печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001790, -

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 26 грудня 2023 року у справі №757/58487/23-к, якою задоволено клопотання старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0001790 від 26.09.2023, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 97 100 (дев`яносто сім тисяч сто) доларів США (971 купюра номіналом по 100 доларів США.. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що Зі змісту ухвали слідчого судді вбачається те, що арешт на грошові кошти ОСОБА_5 накладено з метою збереження речових доказів. Разом з тим, в ухвалі не зазначено, яким саме критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України, у цьому кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, відповідає вказане майно ОСОБА_5 . Із ухвали не вбачається зв`язку між обставинами, які розслідуються у кримінальному провадженні, та майном третьої особи, на яке накладається арешт з метою збереження речових доказів, враховуючи усі перелічені вище обставини, які свідчать про те, що грошові кошти, на які накладено арешт не є коштами, одержаними злочинним шляхом. Крім того, ОСОБА_5 не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження, у цьому кримінальному провадженні їй не повідомлено про підозру при виникненні питання про обмеження права власності у кримінальному провадженні, особа, яка не є підозрюваною, набуває статусу третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт.Протягом досудового розслідування не встановлено, що вказане майно є таким, що набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, доказів, що б підтверджували такі обставини також не надані, а отже застосування арешту на майно, яке належить ОСОБА_5 у даній справі є безпідставним та необхідність у продовженні дії вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала. Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні надала пояснення, клопотання підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні надав пояснення, проти задоволення клопотання заперечував. Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті. Слідчим суддею встановлено, що Офісом Генерального прокурора здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0001790 від 26.09.2023 за підозрою ОСОБА_8 в участі у злочинній організації, заволодінні чужим майном, вчиненого злочинною організацією, в особливо великих розмірах, заволодінні чужим майном, вчиненого повторно, злочинною організацією, в особливо великих розмірах, та заволодінні чужим майном, вчиненого повторно, злочинною організацією, тобто у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191 КК України. У рамках вказаного кримінального провадження Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року у справі №757/58487/23-к задоволено клопотання старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0001790 від 26.09.2023, накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 97 100 (дев`яносто сім тисяч сто) доларів США (971 купюра номіналом по 100 доларів США, які належить на праві власності ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ). Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходить з того, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, а саме на майно - яке вилучено у ході проведення обшуку 07.12.2023 за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 97 100 (дев`яносто сім тисяч сто) доларів США (971 купюр номіналом по 100 доларів США), з метою забезпечення збереження речових доказів до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення, слідчий суддя вважав необхідним накласти арешт на зазначене майно. Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Слідчий суддя дослідивши матеріали, вважає, що доводи клопотання про скасування арешту є необґрунтованими, оскільки на час винесення ухвали про накладення арешту на майно, існували підстави для такого арешту, крім того слідчим суддею не встановлено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї або іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Таким чином, слідчий суддя вважає накладений арешт на майно є обґрунтованим, з урахуванням наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 303, 305-307 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001790 - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошений 29.04.2024 року о 13-45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1