Справа № 761/4640/23
Провадження №1-кп/761/1868/2024
В И Р О К

іменем України

20 травня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000044, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 січня 2023 у якому

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Донецьк, Донецької області, громадянин України, з вищою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України

ВСТАНОВИВ

Приблизно в травні 2014 року, точні дата та час не встановлені, на території Донецької області України, невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної «ДНР» створено не передбачене законом збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, a саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, учасники збройного формування були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того в зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ДНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.

У той же час, приблизно у квітні 2016 році, точні дата та час не встановлені, ОСОБА_4 перебуваючи за адресою розташування не передбаченого законом збройного формування - 11 окремого мотострілецького полку «ДНР» умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вступив до лав зазначеного не передбаченого законом збройного формування, а саме до роти управління, та був розподілений до комендантського взводу, отримав звання рядовий та приступив до фактичного виконання своїх обов`язків. З метою несення служби був забезпечений особистою зброєю автоматом АК-74, штик-ножем, каскою, бронежилетом та військовою формою. Згідно розподілу обов`язків, на ОСОБА_4 покладалось здійснення чергування на контрольно-пропускному пункті штабу не передбаченого законом збройного формування ДНР 11 окремого мотострілецького полку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , а також перевірка транспортних засобів, забезпечення пропускного режиму, охорони території розташування.

У подальшому, в період з квітня 2016 до лютого 2017 року у складі комендантського взводу роти управління не передбаченого законом збройного формування 11 окремого мотострілецького полку ДНР, приймав участь у чергуванні на території штабу підрозділу з використанням зброї, здійснював перевірку в`їжджаючого-виїжджаючого автотранспорту, перевірку осіб тощо.

Також, згідно розпорядження командування з періодичністю раз на два місяці ОСОБА_4 , виконуючи покладені на нього функції, приймав участь у командно-штабних навчання підрозділу, які проводились на території шахти «Глибока», яка розташована у Горняцькому районі м. Макіївка, в ході чого здійснював чергування на контрольно-пропускному пункті підрозділу, а також здійснював забезпечення підрозділу польовим зв`язком. Крім цього ОСОБА_4 , діючи на виконання наказів керівництва підрозділів, протягом 2016 року відвідував у службових питаннях інші не передбачені законом збройні формування ДНР, у тому числі артилерійські підрозділи ДНР.

Приблизно у лютому 2017 року, точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, ОСОБА_4 залишив розташування роти управління 11 окремого мотострілецького полку та фактично припинив свою протиправну діяльність.

Судовий розгляд проведено в межах висунотого обвинувачення, відповідно до вимог ст.337 КПК України.

Обвинувачений допитаний у суді, не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 260 КК України, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за висунутим обвинуваченням визнав себе повністю, щиро розкаявся, детально розповів про обставини вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 дав показання про те, що дійсно у період, вказаний у обвинувальному акті, вступив до лав НЗФ, де був озброєний в тому числі АК 74, просив врахувати, що відповідно розподілу обов`язків, його служба полягала в тому що він, за встановленим графіком чергувань, перебував на КПП, та відповідав за режим в`їзду та виїзду, інших завдань, в тому числі таких які б шкодили державі Україна, він не вчиняв. За такі дії, йому дуже соромно, проте в той період будь-якої іншої роботи у місті Донецьку, де він проживав не було, за свою службу він щомісяця отримував дохід в розмірі 14900 рублів. Зауважив, що нести службу у НЗФ, він перестав із власних міркувань, бо не підтримував позицію ДНР, у лютому 2017 року самовільно залишивши розташування частини, в подальшому вимушений був фактично переховуватись, та проживати не за місцем свого проживання. У вчиненому щиро кається, йому соромно за такі свої дії, має намір вступити до лав ЗСУ та стати на захист держави. Просить суворо його не карати, врахувати, що має дружину, яка потребує допомоги, та застосувати положення ст. 75 КК України при призначенні покарання.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, які викладені в обвинувальному акті. Суд такі показання вважає логічними, послідовними і правдивими, наданими останнім добровільно.

Наведене також свідчить про щире каяття ОСОБА_4 .

Суд визнає правильною кваліфікацію діяння вчиненого ОСОБА_4 за частиною другою ст. 260 КК України, як участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

В силу ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведених положень законодавства України, заслухавши доводи сторін, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та у сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив, що пред`явлене обвинувачення доведено.

Окрім пояснень обвинуваченого судом досліджено у сукупності наступні докази.

Свідок ОСОБА_6 зазначила, що познайомилася з ОСОБА_4 в кінці 2016 на початку 2017 років у м. Донецьку, в подальшому вони стали проживати разом як чоловік і дружина без офіційної реєстрації шлюбу, такі сімейні відносини вони підтримуються наразі. На період знайомства ОСОБА_4 був одягнутий у форму, яку можна було вільно придбати у Донецьку, проте зброї вона при ньому не бачила, знала, що він стоїть на КП, водночас про суть своєї служби він їй не розповідав (що узгоджується із показаннями обвинуваченого, який під час свого допиту вказав, що не розповідав ОСОБА_6 про обставини несення ним служби у НЗФ), інколи вона приносила йому до місця несення служби їжу. Потім раптово він перестав ходити на службу, через що саме він не розповідав. В подальшому вони певний проміжок часу переховувались, оскільки на чоловіків майже полювали, щоб забрати їх служити до ДНР, в цей період ОСОБА_4 нелегально працював на кладовищі по виготовленню пам`ятників, на інших підробітках, ближче до початку повномасштабного вторгнення та після нього, він взагалі вже не міг ніде працювати, оскільки всіх чоловіків хапали на вулиці без розбору, тому вони вирішили зібрати гроші та виїхати на підконтрольну Україні територію.

Свідок ОСОБА_7 вказала, що обвинувачений для неї візуально знайомий, так як вона тривалий час з 2006 року працювала у РЕМ у Донецьку у районі, де на той час жив ОСОБА_4 , за своєю роботою ходила по домівках та знімала показання лічильників, у зв`язку із чим була обізнана що обвинувачений за ім`ям - ОСОБА_8 , його прізвища вона не пам`ятає. Приблизно у кінці 2016 на початку 2017 вона бачила декілька разів обвинуваченого на КП на АДРЕСА_4 , який був у військовій формі та при ньому була зброя.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.11.2022 та долученими до нього фототаблицею та довідкою до неї, у присутності понятих, проведено пред`явлення для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_7 , яка вказала, що на фотознімку під №1 зображений громадянин ОСОБА_4

21 грудня 2022 слідчим ОСОБА_9 за участі підозрюваного ОСОБА_4 проведено огляд мережі інтернет а саме «Google Maps», під час вказаної слідчої дії підозрюваний вказав на місце розташування частини та КПП у місті Донецьк де він проходив службу, вказана слідча оформлена відповідним протоколом огляду.

Відповідно до протоколу огляду мережі інтернет від 12.01.2023 слідчим ОСОБА_9 проведено огляд мережі інтернет а саме «Google Maps» та зафіксовано місце знаходження частини НЗФ.

Згідно протоколу обшуку від 08.12.2022 року, який проведено старшим слідчим в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_9 , у присутності двох понятих, за адресою АДРЕСА_5 за місцем проживання ОСОБА_4 виявлено та вилучено речі, в тому числі мобільні телефони «OPPO A5s» та «Xiaomi Redmi 9A».

За протоколом огляду від 23.12.2022 проведено огляд вилучених під час проведення обшуку за місце проживання обвинуваченого мобільних телефонів «OPPO A5s» та «Xiaomi Redmi 9A», та зафіксовано інформацію щодо спілкування обвинуваченого та щодо списку контактів.

З наданих прокурором матеріалів вбачаються й наступні обставини.

За інформацією КНП «Київська міська психоневролічна лікарня №2» та довідки КМНКЛ «Соціотерапія» № 471370 від 12.01.2023 ОСОБА_4 на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. За інформацією БД ОДК МВС України ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався.

Всі вищенаведені докази, досліджені в судовому засіданні, оцінені судом як належні та допустимі, містять інформацію щодо предмету доведення у даному кримінальному провадженні.

Так, суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Коробов проти України» (Заява № 39358/03) наголошує на тому, що при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може виплавати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Суд, розглянувши справу відповідно до положень ст. 337 КПК України, оцінюючи надані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом та вимогами найвищих стандартів доказування, приходить до висновку про належність, допустимість та достовірність вказаних вище доказів, а їх сукупність є достатньою для висновку про доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, поза розумним сумнівом.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Будь-яких істотних порушень КПК України, під час досудового слідства, які б вплинули на кваліфікацію дій обвинуваченого та поставили б під сумнів зібрані по справі докази, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Будь яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Отже, суд, дослідивши всебічно, повно та неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши у відповідності до вимог ст. 94 КПК кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину доведена поза розумним сумнівом.

Згідно з ст. 6 КК особи, які вчинили кримінальні правопорушення на території України, підлягають кримінальній відповідальності за Кримінальним кодексом України.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 р. (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд (далі - ВС) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 р. (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначено, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 р. (справа № 756/4830/17-к) звернуто увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 р. (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному каятті, дані, які характеризують його особу, те, що він раніше не судимий, має родину.

Так, відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочини. До обставин, що пом`якшують його покарання суд відносить щире каяття, обставин, що обтяжують покарання - судом не встановлено.

Обвинувачий ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, в той же час до моменту затримання працював у службі таксі, та отримував дохід, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має дружину.

Окрім того, суд також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України, про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Враховується судом і те, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме: гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи.

В той же час, з урахуванням вищевикладеного, конкретних обставин скоєння кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, наявності обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією інкримінованої статті, оскільки таке покарання, на думку суду, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, ухвалюється з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Крім того, санкцією ч. 2 ст. 260 КК України, передбачена можливість призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна або без такого.

При вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання, суд бере до уваги встановленні під час судового розгляду обставини, зокрема, органом досудового розслідування не встановлено належності обвинуваченому на праві власності майна, у зв`язку із чим застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, з урахуванням положень ст. 59 КК України щодо ОСОБА_4 є недоцільним, також про додаткове покарання прокурором заявлено не було.

Таким чином, із урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння, тяжкості кримінального правопорушення, поведінки обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у щирому каятті, встановлена судом пом`якшуюча обставина, відсутність обтяжуючих, інші характеризуючи особу дані, суд приходить до висновку про можливе застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України та його звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків визначених ст. 76 КК України (про таке покарання просили як сторона захисту так і сторона обвинувачення).

В той же час під час досудового розслідування даного кримінального провадження були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 16.12.2022 накладено арешт на майно, вилучене 08.12.2022 під час обшуку за місцем проживанням обвинуваченого банківська платіжна картка Райффайзен банк НОМЕР_1 , з метою збереження як речових доказів.

Відповідно до положень ст. 174 ч. 4 КПК України cуд, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Вирішуючи питання про скасування арешту майна, суд насамперед, враховує мету його накладення - збереження речового доказу, у зв`язку із чим, на думку суду арешт необхідно скасувати.

В той же час питання щодо вказаного речового доказу та інших, має бути вирішено у відповідності до положень п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

До обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку із тим, що суд встановив за можливе звільнити ОСОБА_4 від реального відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України, суд вважає за необхідне скасувати застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звільнити ОСОБА_4 з під варти в залі суду.

Керуючись статтями 2, 7, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавленняволі строком на три роки з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2(два) рокина підставі ст. 75 КК України.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, звільнивши його з під варти в залі суду негайно.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва 16.12.2022 на майно, вилучене 08.12.2022 під час обшуку за місцем проживанням обвинуваченого банківська платіжна картка Райффайзен банк НОМЕР_1 .

Речові докази: банківську платіжну картку Райффайзен банк НОМЕР_1 , мобільні телефони «OPPO A5s» та «Xiaomi Redmi 9A» - повернути власнику.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуюча суддя ОСОБА_1