УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2024 Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Володимирі за засобом відеофіксації клопотання старшого слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Нововолинськ, Волинської область, українки, громадянки України, яка має не закінчену вищу освіту, раніше не судимої, не заміжньої, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України,

У С Т А Н О В И Л А:

19.04.2024 до суду надійшло погоджене з прокурором клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України за наступних обставин.

23 березня 2024 року, близько 00 годин 30 хвилин, ОСОБА_6 , будучи в стані наркотичного сп`яніння, перебуваючи по вулиці Ковельській у місті Володимир, Володимирського району, Волинської області, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою відкритого викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, шляхом розбиття скла дверей, незаконно проникла до приміщення аптеки «МЕД-СЕРВІС», що за адресою: АДРЕСА_3 , де із застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , яке виразилось у нанесенні близько 15 ударів кулаками та 5 ногами, 3 ударів вогнегасником, 25 ударів частинами скла по тілу потерпілої та вдавлюванні пальцями рук очей, намагалась відкрито викрасти товаро-матеріальні цінності ТОВ «МЕД - СЕРВІС ЛЬВІВ», однак виконавши усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки на місце події прибули працівники поліції.

23.03.2024 відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

24.03.2024 дане кримінальне правопорушення перекваліфіковано на ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України.

25.03.2024 слідчим за погодженням з прокурором, ОСОБА_6 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст.186 КК України, яка повністю підтверджуються зібраними у кримінальному проваджені доказами.

На підставі викладеного слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання та просили обрати стосовно підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, та за яке передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі до десяти років, під впливом отримання якого у майбутньому, в останньої можуть з`явитись наміри переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Враховуючи характеризуючи обставини ОСОБА_6 , знаходячись на свободі остання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілу, свідків, знищити та спотворити речові докази по кримінальному провадженню, а також іншим чином перешкоджати органу досудового розслідування, яке на теперішній час встановлює всі обставини кримінального правопорушення.

Підозрювана заперечували щодо задоволення клопотання слідчого, просили суд застосувати більш м`який запобіжний захід, у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки підозрювана хоче бачити дитину. Що причетності до інкримінованого злочину пояснила, що взагалі нічого не пам`ятає. Останнє згадує те, що їхала у маршрутці в м.Володимир до друзів, вжила пігулку, яку їй прописали в НЦ «Ренесанс», прийшла до тями вже в реанімації лікарні, де вона знаходилась до 04.04.2024. На теперішній момент перебуває разом з дитиною і своєю матір`ю за місцем фактичного проживання, де і просить обрати їй цілодобовий домашній арешт. Також зазначила, що протягом останніх двох років вживає наркотичні засоби (солі), у зв`язку з чим проходила лікування від залежності. Останній раз вживала наркотики саме у день коли стались події.

Захисник також заперечував проти задоволення клопотання слідчого щодо обрання тримання під вартою, зазначив, що підозра не обґрунтована, викликають сумнів тяжкість злочину і вагомість доказів, ризики органом досудового слідства не доведені, мети переховуватися у підозрюваної немає, за першої вимогою прокурора підозрювана із захисником з,явились, потерпілій у повній мірі відшкодована спричинена шкода, оплачене лікування, претензій вона не має. Його підзахисна подій не пам`ятає, її поведінка свідчить про те, що вона може бути визнана неосудною, у її виписці з амбулаторної карти вказано на суіцидальну спробу, на теперішній момент вона також позбавлена можливості самостійно себе обслуговувати, з урахуванням її психологічного стану має продовжити лікування.

Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши надане клопотання та дослідивши додані сторонами докази, в тому числі і відеозапис, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, справу «Комарова проти України» від 16.05.2013 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З огляду на викладене та зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Оскільки метою статті 29 Конституції України є недопущення свавільного обмеження (позбавлення) свободи чи особистої недоторканності особи, то дотримання зазначених вимог є обов`язковим.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися з кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; 3) вік та стан здоров`я; 4) міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію; 7) майновий стан; 8) наявність судимостей; 9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

На підтвердження підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого правопорушення органом досудового розслідування надані:

-Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань;

-Протоколи допиту свідків;

- Протокол допиту потерпілої;

- Протокол огляду предмету, зокрема відеодиск з камер спостереження;

-Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення;

- Протокол допиту підозрюваного;

-матеріали, що характеризують особу.

ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, громадянка України, має на утриманні малолітню дитину, відомості щодо її працевлаштування відсутні, не одружена, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 . Зі слів перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, проживає разом з матір`ю та малолітньою дитиною.

При цьому, за відомостями медичної карти амбулаторного хворого №778 НЦ «Ренесанс Луцьк» протягом двох років вживає ПАР (солі), синдром залежності, щодо лікування: порушення поведінки, нестриманість, порушення режиму закладу, незацікавленість у власній реабілітації, продуктивної психосоматики не виявляється.

У період з 25.03.2024 по 04.04.2024 перебувала на стаціонарному лікуванні у КП «Волинська обласна клінічна лікарня» з діагнозом відкрита травма грудної клітини, лівобічний пневмоторакс, перелом 4 ребра зліва, забій лівої легені, гематома лобної ділянки, перелом кісток носа, садна обох ніг, правого плеча та передпліччя, різані рани обох кистей з пошкодженням сухожилків згиначів ІІ-Vп лівої кісті. ППР внаслідок вживання тоскикостимуляторів (солі) зі шкодою для здоров`я. Суіцидальна спроба. Виписана у задовільному стані на амбулаторне лікування.

Водночас, на момент розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, доказів щодо неосудності підозрюваної, перебування її стаціонарному лікуванні, внаслідок її психологічного чи фізичного стану, неможливості вільно пересуватись чи потреба в сторонній допомозі до суду не надані.

При визначенні імовірності переховування підозрюваної ОСОБА_6 від органу досудового слідства чи суду, суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує останній у разі визнання її винуватим у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Так, зокрема, санкція ч.4 ст.186 КК України, у якому підозрюється остання, передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Також треба врахувати, що по справі триває досудове слідство, не встановлені всі обставини справи, не проведені у повній мірі всі слідчі дії, в тому числі й експертні дослідження, при цьому потерпіла дотепер перебуває в лікарні на лікуванні, що не виключає спробу здійснити вплив на неї з боку підозрюваної.

Отже, на підставі викладеного слідчий суддя, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, дійшов висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру і тяжкості діяння, яке інкримінується підозрюваній, а разом з іншим, допоможе уникнути ризиків, існування яких доведено, і які є реальними, тому приходить до висновку про доцільність обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів у «Луцькому слідчому ізоляторі», де підозрювана позбавлена можливості вживати наркотичні засоби та буде перебувати в тому числі й під наглядом медичної установи.

При цьому слідчий суддя зауважує на те, що надані матеріали не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваної ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні такі відомості не представлені, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Бажання підозрюваної перебувати разом з малолітньою дочкою не завадило останній зустрічатись з друзями, вживати наркотичні засоби та вчиняти злочини.

Позиція потерпілої про те, що їй все відшкодовано та вона не має претензій до підозрюваної також не доведена належними доказами.

Щодо зауважень захисника про необґрунтованість підозри, необхідно зауважити, що відповідно до п.3 ч.1 ст.276 КПК України, повідомлення про підозру здійснюється за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 р., «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86. 12383/86 від ЗО серпня 1990 р., «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 р. та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою КК ця особа підлягає відповідальності.

Відповідно до вимог п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри, наявні докази оцінюються слідчим суддею в контексті визначення вірогідності та достатності підстав казати про причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень та виправдання подальшого розслідування, висунення обвинувачення тощо.

З огляду на це, зазначати про очевидну неналежність, недостатність чи недостовірність доказів, покладених в обґрунтування підозри ОСОБА_6 та, навпаки, наперед позитивно оцінювати за вказаними критеріями докази сторони захисту, не можна.

На теперішній час досудове розслідування триває, підстав казати про невідповідність змісту підозри вимогам ст.277 КПК України не має. Зміст підозри може бути змінений в ході подальшого розслідування, обставини кримінального правопорушення конкретизовані, а наявні докази оцінені у сукупності з іншими, зібраними під час досудового розслідування як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, доказами.

Відповідно до ст.183 ч.3 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо тяжкого злочину вчиненого із застосуванням насильства.

Оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства, суд вважає необхідним не визначати їй розмір застави.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання старшого слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про застосування відносно ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.186 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 17.06.2024 року включно.

У задоволенні клопотання підозрюваної та захисника відмовити.

Ухвала діє до 17.06.2024 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 10-00 год 22.04.2024.

Слідчий суддя: ОСОБА_1