печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката: ОСОБА_4 ,

підозрюваного: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , погоджене Прокурора третього відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 365 КК України, у кримінальному провадженні № 0001048 від 20.06.2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням прокурора третього відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 365 КК України, у кримінальному провадженні № 0001048 від 20.06.2024 року.

Клопотання мотивує тим, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001048 від 20.06.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 365 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. ч. 2, 4 ст. 296 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 20.06.2024 приблизно о 13 годині 45 хвилин ОСОБА_5 разом із народним депутатом України ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими озброєними особами, одягненими у військову форму без знаків розрізнення, перебували неподалік від адреси: АДРЕСА_1 , де до них підійшов ОСОБА_10 та поцікавився підставами перебування окремих із цих осіб зі зброєю у громадському місці, на що ті відмовилися повідомляти останньому причини та підстави їх перебування за вищевказаною адресою, у зв`язку із чим між ними та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт.

В подальшому, під час словесного конфлікту між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , у останнього виник раптовий умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_10 .

Водночас, усвідомлюючи, що для забезпечення позбавлення волі ОСОБА_10 необхідно мати фізичну, у тому числі чисельну перевагу над потерпілим, ОСОБА_8 , користуючись тим, що ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , а також інші невстановлені особи, одягнені у військову форму без знаків розрізнення, виконують його, ОСОБА_8 , вказівки, наказав останнім незаконно позбавити волі потерпілого ОСОБА_10 , тобто протиправно перешкоджати обирати за своєю волею своє місце знаходження та тримати потерпілого в тому місці, де він знаходитися не бажає, тим самим вступив у попередню змову з ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час особами, одягненими у військову форму без знаків розрізнення, які, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь, надали згоду на вчинення злочину у складі групи осіб.

Після цього, приблизно о 13 годині 50 хвилин, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на даний час особи, одягнені у військову форму без знаків розрізнення, за вказівкою ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наблизились до ОСОБА_10 та, діючи узгоджено, цілеспрямовано, фізично оточили останнього, таким чином шляхом блокування його руху, штовханини, застосуванням фізичної сили та чисельної переваги, унеможливили подальше пересування ОСОБА_10 проти його волі.

Так, безпосередньо ОСОБА_5 неодноразово вербально наказував потерпілому зупинитись, фізично перешкоджав йому рухатись із дитячим візком та немовлям у ньому, вчиняв декілька спроб застосування фізичного примусу шляхом використання больових прийомів із заламуванням верхніх кінцівок потерпілого ОСОБА_10 .

В подальшому, ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та інші невстановлені на даний час особи, одягнені у військову форму без знаків розрізнення, виконуючи вказівку ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію спільного умислу, спрямованого на незаконне позбавлення волі ОСОБА_10 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході фактичного обмеження свободи переміщення потерпілого, застосували до нього фізичну силу, яка виразилась у нанесенні не менше двох ударів руками та удушення руками шиї ОСОБА_10 , чим заподіяли останньому фізичних страждань та подолали його волю до опору.

Не зупиняючись на досягнутому, на виконання вказівки ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , діючи спільно з невстановленими на даний час особами, одягненими у військову форму без знаків розрізнення, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , продовжуючи спільні злочинні дії, направлені на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_10 , що супроводжувалися заподіянням фізичних страждань, усвідомлюючи, що вони не мають права позбавляти волі іншу особу, розуміючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч вимогам статей 3, 29, 33 Конституції України умисно, протиправно, застосували до ОСОБА_10 спеціальний засіб - металеві кайданки, унеможливили здійснення опору останнім, та незаконно позбавили

ОСОБА_10 проти його волі можливості вільно пересуватися і вибирати місце свого перебування, і таким чином протягом близько 20 хвилин незаконно утримували потерпілого на вулиці за вказаною вище адресою, де ОСОБА_10 знаходитись не бажав.

На підставі викладеного, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме у незаконному позбавленні волі людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань.

Крім того встановлено, що наказом начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві від 22.01.2024 № 100 о/с ОСОБА_5 призначений на посаду оперуповноваженого оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 25.06.2024 № 1159 о/с ОСОБА_5 звільнено із займаної посади.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів, крім інших, відносяться органи Національної поліції та інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

В силу дії ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_5 в період з 22.01.2024 по 25.06.2024 був працівником правоохоронного органу, наділеним владними повноваженнями та в межах своєї компетенції зобов`язаний був захищати права і свободи громадян, пред`являти вимоги, приймати рішення, обов`язкові для виконання фізичними та юридичними особами незалежно від їх відомчої належності чи підлеглості, та відповідно до примітки 1 ст. 364 КК України у зазначений період був службовою особою, яка постійно здійснює функції представника влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: 1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 3)вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; 5) здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; 6) здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються а) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; б) під час затримання особи; в) під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого; г) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим; ґ) проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі.

Крім того, відповідно до ст. ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, згідно з яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню; кожна людина має право на особисту недоторканість; кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 1 Закону України «Про Національну поліції» визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності, згідно статті 3 вказаного Закону, поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Законом України «Про національну поліцію» та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із статтями 6-8 Закону України «Про Національну поліцію України», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію України», поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва поважати і не порушувати прав і свобод людини. Звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Водночас, статтею 3 цього Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну відповідальність відповідно до закону. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. ст. 62, 64 Закону України «Про Національну поліцію України», поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами. Поліцейський під час виконання покладених на нього обов`язків підпорядковується тільки своєму безпосередньому та прямому керівнику. Ніхто, крім безпосереднього і прямого керівника (за винятком випадків, прямо передбачених законом), не може надавати будь-які письмові чи усні вказівки, вимоги, доручення поліцейському або іншим способом втручатися в законну діяльність поліцейського, у тому числі діяльність, пов`язану з кримінальним провадженням або провадженням у справах про адміністративні правопорушення. Ніхто не має права покласти на поліцейського виконання обов`язків, не визначених законом. Особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 42 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу, як фізичний вплив (сила), застосування спеціальних засобів, застосування вогнепальної зброї. Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників. Поліцейський за жодних обставин не може застосовувати заходи примусу, не визначені цим Законом. Поліцейський зобов`язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату.

Згідно зі ст. ст. 43-44 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим. Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку. Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення. Заборонено застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї до жінок з явними ознаками вагітності, малолітніх осіб, осіб з явними ознаками обмежених можливостей або старості, крім випадків учинення ними збройного чи групового нападу, учинення збройного опору поліцейському, що загрожує життю і здоров`ю інших осіб або поліцейських, якщо відбити такий напад або опір іншими способами і засобами неможливо. Поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом. Поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили.

Однак, незважаючи на свою обізнаність з вимогами вищевказаних нормативно правових актів, ОСОБА_5 перевищив свої службові повноваження як працівника органу Національної поліції України, за наступних обставин.

Так, 20.06.2024 приблизно о 13 годині 45 хвилин ОСОБА_5 разом із народним депутатом України ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими озброєними особами, одягненими у військову форму без знаків розрізнення, перебували неподалік від адреси: АДРЕСА_1 , де до них підійшов ОСОБА_10 та поцікавився підставами перебування окремих із цих осіб зі зброєю у громадському місці, на що ті відмовилися повідомляти останньому причини та підстави їх перебування за вищевказаною адресою, у зв`язку із чим між ними та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт.

В подальшому, під час словесного конфлікту між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , у останнього виник раптовий умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_10 .

Усвідомлюючи, що для забезпечення позбавлення волі ОСОБА_10 необхідно мати фізичну, у тому числі чисельну перевагу над потерпілим, ОСОБА_8 , користуючись тим, що ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , а також інші невстановлені особи, одягнені у військову форму без знаків розрізнення, виконують його, ОСОБА_8 , вказівки, наказав останнім незаконно позбавити волі потерпілого ОСОБА_10 , тобто протиправно перешкоджати обирати за своєю волею своє місце знаходження та тримати потерпілого в тому місці, де він знаходитися не бажає, тим самим вступив у попередню змову з ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час особами, одягненими у військову форму без знаків розрізнення, які, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь, надали згоду на вчинення злочину у складі групи осіб.

ОСОБА_5 , надавши згоду на вчинення злочину за його участю, усвідомлюючи, що не має законних підстав для обмеження волі ОСОБА_10 , прийняв рішення перевищити свої службові повноваження та під виглядом затримання ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час особами, одягненими у військову форму без знаків розрізнення із застосуванням насильства та спеціальних засобівнезаконно позбавити волі останнього.

Після цього, приблизно о 13 годині 50 хвилин, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на перевищення своїх службових повноважень, ОСОБА_5 , діючи умисно, маючи на меті спільно з ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час особами, одягненими у військову форму без знаків розрізнення, за вказівкою ОСОБА_8 незаконно позбавити волі ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи законних підстав для затримання ОСОБА_10 , наблизився до останнього та спільно з ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час особами, одягненими у військову форму без знаків розрізнення, фізично оточили останнього, таким чином шляхом блокування його руху, штовханини, застосуванням фізичної сили та чисельної переваги, унеможливили подальше пересування ОСОБА_10 проти його волі.

Одночасно з цим, ОСОБА_5 , перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи умисно, перевищуючи свої службові повноваження, усвідомлюючи, що не має законних підстав для затримання ОСОБА_10 та його дії явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, маючи на меті спільно з ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час особами, одягненими у військову форму без знаків розрізнення, за вказівкою ОСОБА_8 незаконно позбавити волі ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, неодноразово вербально наказував ОСОБА_10 зупинитись, фізично перешкоджав йому рухатись із дитячим візком та немовлям у ньому, вчиняв декілька спроб застосування фізичного примусу шляхом використання больових прийомів із заламуванням верхніх кінцівок потерпілого.

В подальшому ОСОБА_5 , перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи умисно, перевищуючи свої службові повноваження, усвідомлюючи, що не має законних підстав для затримання ОСОБА_10 та його дії явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, порушуючи охоронювані законом права ОСОБА_10 , маючи на меті спільно з ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час особами, одягненими у військову форму без знаків розрізнення, за вказівкою ОСОБА_8 незаконно позбавити волі ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході фактичного обмеження свободи переміщення ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час особами, одягненими у військову форму без знаків розрізнення застосували до ОСОБА_10 насильство, яке виразилось у нанесенні не менше двох ударів руками та удушення руками шиї ОСОБА_10 .

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_5 , перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи умисно, перевищуючи свої службові повноваження, усвідомлюючи, що не має законних підстав для затримання ОСОБА_10 та його дії явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, порушуючи охоронювані законом права ОСОБА_10 , маючи на меті спільно з ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час особами, одягненими у військову форму без знаків розрізнення, за вказівкою ОСОБА_8 незаконно позбавити волі ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході фактичного обмеження свободи переміщення ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час особами, одягненими у військову форму без знаків розрізнення, застосували до ОСОБА_10 спеціальний засіб - металеві кайданки, чим унеможливили здійснення опору останнім, та незаконно позбавили ОСОБА_10 проти його волі можливості вільно пересуватися і вибирати місце свого перебування, після чого протягом близько 20 хвилин незаконно утримували ОСОБА_10 на вулиці за вказаною вище адресою.

Таким чином, ОСОБА_5 , будучи службовою особою - працівником правоохоронного органу, діючи у порушення вимог ст. 43, ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію» щодо заборони застосування фізичної сили, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, незаконно спільно із ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час особами, одягненими у військову форму без знаків розрізнення, застосував насильство та спеціальні засоби до ОСОБА_10 .

На підставі викладеного, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, а саме перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що супроводжувалось насильством та застосуванням спеціальних засобів.

У встановленому КПК України порядку слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань за погодженням з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора 08.07.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 365 КК України.

Так, слідчий вказує, що ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 365 КК України, а тому перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду, відтак виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання, та просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного, його захисника, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, а також усні пояснення сторін разом з доданими до них документами, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001048 від 20.06.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 365 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. ч. 2, 4 ст. 296 КК України.

У встановленому КПК України порядку слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань за погодженням з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора 08.07.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 365 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 365 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

-протоколом прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення;

-протоколами допиту потерпілого ОСОБА_10 ;

-протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ;

-протоколами слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 ;

-протоколом допиту законного представника потерпілої малолітньої дитини ОСОБА_26 ;

-протоколом огляду веб-сторінки «Дніпро Оперативний» в соціальній мережі «Телеграм»;

-протоколом огляду відеозапису, наданого потерпілим ОСОБА_10 з його мобільного телефону;

-висновком спеціаліста СМЕ № 1835 від 20.06.2024;

-іншими матеріалами вказаного кримінального провадження, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують вчинення ОСОБА_5 інкримінованих кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи з наявних в матеріалах даних, з протоколів допиту свідків, огляду документів, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 365 КК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, ніж до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховуєттяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , дані про особу підозрюваного та наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме можливість:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

- знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду) підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, оскільки злочин, який інкримінують ОСОБА_5 є тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років, та будучи обізнаним про покарання, що йому загрожує за інкримінований злочин, для уникнення покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 ознайомлений з формами та методами роботи правоохоронних органів, методами конспірації, які він може використовувати з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Підозрюваний ОСОБА_5 не має постійного місця роботи, не одружений, на утриманні дітей не має, немає сталих соціальних зв`язків, а тому може здійснити спробу залишити місце свого постійного проживання, в тому числі нелегально виїхати за межі території України.

Одночасно з цим, ризик переховуватися підтверджується наявністю у ОСОБА_5 та його родини достатніх майнових активів, що дає фінансову можливість йому тривалий час не працювати та переховуватися від органів досудового розслідування.

Ці факти не самі по собі, а у їх сукупності та взаємозв`язку вказують на існування відповідного ризику.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) обґрунтовується тим, що на даний час не встановлено (ідентифіковано) всіх осіб, причетних до незаконного позбавлення волі та катування ОСОБА_10 , а також вчинення хуліганських дій.

Разом із тим під час досудового розслідування отримано відеозаписи з камер відеоспостереження, переглядом яких встановлено спільне пересування підозрюваного ОСОБА_5 з іншими підозрюваними у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також виконання вказівок останнього щодо незаконного позбавленні волі ОСОБА_10 .

Підозрюваний ОСОБА_8 вже здійснював знищення речових доказів шляхом розбиття в присутності представників прокуратури та ДБР власних мобільних телефонів. Враховуючи, що ОСОБА_5 раніше вже виконував вказівки ОСОБА_8 , маючи свободу дій, він може за власною ініціативою, або за вказівкою ОСОБА_8 , чи інших осіб, які діють в його інтересах, знищити, спотворити або сховати будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, що створить перешкоду для подальшого викриття фактів злочинної діяльності ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та залучених останнім до вчинення злочинів осіб.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні) підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 обізнаний з іменами свідків, потерпілого та інформацією про них, в тому числі шляхом отримання цих відомостей із матеріалів кримінального провадження, контактує з працівниками правоохоронних органів, які проводили обшуки в м. Дніпро та які є свідками у кримінальному провадженні, проживає в тій же місцевості, що і інший підозрюваний у кримінальному провадженні, що свідчить про потенційну можливість прямо або опосередковано впливати на свідків та іншого підозрюваного у кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань задля уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності.

Крім того на даний час не встановлене місцезнаходження інших осіб, які безпосередньо приймали участь у незаконному позбавлені волі ОСОБА_10 , його катування, а також вчинення хуліганських дій, та яким відомі всі обставини щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, у зв`язку з чим останній, маючи свободу дій, матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів, а також вказані особи можуть узгоджувати свої показання задля уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності.

Вказаний ризик підтверджується характером активних дій ОСОБА_5 під час вчинення кримінальних правопорушень, які проявились у виконанні вказівок іншого учасника вчинення злочину.

Для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені в судовому засіданні слідчий суддя вважає достатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, а тому клопотання слідчого задоволенню не підлягає.

Окрім цього, обираючи відносно ОСОБА_5 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (м. Київ та Київська обл.), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування із іншими підозрюваними, потерпілим та свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 179, 193, 194, 196, 202, 205, 532, 534, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , погоджене Прокурора третього відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 365 КК України, у кримінальному провадженні № 0001048 від 20.06.2024 року, - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій воєнного, техногенного чи природного характеру.

Одночасно покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (м. Київ та Київська обл.), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування із іншими підозрюваними, потерпілим та свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначити строк дії ухвали слідчого судді в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001048 від 20.06.2024 року, а саме, до 22.08.2024 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні № 0001048 від 20.06.2024 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 08 год. 40 хв. 16.07.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1