ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0002314 від 07.08.2023 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, із середньою освітою, непрацюючого, засудженого 18.01.2024 вироком Суворовського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до 2-х років 2-х місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ :

06 серпня 2023 року, в період часу з 13 год 09 хв по 13 год 12 хв, ОСОБА_3 , маючи у володінні мобільний телефон ОСОБА_5 марки «Xiaomi Mi A2 Lite», та використовуючи її СІМ-картку з абонентським номером НОМЕР_1 , оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», який зареєстрований і являється фінансовим номером в АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 , перебуваючи на законних підставах у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , діючи умисно, з метою незаконного втручання в роботу електронно-обчислювальних машин, без дозволу власника, отримав доступ до персональних даних ОСОБА_5 , наявних в АТ КБ «ПриватБанк», у результаті чого, також не санкціоновано втрутився в автоматизовану систему Інтернет-Банк «Приват-24» та отримавши доступ до банківського рахунку ОСОБА_5 , здійснив перерахування грошових коштів із банківського рахунку № НОМЕР_2 .

Також 06 серпня 2023 року, в період часу з 13 год 09 хв по 13 год 12 хв, ОСОБА_3 , перебуваючи на законних підставах у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, діючи повторно та в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ та який у подальшому продовжено, під приводом здійснення телефонного дзвінка - отримав доступ до мобільного телефону марки «Xiaomi Mi A2 Lite», який належить ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу, через мобільний додаток «Приват 24» таємно викрав грошові кошти, а саме з банківської картки імітованої АТ КБ «Приват банк» № НОМЕР_2 здійснив переказ грошових коштів в сумі 7247, 25 гривень на банківську картку імітовану АТ «Ощад банк» № НОМЕР_3 видану на ім`я ОСОБА_3 , чим завдав потерпілій майнової шкоди у вказаному розмірі.

Окрім цього, 06 жовтня 2023 року, близько 22 год 00 хв, ОСОБА_3 , перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_4 , на ґрунті неприязних відносин, які раптово виникли, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно та в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, який в подальшому продовжено, застосував насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, із застосуванням сили, що виразилось у нанесенні потерпілому ОСОБА_6 не менше шести - семи травматичних дій, внаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді сліду від поверхневого садна в зовнішній частині правої брови, синця в правій надбрівній ділянці з поширенням на нижню повіку правого ока, синця на правій щоці в передній частині, сліду від поверхневого садна в проекції правої вилиці, синця по задньо-зовнішній поверхні третини правого стегна, поверхневого садна по передній поверхні на фоні синця навколо правого колінного суглобу, поверхневого садна по передній поверхні у верхній третині правої гомілки, поверхневого садна по передній поверхні у верхній третині лівої гомілки, синця - гематоми по задній поверхні у верхній третині правого передпліччя з розповсюдженням на внутрішню та передню поверхні, після чого, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з метою власного матеріального збагачення, відкрито викрав належний останньому мобільний телефон марки «Nоmі і2411», вартістю 460 гривень, чим завдав потерпілому майнової шкоди у вказаному розмірі.

Також, 06 жовтня 2023 року, близько 22 год 00 хв, ОСОБА_3 , перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_4 , маючи умисел на викрадення офіційних документів, з метою власного збагачення та в особистих інтересах, діючи потворно та в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, відкрито викрав належну ОСОБА_6 банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 , яка відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», яка є офіційним документом.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які передбачені ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361 КК України, як своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану; відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаними з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненими в умовах воєнного стану; викраденні офіційного документа та несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

Так, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушень, щиро розкаявся, кваліфікацію правопорушень не оспорював, та підтвердив факт того, що 06 серпня 2023 року, в період часу з 13 год 00 хв по 13 год 15 хв, перебував у квартирі АДРЕСА_3 , де з мобільного телефону марки Xiaomi, який належить ОСОБА_5 , через мобільний додаток «Приват 24», скориставшись її персональними даними, перерахував грошові кошти, з її банківської картки АТ КБ «Приват банк» в сумі 7247, 25 гривень на банківську картку АТ «Ощад банк» на своє ім`я.

Окрім цього, 06 жовтня 2023 року, близько 22 год 00 хв, перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_4 , на ґрунті неприязних відносин, які раптово виникли, наніс потерпілому ОСОБА_6 не менше шести - семи ударів в область голови, та тіла потерпілого, після чого, викрав належний останньому мобільний телефон марки «Nоmі» та банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк».

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, подали суду заяви про розгляд кримінального провадження за їх відсутності, не заперечують протии проведення розгляду за спрощеною процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України. Цивільні позови не заявляли, міру покарання покладають на розсуд суду.

Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 від 08.11.2023 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження - CD-R "Verbatim", 700 МВ, 800 min, на якому міститься 5 педееф файлів з інформацією. (а.к.п. 90-92).

Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 від 07.11.2023 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження - диск DVD-R "VS", 4.7 GB, 120 min інформацією. (а.к.п. 134-136).

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 мали місце, вони містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361 КК України, і останній у їх вчиненні винен.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що вказані правопорушення, відповідно до ст.. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів та проступків.

Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_3 то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 від 18.01.2024 визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2-х років 2-х місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, частково приєднано не відбуту частину за вироком Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2022 року у виді 2 (двох) місяців, та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 2 (два) місяці.

Таким чином, характеризуючи особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, про його схильність до вчинення злочинів проти власності, а визнання винуватості і щире каяття є лише способом уникнення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи попередні судимості, міри покарання, які обирав суд для обвинуваченого, в тому числі звільняв від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, однак це не призвело до позитивних змін у його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, оскільки знову вчинив злочини проти власності.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

Витрати на залучення експертів за проведення судових експертиз становлять 478 гривень.

У даному кримінальному провадженні міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась, оскільки ОСОБА_3 перебуває в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», де відбуває покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 18.01.2024.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушень, обставини їх вчинення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання з ізоляцією від суспільства в межах санкцій інкримінованих статтей Кримінального Кодексу України у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушень, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 373, 374, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361 КК України та призначити покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного ) року обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 361 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням ст. 72 КК України та вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 18.01.2024, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_3 призначити у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 21.10.2023, зарахувавши у строк відбутття покарання, строк перебування під вартою за вироком Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2022 року в період з 01.12.2022 по 02.12.2022.

Речовий доказ - диск CD-R "Verbatim", 700 МВ, 800 min, диск DVD-R "VS", 4.7 GB, 120 min - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 478 гривень.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя:-