ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 рокусмт ПетровеСправа № 941/1043/22
Провадження № 1-кп/941/27/24

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в смт Петрове кримінальне провадження № 0001352 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Чечеліївка Петрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою-технічною освітою, не військовозобов`язаного, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

18.04.2019 року Конотопським міським судом Сумської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн., 30.08.2019 року - перегляд вироку Конотопським міським судом, замінено покарання у вигляді штрафу на 100 годин виправних робіт;

06.03.2020 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ст.71, ч.1 ст.72 КК України до 1 року 12 днів обмеження волі, звільнений 30.04.2021 року по відбуттю строку покарання;

02.11.2022 року Петрівським районним судом Кіровоградської області за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Петрове Петрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не військовозобов`язаного, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_5 ;

зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ;

зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022 року, в Україні станом на 20.09.2022 діяв воєнний стан.

20.09.2022 близько 21:00 год. (точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим) ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 , прийшли до ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , де перебуваючи в дворі вказаного домоволодіння, у

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виник злочинний умисел на крадіжку грошей

ОСОБА_6 .

Реалізуючи умисел, спрямований на крадіжку грошей, діючи з корисливих спонукань, скориставшись тим, що ОСОБА_6 перебував на вулиці та відволікся на телефонну розмову, ОСОБА_4 домовився з ОСОБА_3 про те, що він залишиться в дворі з метою спостереження за діями ОСОБА_6 та попередження ОСОБА_3 про можливу появу ОСОБА_6 , а ОСОБА_3 проникне до будинку та викраде гроші.

Продовжуючи спільний умисел направлений на крадіжку грошей, ОСОБА_3 через вхідні двері будинку, які не були зачинені на замикаючі пристрої, проник до будинку, розташованого за вищевказаною адресою, звідки з однієї кімнат із сумки викрав грошові кошти у розмірі 1200 доларів США, які відповідно до довідки офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного банку України від 20.09.2022 року в перерахунку становлять 43882,32 гривні.

Після цього, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим грошовими коштами разом розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 43882,32 гривні.

Потерпілим від кримінального правопорушення є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець села Солдатське, Петрівського району, Кіровоградської області, українець, громадянин України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 скоїли таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, а ОСОБА_3 також повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Допитані під час судового розгляду обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнали у повному обсязі, надали показання, якими фактичних обставин справи, викладених у обвинувальному акті, не оспорювали, пояснили, що вони дійсно вчинили інкримінований їм злочин у спосіб, час та за обставин, зазначених у обвинувальному акті, щиро розкаялися у скоєному, повністю відшкодували завдані збитки.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений

ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 , а також інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме, у скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Положеннями ч.2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Обираючи вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненим умисно, з корисливих мотивів, дані про особу обвинуваченого та дані досудової доповіді, який має постійне місце проживання, раніше не судимий, не одружений, не працює, не має на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та що йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Суд вважає, що дане покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Також суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме, у скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування завданих збитків та наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненим умисно, з корисливих мотивів, дані про особу обвинуваченого та дані досудової доповіді, який має постійне місце проживання, раніше судимий, перебуває на обліку в органі пробації, одружений, не працює, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Положеннями ч.2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

За змістом ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги дійсні обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, беззаперечне визнання ним вини, щире розкаяння у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення на досудовому розслідуванні, що сприяло ефективності та дієвості слідства, та суду у встановленні істини у кримінальному провадженні, про що свідчить і той факт, що справа розглянута в порядку ч.3 ст.349 КПК України, також враховуючи, що у ОСОБА_3 на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, що є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин, повне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди та відсутність будь яких претензій останнього щодо обвинуваченого, а також встановлені судом вищенаведені дані про його особу, суд вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.185 КК України, тобто із застосуванням ст.69 КК України, а саме у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 грн., оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 13 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 15.02.2021 року (справа №760/26523/17, провадження № 1-3600/20) зробила висновок, що до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Під час даного судового розгляду встановлено, що вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.11.2022 року ОСОБА_3 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 20.09.2022 року, тобто до ухвалення вироку Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.11.2022 року, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, за яке даним вироком засуджується до покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 грн., тобто до покарання, яке підлягає реальному відбуванню, суд дійшов висновку, що положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.11.2022 року підлягає самостійному виконанню.

Потерпілим ОСОБА_6 на досудовому розслідуванні було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 43882 грн. 32 коп., яка була завдана обвинуваченими внаслідоккрадіжки належних йому 1200 доларів США. Однак під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 відмовився від поданого ним цивільного позову, пояснивши що обвинуваченими відшкодовані збитки у повному обсязі, а тому суд вважає, що провадження в частині цивільного позову слід закрити у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Долю речових доказів та питання процесуальних витрат слід вирішити відповідно до вимог ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, ст.ст.100, 124 КПК України.

Підстав, передбачених ст.176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинувачених запобіжних заходів суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з однорічним іспитовим строком, поклавши на нього згідно ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та місця роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 грн.

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.11.2022, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, тривалістю два роки, та покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України - виконувати самостійно.

Провадження в частині цивільного позову закрити у зв`язку з відмовою ОСОБА_6 від позову до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 43882 грн. 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення судового експерта для проведення судової трасологічної експертизи (Дактилоскопічні дослідження) № СЕ-19/112-22/8006-Д від 07.10.2022 року в сумі 755 грн. 12 коп. в рівних частинах, по 377 грн. 56 коп. з кожного.

Речові докази:

сумка типу «барсетка» коричневого кольору (постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 23.09. 2022 року та зберігальна розписка потерпілого ОСОБА_6 від 23 вересня 2022 року) залишити власнику;

слід пальця руки найбільшими розмірами по вісях 13х21 мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 46х85 мм, слід долоні руки найбільшими розмірами по вісях 28х48 мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 46х80 мм придатні для ідентифікації по ним особи, що їх залишила, де відповідно до довідки системи АДІС «Дакто2000» належать

ОСОБА_3 , слід руки найбільшими розмірами по вісях 21х47 мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 46х108 мм непридатний для ідентифікації по ньому особи, які після проведення експертизи упаковані до спец. пакету «Експертна служба» № 2795762 (постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 07 жовтня 2022 року) - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду через Петрівський районний суд Кіровоградської області, шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1