КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2036/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме:

- транспортний засіб марки "BMW X5". з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , який згідно відомостей з інформаційної підсистеми належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , із забороною відчуження та перероблення вказано транспортного засобу;

- транспортний засіб марки "MERCEDES-BENZ E 220 CDI". з державним номерним знаком НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_5 , який згідно відомостей з інформаційної підсистеми належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , із забороною відчуження та перероблення вказано транспортного засобу;

- транспортний засіб марки "VOLKSWAGEN T-ROC". з державним номерним знаком НОМЕР_6 , VIN-код НОМЕР_7 , який згідно відомостей з інформаційної підсистеми належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 із забороною відчуження та перероблення вказано транспортного засобу;

- об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_9 , із забороною його відчужувати, знищувати, перетворювати як власникам, так іншим третім особам, що заявляють право вимоги на нього, а також вчиняти будь-які нотаріальні, реєстраційні та виконавчі дії щодо цього майна з боку уповноважених на це службових та інших посадових осіб (державних та приватних нотаріусів, реєстраторів, виконавців тощо).

Заборонено суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (в тому числі Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, обласним, Київській, Севастопольській міським, районним, районним/містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам речових прав а нерухоме майно, приватним та державним нотаріусам, а також іншим особам та органам разі виконання ними повноважень державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаного майна, крім як накладення арешту.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у накладенні арешту на автомобіль марки "MERCEDES-BENZ E 220 CDI". з державним номерним знаком НОМЕР_10 (в ухвалі слідчого судді та клопотанні зазначено д.н.з. НОМЕР_4 ), VIN-код НОМЕР_5 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судове рішення і клопотання не відповідають вимогам КПК України, оскільки не зазначено, які саме сліди злочину зберіг на собі зазначений автомобіль та наявність яких саме обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, буде доказувати за допомогою цього речового доказу.

Апелянт вказує на те, що слідчим суддею не враховано, що власником є ОСОБА_6 , який жодного відношення до кримінального провадження не має. ОСОБА_6 придбав автомобіль"MERCEDES-BENZ E 220 CDI", д/н, VIN-код НОМЕР_5 за договором комісії від 10.09.2023 року.

Представник власника майна вказує, що автомобіль не є речовим доказом, а також в клопотанні про арешт майна та ухвалі слідчого судді не обґрунтовано, яким саме чином арешт автомобіля має відношення до кримінального провадження, в якому не повідомлено про підозру.

Жодними доказами, що вказаний транспортний засіб здобутий злочинним шляхом, чи був об`єктом кримінального правопорушення не доведено, а відтак він не має ознак речового доказу, визначених ст. 98 КПК України.

Також апелянт зазначає, що відсутні можливості спеціальної конфіскації майна, відсутні дані про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, а також є незрозумілим та неспівмірним обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наявні суттєві наслідки арешту майна третій особі.

В судове засідання прокурор та представник власника майна не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, прокурор клопотань про відкладення апеляційного розгляду не надсилав.

Разом з цим, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі просив проводити судовий розгляд за його відсутності.

З урахуванням зазначеного, а також строків розгляду даної категорії справ у відповідності до ст. 422 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі прокурора та представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів, що ГСУ НП України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора розслідується кримінальне провадження №0002140 від 15.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, розпочато за фактом того, що групою осіб здійснюється систематичне заволодіння коштами громадян, благодійних і громадських організацій, шляхом обману, у великих розмірах, під приводом замовлення дронів та комплектуючих частин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до вчиненого кримінального правопорушення причетні ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ФОП " ОСОБА_23 ", ОСОБА_9 .

Відповідно до показів наданих потерпілими, а також у сукупності отриманих доказів та фактів установлено, що сума завданого збитку, в результаті вчинення вищевказаними особами шахрайських дій, з метою власного збагачення, становить понад 70 мільйонів гривень.

Разом з цим встановлено, що з метою приховання доходів отриманих шахрайським шляхом та вільного розпорядження ними вище вказаними особами здійснено купівлю об`єктів рухомого та нерухомого майна, при цьому, деякі з них, з метою маскування походження такого майна, здійснили реєстрацію права власності на підконтрольних собі осіб.

Постановою слідчого від 01.12.2023 визнано речовими доказами об`єкти рухомого та нерухомого майна, а саме:

-квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- транспортний засіб марки "BMW X5". з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 ;

- транспортний засіб марки "MERCEDES-BENZ E 220 CDI". з державним номерним знаком НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_5 ;

- транспортний засіб марки "VOLKSWAGEN T-ROC". з державним номерним знаком ВН6791TI, VIN-код НОМЕР_7 .

11.12.2023 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, зазначеного у клопотанні.

В обґрунтування поданого клопотання сторона обвинувачення вказала, що необхідність накладення арешту на майно зумовлюється тим, що воно отримано незаконно в результаті вчинення шахрайських дій, а також з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а також являється речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Відтак, прокурор зазначає, що метою арешту вказаних у клопотанні об`єктів рухомого та нерухомого майна є забезпечення збереження речових доказів.

14.12.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на майно згідно переліку, зазначеному у клопотанні прокурора.

Оскільки представником власника майна дана ухвала оскаржена тільки в тій частині, якою накладено арешт на автомобіль марки "MERCEDES-BENZ E 220 CDI". з державним номерним знаком НОМЕР_10 (в ухвалі слідчого судді та клопотанні зазначено д.н.з. НОМЕР_4 ), VIN-код НОМЕР_5 ,то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно колегією суддів не вирішується.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходив з того, що майно, на яке прокурор просив накласти арешт, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0002140 від 15.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та можливе відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом відповідно до постанови слідчого слідчої групи ГСУ НП України лейтенанта поліції ОСОБА_24 від 01.12.2023 /а.с. 112-115/ в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Згідно ст. 100 КПК України на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Твердження апелянта про те, що вказаний транспортний засіб здобутий злочинним шляхом, чи був об`єктом кримінального правопорушення не доведено, а відтак він не має ознак речового доказу, є голослівними та спростовуються, матеріалами наданими на обґрунтування вимог клопотання про арешт вказаного майна, зокрема постановою про визнання речовими доказами від 01.12.2023, а також і оскаржуваною ухвалою.

Доводи про те, що вище вказаний автомобіль придбано ОСОБА_6 на законних підставах, про що свідчить договір купівлі-продажу № 11/09/03-кп від 11.09.2023 та договір комісії №10/09/01 від 10.09.2023 та останній є його власником, що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, заслуговують на увагу. Однак до матеріалів клопотання прокурора про арешт майна, на обґрунтування його вимог, долучено реєстраційну картку на транспортний засіб "MERCEDES-BENZ E 220 CDI", VIN-код НОМЕР_5 , згідно якої власником даного автомобіля є ОСОБА_9 . А відтак зазначені обставини підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування.

Щодо доводів представника власника майна, що в ухвалі слідчого судді не обґрунтовано, яким саме чином арешт автомобіля має відношення до кримінального провадження, в якому не повідомлено про підозру, колегія суддів зазначає наступне.

Так, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4