Справа № 676/8429/23
Провадження № 1-кс/676/790/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року м. Кам`янець-Подільський

Слідчий суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною відмову слідчого Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області, уповноваженого на проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000001, у визнанні ОСОБА_3 потерпілим; зобов`язати слідчого Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області, уповноваженого на проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000001, визнати ОСОБА_3 потерпілим.

Заявник в судове засідання не з`явився, заявивши у скарзі клопотання про розгляд справи без його участі.

Слідчий Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькі області в судове засідання не з`явилася, направивши матеріали кримінального провадження для їх дослідження у судовому засіданні.

Прокурор, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідування даного кримінального провадження, в судове засідання не з`явився, що відповідно до частини 3 статті 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

На підставі частини 4 статті 107 КПК України у зв`язку з неприбуттям в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, скаргу розглянуто без застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження.

Вивчивши долучені до скарги матеріали, а також матеріали досудового розслідування даного кримінального провадження слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 5 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, прокурора про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Встановлено, що в провадженні СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000001 від 02.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 367 КК України.

Відомості до ЄРДР внесено на підставі заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення та на підставі ухвал слідчих суддів за результатом розгляду скарги ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

31.01.2024 прокурором Кам`янець-Подільської окружної прокуратури винесено постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань кримінальних проваджень за заявами ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення та на підставі ухвал слідчих суддів в одне кримінальне провадження №0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 367 КК України.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 звертався до слідчого із заявами про визнання його потерпілим та вчинення процесуальних дій.

11.04.2024 заявником отримано постанову від 27.03.2024 про відмову у задоволенні клопотання від 26.03.2024 про залучення до провадження як потерпілого ОСОБА_3 .

Положеннями частини 2 статті 55 КПК України визначено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Зі змісту наведеної норми Закону випливає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдана шкода, повинна після початку кримінального провадження звернутися саме з заявою про залучення її до провадження як потерпілого, про що зазначити у відповідній заяві та обґрунтувати завдану їй шкоду.

Необхідно звернути увагу, що в основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактична (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальна (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого).

Згідно з положеннями частини 5 статті 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

У пункті 4 Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №9-49/0/4-17 від 12.01.2017 також зазначається, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до статті 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди.

Таким чином, правовою підставою для винесення слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій статті 55 КПК України. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

У відповідності до вимог статті 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

В оскаржуваній постанові слідчий посилається на те, що на час винесення постанови не встановлено завдання заявнику моральної та майнової шкоди.

Одночасно, необхідно звернути увагу, що у поданому клопотанні відсутні обґрунтування щодо завданої ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням моральної чи майнової шкоди. Такі відомості відсутні і у заяві про вчинення кримінального правопорушення, що міститься в матеріалах кримінального провадження.

Вирішуючи питання про визнання неправомірними дій слідчого щодо відмови у визнанні потерпілим, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, вимога про визнання дій слідчого неправомірними є безпідставною.

Вимогу про скасування постанови слідчого заявником не заявлено.

Вирішуючи питання про зобов`язання слідчого визнати заявника потерпілим, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Питання зобов`язання слідчого визнати заявника потерпілим відноситься до дискреційних повноважень слідчого, дізнавача, прокурора.

Стаття 307 КПК України не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування, і рішення зобов`язати слідчого визнати заявника потерпілим не входить до кола повноважень слідчого судді. Слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, які віднесені до компетенції органу досудового розслідування або прокурора, тобто перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення. Слідчий суддя не здійснює функцію процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється прокурором, а лише контролює дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення скарги.

Керуючись статтями 55, 110, 220, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1