05.04.24 336/1410/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 ,слідчого СВ відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 ,підозрюваного ОСОБА_5 ,захисника ОСОБА_6 ,розглянувши клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с.Ясна Поляна Веселівського району Запорізької області,громадянина України,з середньою освітою,неодруженого,офіційно до затримання не працював, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.4 ст.185 КК України по матеріалам досудового розслідування кримінального провадження за № 0000230 від 09.02.2024 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань,-

встановила:

Старший слідчий відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 ,за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 ,звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ,якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.4 ст.185 КК України.

За змістом клопотання ОСОБА_5 ,підозрюється в тому,що 09.02.2024 р.в період часу з 19.53 год.по 20.22 год.,в період дії воєнного стану,діючи повторно,умисно,з корисливих мотивів, шляхом злому вікна проник до приміщення квартири АДРЕСА_2 ,звідки таємно викрав майно,що належить ОСОБА_7 ,чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду у розмірі 22666 гривень .

Органом досудового розслідування дії підозрюваного кваліфіковані як кримінальне правопорушення,передбачене ч.4 ст.185 КК України,а саме:таємне викрадення чужого майна(крадіжка),вчинене повторно,поєднана з проникнення у приміщення,в умовах воєнного стану.

Слідчий просить продовжити відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк досудового розслідування ,який продовжено керівником Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя до 09.04.2024 р.,з посиланням на те ,що ризики продовження злочинної діяльності та переховування від органів досудового розслідування і суду не змінилися. Відносно підозрюваного проводиться перевірка на причетність до іншого кримінального правопорушення,для чого наразі аналізуються матеріали НСРД.

Прокурор вважає, що клопотання підлягає задоволенню з тих самих підстав, на які посилається слідчий,а подальше тримання під вартою підозрюваного є процесуально обґрунтованим,оскільки сторона обвинувачення вважає доведеним існування ризиків втечі ,продовження злочинної діяльності.

Підозрюваний по суті клопотання пояснень не надав.

Захисник ,заперечуючи проти задоволення клопотання,наголосив на тому,що мотивування клопотання про існування ризиків переховування та продовження злочинної діяльності, ґрунтується лише на припущеннях,які нічим не підтверджені,строк досудового розслідування продовжений через надмірне зволікання слідчого та прокурора,оскільки підозрюваний як ВПО мешкає з матір`ю,яка наразі проходить лікування,вважає можливим застосувати до його підзахисного інший запобіжний захід,не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження з приводу клопотання та перевіривши його обгрунтованість, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст.29 Конституції України,ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку,встановлених законом.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р.(із змінами)»Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування»,тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати,що інші запобіжні заходи ,передбачені законом,не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків,передбачених КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до положень ст. ст. 132, 183 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.3 ч.2 ст.183 КПК України,запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

З наданих разом з клопотанням матеріалів встановлено наступне.

09.02.2024 р.до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000230 внесено відомості про почате досудове розслідування за заявою до служби 102 про вчинення невідомою особою крадіжки майна з проникненням до квартири потерпілої ОСОБА_7 із заподіянням майнової шкоди у розмірі 22666 гривень.

10.02.2024 р. ОСОБА_5 затримано в порядку ст..208 КПК України)час затримання 09.02.2024 р. о 20.45 год.),в цей же день повідомлено про підозру у вчиненні злочину,передбаченого ч.4 ст.185 КК України за викладених у клопотанні обставин,підозрюваний відмовився давати показання згідно ст.63 Конституції України.

Обгрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 слідчий та прокурор мотивують з посиланням на протоколи слідчих та процесуальних дій,а захист її не оспорює.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.02.2024 р.відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 08.04.2024 р.,визначено розмір застави.

Постановою керівника Шевченківської прокуратури м.Запоріжжя від 04.04.2024 р.строк досудового розслідування кримінального провадження продовжено до 09.05.2024 р.

При розгляді клопотання щодо продовження запобіжного заходу,слідчий суддя не вдається до оцінки зібраних на даному етапі досудового розслідування доказів на предмет їх достатності для доведення винуватості підозрюваного за стандартом доказування «поза розумним сумнівом»,водночас, обгрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 узгоджується з узагальнюючим визначенням цього поняття,сформульованим у правових позиціях Європейського Суду,зокрема,у рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011р.,за змістом якого термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або обставин,які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому,що особа могла вчинити це правопорушення.

Такі висновки слідчого судді ґрунтуються на показаннях потерпілої та свідків про обставини вчиненого злочину та протоколах огляду вилученого під час затримання ОСОБА_5 майна,яке є предметом злочину,визнаного речовими доказами.

Приймаючи рішення на користь клопотання про продовження строкук тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що слідчий і прокурор довели наявність ризиків вчинення підозрюваним дій, спробам вчинення яких в силу закону призвані перешкоджати запобіжні заходи, а саме: можливість продовження протиправної діяльності, а також можливість переховуватися від органів досудового розслідування.

Висновки слідства про наявність таких ризиків зроблені з урахуванням тих обставин,що підозрюваний раніше судимий,не має у м.Запоріжжі власного житла,як ВПО зареєстрований по АДРЕСА_3 ,проте мешкав за іншою адресою, може у будь-який час змінити місце проживання,у тому числі, з урахуванням введення у країні воєнного стану та ведення на території Запорізької області бойових дій,що значно ускладнює ефективний контроль за поведінкою з боку уповноважених органів влади. Джерело його доходів невідомо, міцними соціальними зв`язками не обтяжений.

Стан здоров`я матері підозрюваного,з якою він мешкав до затримання,на час розгляду клопотання нічим не підтверджений та не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання,оскільки не спростовує жодного із встановлених ризиків.

Підозрюваний не оспорює обґрунтованість підозри,але вчинив ті дії,у яких підозрюється,через короткий проміжок часу після звільнення з місця відбування покарання(листопад 2023 р.).

Аналізуючи аргументи захисника про відмову у задоволенні клопотання,слідчим суддею не встановлено таких вагомих запобіжників для підозрюваного,які б з урахуванням сімейного стану,відсутності джерела доходів могли б утримати його від вчинення тих дій,запобігти яким в силу закону покликані запобіжні заходи.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі ,при цьому зазначено, що така небезпека може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», затримання та тримання особи під вартою, безумовно можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Тяжкість обвинувачення ,хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою,проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик вчеті настільки,що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р.ЄСПЛ зазначив,що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Слідчий суддя враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини,а також практику Європейського суду з прав людини,згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас,Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те,що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного,викладені у клопотанні,однак ці обставини не спростовують висновки суду про те,що вказані чинники не були дієвим запобіжником,який би утримав ОСОБА_5 від вчинення тих дій,що ставляться за провину,а лише переконують у тому,що заявлені у клопотанні ризики існують з високим рівнем вирогідності.

Зважаючи на суспільний інтерес,який,з урахуванням презумпції невинуватості,виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, слідчий суддя урахуванням викладеного продовжує строк тримання підозрюваного під вартою на 60 днів, оскільки саме цей запобіжний захід є найбільш дієвим та доцільним заходом забезпечення кримінального провадження щодо вказаної особи.

На час розгляду клопотання суду не надано доказів про неможливість перебування підозрюваного в умовах попереднього ув`язнення за станом здоров`я або з інших причин.

Згідно рішення Європейського суду у справі "Вишневський та інші проти України", при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Сторона захисту,заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, запропонувала суду розглянути можливість застосування інших запобіжних заходів менш суворого виду,однак підстав для прийняття такого рішення ,з урахуванням викладеного вище,не вбачається..

Ухвалою слідчого судді від 12.02.2024 р.підозрюваному при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено розмір застави,яка може бути внесена на відповідні реквізити до закінчення строку дії даної ухвали.

На підставі ст. 182,183,184,199 КПК України,слідчий суддя-

постановила:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 на строк з 05.04.2024 р.по 09.05.2024 року включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню,може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду,підозрюваним,який тримається під вартою,у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1