Справа № 233/6088/23
Провадження № 1-кп/243/398/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 17.05.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курахове Покровського району Донецької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядається кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 17.05.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

До суду від прокурора надійшло клопотання про продовження застосування строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 . В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , маючи умисел на вчинення злочину стосовно безпеки особи, суспільства та держави, вчинив злочин за наступних обставин. Так, ОСОБА_4 , громадянину України, достовірно відомо, що 07 квітня 2014 року на території Донецької області утворено терористичну організацію донецьку народну республіку (далі - ДНР). Поняття терористичної організації визначено у ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», як стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Організація визнається терористичною, якщо хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації. Відповідно до ст. 17 Конституції України (далі - КУ), на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. Крім того, ст. 72 КУ передбачено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України. Не дивлячись на це, одним із основних завдань ДНР є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України. Метою створення ДНР є вчинення терористичних актів, залякування населення, захопленням адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, збройне протистояння правоохоронним органам та Збройним силам України, фізичне знищення їх особового складу, вербування, озброєння, підготовка та використання терористів, пропаганда та поширення ідеології тероризму, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі, тобто ДНР є терористичною організацією. Вказана терористична організація є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також розподілу ролей між її учасниками. Зокрема, на учасників силового блоку терористичної організації ДНР покладаються наступні обов`язки: організація та ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджанню виконання службових обов`язків працівниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції; вербування нових учасників до складу силового блоку ДНР та керівництва їх діями; захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області; скоєння терактів та диверсій на території України; захоплення зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки, транспортних засобів та будівництва укріплень, з метою протидії діяльності осіб задіяних у проведенні антитерористичної операції та забезпечення власної злочинної діяльності; викрадення осіб, з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні; організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації ДНР. З метою сприяння насильницькій зміні меж території України, на виконання завдань терористичної організації ДНР, з квітня 2014 року на частині території Донецької області групами осіб, котрі здійснювали захоплення адміністративних будівель органів влади та правоохоронних органів на території Донецької області, після незаконного заволодіння зброєю та боєприпасами із зазначених будівель, утворено ряд незаконних збройних формувань, що увійшли до складу терористичної організації ДНР, зокрема так званий «батальйон Восток», в/ч НОМЕР_1 , місце дислокації - АДРЕСА_3 , який на даний час носить назву - « НОМЕР_2 окремий мотострілецький полк 1 армійського корпусу народної міліції ДНР» (далі по тексту батальйон «Восток). Усвідомлюючи всі вказані обставини, ОСОБА_4 , в порушення порядку, встановленого ст. ст. 2, 73 Конституції України, діючи умисно, та розуміючи, що основною метою діяльності терористичної організації ДНР є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України шляхом створення на території Донецької області незаконного квазі утворення так званої «Донецької народної республіки» на території Донецької області, не раніше червня 2014 року (точну дату, час та обставини в ході досудового розслідування не встановлено), вступив до складу одного зі структурних підрозділів силового блоку терористичної організації ДНР, а саме - так званого «батальйону Восток», та став його активним учасником. У зв`язку із зарахуванням до складу терористичної організації ДНР, а саме - «батальйону Восток», ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово непідконтрольній офіційній владі України території Донецької області, був забезпечений камуфльованою формою одягу, вогнепальною зброєю та бойовими припасами до неї, отримував грошові кошти за здійснення протиправної діяльності від невстановлених органами досудового розслідування представників терористичної організації ДНР. Перебуваючи у складі вказаного підрозділу терористичної організації ДНР, ОСОБА_4 проходив службу в одному із розвідувальних структурних підрозділів так званого «батальйону Восток», виконував вказівки, визначені йому керівництвом вказаного підрозділу терористичної організації ДНР, та приймав участь упродовж вересня жовтня 2014 року у здійсненні збройного опору військовослужбовцям Збройних Сил України та іншим військовим формуванням України, задіяним у проведенні антитерористичної операції з метою припинення незаконної діяльності терористичної організації «ДНР» на території Донецької області за населений пункт Пантелеймонівка Горлівського району Донецької області. Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України - участь у терористичній організації. ОСОБА_4 03.07.2023, у відповідності до вимог КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, а саме: участь у терористичній організації. Відповідно до вимог ст. 178 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний в сукупності дослідити всі обставини, у тому числі те, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Санкцією ч. 1 ст. 258-3 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна або без такої, який становить значну суспільну небезпеку. Наразі існують наступні обґрунтовані ризики: 1) у ОСОБА_4 , враховуючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявні можливості переховуватись від органу досудового розслідування та суду на території Донецької області за місцем своєї реєстрації, в тому числі, враховуючи свої зв`язки з представниками терористичної організації «ДНР» на тимчасово окупованій частині Донецької області (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); 2) знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України); 3) незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які зареєстровані та мають близьких родичів, які фактично проживають на території Донецької області, де обвинувачений фактично здійснював свою протиправну діяльність, та які відносяться до незахищених верств населення (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); 4) наявні можливості у продовженні аналогічної протиправної діяльності на тимчасово окупованій території Донецької області (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). З огляду на викладене, наявні реальні підстави вважати, що ОСОБА_4 можуть бути вчиненні дії, визначені п. п. 1, 2, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, що у свою чергу дає підстави для продовження застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Беручи до уваги тяжкість злочину, значну суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, та дію воєнного стану на всій території України, визначення застави будь-якого розміру не забезпечить належного виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 13, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України. З огляду на викладене прокурор просить продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні в клопотанні.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що заявлені прокурором ризики не доведені та не підтверджені доказами. Просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема на цілодобовий арешт за місцем проживання ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав свого захисника, заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий арешт за місцем його проживання та реєстрації як внутрішньо-переміщеної особи, із застосуванням електронного браслету.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2023 було застосовано відносно ОСОБА_4 , який на той час перебував в статусі підозрюваного, запобіжний захід у виді тримання під вартою, який згодом продовжувався.

За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України, суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

Так, оцінивши доводи учасників судового провадження, суд вважає реальним та таким, що не зменшився, не зник, ризик, встановлений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_4 достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та може спробувати уникнути відповідальності шляхом переховування від суду, при цьому наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути визнані як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування.

Крім зазначеного, прокурор також вважає ймовірним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженню.

Суд, незважаючи на заперечення обвинуваченого, погоджується з доводами прокурора стосовно цього заявленого ризику, оскільки наразі свідки по кримінальному провадженню судом не допитані, тож ризик того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може здійснити спроби впливу на свідків з метою змусити їх змінити надані раніше, під час досудового розслідування, небажані для обвинуваченого свідчення, задля уникнення в подальшому кримінальної відповідальності, є досить реальним.

Також суд вважає досить реальним заявлений прокурором ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - ймовірність того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення або може продовжити аналогічну протиправну діяльність на тимчасово окупованій території України. При цьому, суд також зважає на те, що в Україні наразі введений воєнний стан, точаться активні бойові дії, а сам обвинувачений є вихідцем із Донецької області, та протиправна діяльність, яка інкримінована ОСОБА_4 , також здійснювалась на тимчасово окупованій території Донецької області. На теперішній час більша частина Донецької області окупована військами Російської Федерації, що, зі свого боку, може сприяти як продовженню протиправної поведінки обвинуваченого, так і ймовірному переховуванню останнього від суду.

Стосовно ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який посилається прокурор в своєму клопотанні, зокрема ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, суд вказаний ризик вважає не доведеним та не обґрунтованим стороною обвинувачення. В цьому випадку слід зважати на те, що досудове розслідування кримінального провадження вже завершено, складений відносно ОСОБА_4 обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів кримінального провадження передані до суду, тож, всі докази по кримінальному провадженню зібрані, досліджені та зафіксовані.

Суд також, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, розглянув й інші заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, не пов`язані з триманням під вартою, які передбачені ст. 176 КПК України, в тому числі й цілодобовий домашній арешт, на якому наполягає сторона захисту, однак, з огляду на характер обвинувачення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, з огляду на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, з огляду на вік обвинуваченого, відсутність належних доказів, які б свідчили, що стан його здоров`я виключає можливість перебування ОСОБА_4 в установі виконання покарань, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає реальними ризики, визначені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, може здійснити спроби впливу на свідків у кримінальному провадженні задля уникнення в подальшому можливої відповідальності, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи наведене вище, особу обвинуваченого, з огляду на введений в Україні воєнний стан, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, суд дійшов висновку про недостатність застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним вище ризикам, а отже, вважає, що є підстави для продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Доводи захисника та обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_4 , а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, стороною захисту суду не наведено.

На підставі абзацу третього ч. 4 ст. 183 КПК України, згідно з яким під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України, суд, враховуючи наведені вище обставини та наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосовуючи до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, не вбачає підстав для визначення розміру застави обвинуваченому.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 314, 315, 371-372, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Вінницька установи виконання покарань (№ 1)» на строк 60 днів, тобто до 12 вересня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію цієї ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику, - до відома, та до Державної установи «Вінницька установи виконання покарань (№ 1)», - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 15.07.2024 о 15-35 год.

Суддя ОСОБА_1