та обшук, в ході якого виявлено та вилучено наступні речі:

- Сумку синього кольору зі слідами речовини бурого кольору (було упаковано до паперового конверту);

- Керамічний предмет зі слідами речовини бурого кольору (було упаковано до картонної коробки);

- Наволочку червоного кольору зі слідами речовини бурого кольору (було упаковано до паперового конверту);

- Мобільний телефон марки «Honor», синього кольору (було упаковано до сейф-пакету №CRI1205856);

- Простирадло зі слідами речовини бурого кольору (було упаковано до паперового конверту);

- Брюки чорного кольору (було упаковано до паперового конверту);

- Серветка зі слідами речовини бурого кольору (було упаковано до паперового конверту);

- Два недопалки цигарок (було упаковано до двох окремих паперових конвертів);

- Недопалки цигарок, що були виявлені в попільничці (було упаковано до паперового конверту);

- Чашка білого кольору (було упаковано до паперового конверту);

- Мобільний телефон «Blackberry», чорного кольору (було упаковано до сейф-пакету №CRI1205853);

- Недопалок цигарки, що був виявлений в попільничці (було упаковано до паперового конверту);

- особисті речі ОСОБА_6 (шорти, куртка);

- мобільний телефон Redmi в корпусі чорного кольору;

- мобільний телефон «Nokia» з 4 сім-картами;

- 3 мобільних телефони «Samsung»;

- набір відмичок у чохлі;

- паспорт ОСОБА_6 , паспорт ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , банківські картки НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , паспорт ОСОБА_8 , паспорт ОСОБА_9 ;

- одяг ОСОБА_8 (кросівки, футболка, спортивні штани, футболка);

- одяг ОСОБА_9 (спортивні штани);

- пристрій для куріння.

05.07.2024 поставною слідчого СВ ВП №4 ОРУП№1 ГУНП в Одеській області вищеперелічені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий звертається з клопотанням посилаючись на те, що є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене під час вищевказаного огляду майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, могло зберегти на собі його сліди та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий надав заяву в якій клопотання підтримав, у зв`язку із значним службовим навантаженням просив розглянути у його відсутності.

Захисник підозрюваних адвокат ОСОБА_10 надала заяву про розгляд клопотання у її відсутності, в якому зазначила, що проти накладення арешту на вилучене майно заперечує.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що частина вилученого в ході огляду та обшуку майна відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, могло бути знаряддям його вчинення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою від 05.07.2024 року про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст.89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Положеннями статей 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею на даний час встановлено, що вилучене майно, а саме: сумка синього кольору зі слідами речовини бурого кольору; керамічний предмет зі слідами речовини бурого кольору; наволочка червоного кольору зі слідами речовини бурого кольору; мобільний телефон марки «Honor», синього кольору; простирадло зі слідами речовини бурого кольору; брюки чорного кольору; серветка зі слідами речовини бурого кольору; два недопалки цигарок; недопалки цигарок, що були виявлені в попільничці; чашка білого кольору; мобільний телефон «Blackberry», чорного кольору; недопалок цигарки, що був виявлений в попільничці; особисті речі ОСОБА_6 (шорти, куртка); мобільний телефон Redmi в корпусі чорного кольору; мобільний телефон «Nokia» з 4 сім-картами; 3 мобільних телефони «Samsung»; набір відмичок у чохлі; одяг ОСОБА_8 (кросівки, футболка, спортивні штани, футболка); одяг ОСОБА_9 (спортивні штани); банківські картки НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ; пристрій для куріння, відповідають критеріям ст.98 КПК України.

Накладення арешту на мобільні телефони потрібно для проведення їх огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідної комп`ютерно технічної експертизи.

Зв`язок даного майна із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Щодо накладення арешту на вищевказані вилучені під час проведення огляду місця події речі, то зазначене майно, є важливими доказами можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та накладення арешту на них є необхідним для збереження цих речових доказів та недопущення їх знищення.

В той же час, під час розгляду клопотання встановлено, що вилучені: паспорт ОСОБА_6 , паспорт ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , паспорт ОСОБА_8 , паспорт ОСОБА_9 , є майном, що не має відношення до предмету розслідування кримінального провадження №0000467 від 05.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000467 від 05.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт на: сумку синього кольору зі слідами речовини бурого кольору; керамічний предмет зі слідами речовини бурого кольору; наволочку червоного кольору зі слідами речовини бурого кольору; мобільний телефон марки «Honor», синього кольору; простирадло зі слідами речовини бурого кольору; брюки чорного кольору; серветку зі слідами речовини бурого кольору; два недопалки цигарок; недопалки цигарок, що були виявлені в попільничці; чашку білого кольору; мобільний телефон «Blackberry», чорного кольору; недопалок цигарки, що був виявлений в попільничці; особисті речі ОСОБА_6 (шорти, куртку); мобільний телефон Redmi в корпусі чорного кольору; мобільний телефон «Nokia» з 4 сім-картами; 3 мобільних телефони «Samsung»; набір відмичок у чохлі; одяг ОСОБА_8 (кросівки, футболку, спортивні штани, футболку); одяг ОСОБА_9 (спортивні штани); банківські картки НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ; пристрій для куріння

У задоволені клопотання в іншій частині - відмовити та повернути вилучене майно - його власнику.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ ОРУП №1 в Одеській області ОСОБА_11 .

Згідно ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1