КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29.01.2024 задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , та обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, до 27.03.2024 включно.

Цією ж ухвалою визначено ОСОБА_7 розмір застави в сумі 242 240 гривень, та покладено на підозрюваного, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; не залишати місце проживання без повідомлення про це слідчого, прокурора, суду в рамках даного кримінального провадження.

Визначено строк дії покладених обов`язків у разі внесення застави до 27.03.2024.

______________________________________________________________________________

Справа № 760/2141/24 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1960/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначав, що при розгляді клопотання слідчий суддя порушив принципи рівності та змагальності сторін, проігнорував доводи сторони захисту щодо відсутності доказів та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, належним чином не дослідив додатки до клопотання слідчого і не врахував їх при постановленні ухвали.

Також вказав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зменшились, так як вже допитані усі свідки, проведені обшуки, отримані висновки судової експертизи.

26.02.2024 від захисника ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких останній просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Зазначав, що підозра за ч. 2 ст. 307 КК України не обґрунтована, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту збуту наркотичних засобів і в клопотанні слідчий не вказує та не описує обставини, які б могли свідчити про збут підозрюваним наркотичних засобів.

В самому тексті підозри викладено виключно обставини щодо придбання наркотичних засобів та покази свідків про намір ОСОБА_7 вживати особисто ці наркотичні засоби.

Також апелянт вважає, що прокурором та слідчим суддею не доведено жодних ризиків, які б безпосередньо вказували на можливість ОСОБА_7 впливати на слідство та перешкоджати встановленню істини у справі. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зазначені у клопотанні та в ухвалі слідчого судді лише формально, без посилання на докази, які їх підтверджують.

Ризик переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування не підтверджується жодними доказами, а тяжкість обвинувачення та тяжкість можливого покарання сама по собі не може слугувати для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, апелянт просив врахувати, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання у Київській області, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, є інвалідом ІІ групи і потребує постійного лікування та медичного догляду.

У серпні, вересні 2023 року ОСОБА_7 був госпіталізований та проходив стаціонарне лікування у медичному закладі, за результатами якого потребує постійного прийому базисної терапії.

За таких обставин, апелянт вважає, що застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою є невиправдано обтяжливим для підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, у провадженні СВ Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000274 від 27.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно долучених до клопотання матеріалів, зокрема даних протоколу затримання, 27.01.2024 о 04 год. 16 хв. ОСОБА_7 затримано на підставі ст. 208 КПК України.

27.01.2023 ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів у великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 307 КК України.

29.01.2024 слідчий СВ Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29.01.2024 задоволено клопотання слідчого та обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, до 27.03.2024 включно.

Цією ж ухвалою визначено ОСОБА_7 розмір застави в сумі 242 240 гривень, та покладено на підозрюваного, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; не залишати місце проживання без повідомлення про це слідчого, прокурора, суду в рамках даного кримінального провадження.

Визначено строк дії покладених обов`язків у разі внесення застави до 27.03.2024.

З такими висновками колегія суддів погоджується частково.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дійшов обґрунтованого висновку про визначення застави в сумі 242 240.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого або застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, та винуватості особи в його вчиненні, оцінка належності та допустимості зібраних у справі доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження, а тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження факту збуту наркотичних засобів, колегія суддів вважає передчасними.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Доводи захисника про недоведеність вказаних у клопотанні ризиків, ретельно перевірялися колегія суддів, проте не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, та дані про особу підозрюваного.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання у Київській області, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, є інвалідом ІІ групи і потребує постійного лікування та медичного догляду, не спростовують існування у кримінальному провадженні ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду та забезпечують впевненості у належній процесуальній поведінці підозрюваного.

Стороною захисту не надано належних даних на підтвердження відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави.

Разом з тим, колегією суддів в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України встановлено, що прийнявши обґрунтоване рішення про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави, слідчий суддя помилково визначив в ухвалі строк тримання під вартою до 27.03.2024 включно.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Як убачається із даних протоколу затримання ОСОБА_7 , останнього затримано 27.01.2024 о 04 год. 16 хв. (а.с. 28).

За таких обставин, останнім днем 60-денного строку, який згідно вимог ч. 5 ст. 115 КПК України обчислюється з моменту затримання підозрюваного, є 26.03.2024.

З урахуванням наведеного, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, визначаючи дату закінчення строку дії ухвали, слідчому судді належало визначити такий строк до 26.03.2024.

Однак, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 слідчим суддею визначено до 26.03.2024, тобто поза межами 60-денного строку тримання під вартою, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 197 КПК України та є неприпустимим.

Вказана обставина є підставою для скасування ухвали слідчого судді з постановлення нової ухвали.

Крім того, колегією суддів встановлено і інші порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Зокрема, прийнявши обґрунтоване рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави у виді 242 240 гривень, слідчий суддя залишив поза увагою, що згідно положень ч. 5 ст. 182 КПК України, застава визначається слідчим суддею у розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, визначивши підозрюваному суму застави у виді 242 240 гривень, слідчий суддя в ухвалі помилково не вказав межі розміру прожиткових мінімумів для працездатних осіб, якому відповідає визначена слідчим суддею застава у гривневому еквіваленті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як убачається зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" від 09.11.2023 року № 3460-IX, у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб із 1 січня становить 3028 гривень.

За таких обставин, в оскаржуваній ухвалі при слідчому судді належало вказати про визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави у виді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Крім того, як встановлено колегією суддів, слідчий суддя, розглянувши клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , постановив ухвалу про обрання такого запобіжного заходу, а не його застосування, залишивши поза увагою, що хоча поняття «обрання» та «застосування» запобіжних заходів мають практично однакове змістовне наповнення, однак виходячи з положень чинного КПК України, питання про обрання слідчим суддею запобіжного заходу вирішується у випадку, передбаченому ч. 6 ст. 193 КПК, який на відміну від загального порядку застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, є випадком, який дозволяє суду розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного.

Разом з тим, у даному судового провадженні слідчий не звертався із клопотанням про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 193 КПК, та предметом розгляду слідчого судді було клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, а відтак слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі помилково вказав про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу.

За таких обставин у їх сукупності, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого, та застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 26.03.2024 включно із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, строком до 26.03.2024.

При цьому, враховуючи, що за підозрюваного ОСОБА_7 , на виконання ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29.01.2024, було внесено визначений слідчим суддею розмір застави в сумі 242 240 грн., унаслідок чого підозрюваний на даний час вважається таким, щодо якого застосовано запобіжний захід у виді застави, колегія суддів при постановленні нової ухвали приходить до висновку, що у випадку сплати застави, визначеної колегією суддів у виді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, підлягає врахуванню вказана сума застави, яка була сплачена згідно ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 29.01.2024 у розмірі 242 240 грн.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року, -скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування кримінального провадження, до 26 березня 2024 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень у національній грошовій одиниці, врахувавши суму застави, сплачену згідно ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року у розмірі 242 240 грн.

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді застави.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; не залишати місце проживання без повідомлення про це слідчого, прокурора, суду в рамках даного кримінального провадження.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 26 березня 2024 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3