ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/899/24 Справа № 199/2965/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року про застосовування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 червня 2024 року включно. Визначено альтернативну заставу в сумі 161 004 (сто шістдесят одну тисячу чотири) гривні 00 кіпійок.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень. Зазначено, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, знищення чи спотворення доказів у справі, і цим ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Вважає, що ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, зазначені прокурором у клопотанні, є необгрунтованими та не доведеними, в той час як з урахуванням практики ЄСПЛ та вимог КПК України вони мають бути доведеними, а всі обставини провадження мають підтверджувати необхідність застосування саме виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому вирішуючи дане питання, суд має тлумачити ризики як дії, які мають високий ступень ймовірності вчинення.

Акцентує увагу на тому, що ОСОБА_6 не мав наміру переховуватися, а також під час затримання добровільно видав для огляду співробітникам правоохоронних органів належний йому мобільний телефон.

Вказує, що слідчий суддя не врахував належним чином те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки: цивільну дружину та малолітню дитину. Крім того мати цивільної дружини звернулася до суду з клопотанням про можливість проживання ОСОБА_6 разом у разі обрання більш м`якого запобіжного захожу, не пов`язаного з триманням під вартою, а тому є необхідним застосування до нього запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту.

Зазначає, що належний підозрюваному мобільний телефон не є допустимим доказом у справі.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді і відсутність підстав для застосування до підозрюваного менш обтяжливого запобіжного заходу; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколом затримання підозрюваного від 14.04.2024 року; повідомленням про підозру у вчиненні злочину від 15.04.2024 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; протоколом огляду місцевості від 14.04.2024 року; висновком експерта №СЕ-19/104-24/15908-НЗПРАП від 15.04.2024 року; протоколом допиту підозрюваного від 14.04.2024 року, та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

З наведених обставин, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо останнього в обсязі, достатньому для застосування у відношенні нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Із цих міркувань не можуть бути прийняті до уваги також апеляційні доводи щодо недопустимості як доказу мобільного телефону, вилученого у підозрюваного.

Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді довготривалого позбавлення волі із конфіскацією майна, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Також приймаються до уваги дані про особу підозрюваного, який не працевлаштований, легального джерела доходу не має. Дані обставини у сукупності не є такими, що могли б стримати його від реалізації вищенаведених ризиків та забезпечити належну процесуальну поведінку.

З огляду на вказані обставини, а також приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 не має постійного місця проживання у м. Дніпрі, до якого приїхав з метою збуту психотропних речовин, був затриманий після збуту вказаних речовин та в момент готування до нового їх збуту, є обгрунтованими також висновки слідчого судді щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризику продовження вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та вчинення нового кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується із наявністю щодо цього підозрюваного і ризику знищення або спотворення доказів зважаючи на те, що на даний час у органу досудового розслідування відсутній доступ до даних, які знаходяться у вилученому мобільному телефоні ОСОБА_6 . Відповідні відомості дійсно можуть мати доказове значення для кримінального провадження та можуть бути знищені або спотворені шляхом доступк до них через мережу Інтернет.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо необгрунтованості судового рішення та недоведеності наявності ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України - є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного слідчим питання на користь підзахисного, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

Посилання апелянта на те, що слідчим суддею не було розглянуте питання про можливість і достатність застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів оцінює критично зважаючи на те, що ОСОБА_6 було визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді, вважає, що встановлені щодо підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про його особу та обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою, з визначенням розміру альтернативної застави у розмірі 161 004 гривні.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4