Справа № 729/851/24 1-кп/729/119/24 р.
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

10.06.2024 Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участі прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 4, 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Додатку № 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-XII, пунктами 1,9, 11, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, пунктами 8.1, 14.1, 15.1, 11.1 «Інструкції про порядок виготовлення придбання, зберігання, обліку, перевезення, та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ від 21.08.1998 № 622, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без передбаченого законом дозволу, у лютому 2024 року, перебуваючи у лісі на околиці АДРЕСА_2 знайшов та підібрав, тобто придбав один вибуховий пристрій, а саме: оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 із запалом ручних гранат УЗРГМ, еліпсоїдної форми, що відноситься до категорії бойових припасів, після чого незаконно переніс її до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав даний бойовий припас.
У подальшому, 11.04.2024 у період часу з 12 год. 28 хв. до 12 год. 57 хв. під час проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 із запалом ручних гранат УЗРГМ, еліпсоїдної форми, що відноситься до категорії бойових припасів.
1. ОСОБА_5 обвинувачується у придбанні, зберіганні, носінні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Вищевказані дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України.
2. Обставини, які є істотними для кримінального провадження.
Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.08.2023 № 21 (по строковій частині) військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, призначено на посаду кулеметника відділення снайперів та з 21.12.2023 перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із самовільним залишенням військової частини.
Відповідно до ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Будучи діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, ОСОБА_5 , в силу вимог ст. ст. 4, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний знати та неухильно дотримуватися правил поводження з бойовими припасами і вибуховими речовинами та заходів безпеки під час її використання.
Водночас солдат ОСОБА_5 , який достеменно обізнаний про правила поведінки військовослужбовця поза службою, в порушення вимог ст. ст. 4, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які зобов`язують кожного військовослужбовця не допускати негідних вчинків, свято і непорушно додержуватися Конституції та Законів України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, відповідно до змісту Додатку № 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-ХІІ, зброя та боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) заборонені у перебуванні громадян.
У свою чергу, пунктами 1, 9, 11, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, пунктами 8.1, 14.1, 15.1, 11.1 «Інструкції про порядок виготовлення придбання, зберігання, обліку, перевезення, та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ від 21.08.1998 № 622 установлено, що видача дозволів на виготовлення, придбання, зберігання, перевезення і використання вогнепальної зброї (нарізної воєнних зразків, несучасної стрілецької, спортивної, навчальної, охолощеної, мисливської нарізної і гладкоствольної), бойових припасів до неї здійснюється у порядку визначеному МВС. Забороняється використовувати не за призначенням, з метою, не передбаченою установчими документами (положеннями), статутними завданнями, передавати іншим особам, продавати, зберігати у місцях проживання працівників вогнепальну, пневматичну, холодну зброю та бойові припаси до зброї, пристрої та патрони до них, придбані підприємствами, установами, організаціями з метою науково-дослідних потреб, навчальних потреб (забезпечення допризовної військової і спеціальної підготовки), спортивних потреб, промислового та любительського полювання, захисту життя, здоров`я та майна громадян. Посадові особи та громадяни, які порушили порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорони, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття і функціонування підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.
Однак, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вирішив стати на кримінально-протиправний шлях за наступних обставин.
Так, ОСОБА_5 у порушення вищевказаних вимог законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без передбаченого законом дозволу, не пізніше лютого 2024 року перебуваючи у лісі на околиці с. Браниця Ніжинського району Чернігівської області знайшов та підібрав, тобто придбав один вибуховий пристрій, а саме: оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 із запалом ручних гранат УЗРГМ, еліпсоїдної форми, що відноситься до категорії бойових припасів, після чого незаконно переніс її до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав даний бойовий припас.
У подальшому, 11.04.2024 у період часу з 12 год. 28 хв. до 12 год. 57 хв. під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 із запалом ручних гранат УЗРГМ, еліпсоїдної форми, що відноситься до категорії бойових припасів.
3. Обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно та повністю визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та підтверджує обставини, зазначені у обвинувальному акті та пункті 2 цієї угоди, які є істотними для даного кримінального провадження.
4. Сторонами узгоджено покарання за вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України з урахуванням тяжкості злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відповідно до ст. 66 КК України щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, надання викривальних показів відносно власної злочинної діяльності, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також те, що у кримінальному провадженні відсутні потерпілі, особи яким заподіяна матеріальна або моральна шкода.
ОСОБА_5 погоджується на призначення йому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України та покладення обов`язків передбачених ст.76 КК України.
5. ОСОБА_5 дає згоду на призначення йому судом покарання, передбаченого пунктом 5 даної угоди.
6. З наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 ознайомлений.
7. З наслідками невиконання угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 ознайомлений.
У судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами міру покарання.
ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 ККУ визнав повністю, просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, йому зрозумілі.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засідання також вважає за можливе затвердити угоду, оскільки вона відповідає вимогам Закону, його підзахисний беззастережно та в повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і розуміє наслідки укладення угоди.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч. 1 ст.474 КПК України, якщо угоди досягуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.
Відповідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, який згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином.
Таким чином, аналізуючи зміст угоди про визнання винуватості та обвинувальний акт, судом встановлено, що ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразилися у придбанні, зберіганні та носінні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.
Обвинувачений в судовому засіданні підтвердив добровільність укладення угоди.
Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, узгоджена міра покарання відповідає характеру і тяжкості обвинувачення, ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні та може виконати взяті на себе зобов`язання відповідно до угоди. Також судом встановлено, що умови даної угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу та Кримінального кодексу України. Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, дані про особу ОСОБА_5 , характер кримінального правопорушення цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні.
Виходячи із викладеного, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 30 квітня 2024 року укладену в смт. Десна Чернігівської області між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , та обвинуваченим у кримінальному провадженні ОСОБА_5 та визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено. Підлягають стягненню з обвинуваченого процесуальні витрати відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України за проведення експертизи.
Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.ст. 124, 373, 374, 475 КПК України, ст. 12 КК України, суд
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 квітня 2024 року укладену в смт. Десна Чернігівської області між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , та обвинуваченим у кримінальному провадженні ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення.
Згідно статті 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 такі обов`язки:
1) повідомляти Ніжинський РС №2 філії ДУ «Центр пробації» про зміну місця проживання, роботи або навчання;
2) періодично з`являтися для реєстрації до Ніжинського РС №2 філії ДУ «Центр пробації».
Початок іспитового строку слід рахувати з моменту проголошення вироку.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 1514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок.
Речові докази: предмет схожий на ручну бойову гранату типу Ф-1, яку добровільно видав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_3 , який переданий на зберігання до камери збереження речових доказів ВП № 2 (м. Бобровиця) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області знищити.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1