Справа № 562/4499/18
У Х В А Л А

16.05.2024 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Здолбунів Рівненської області кримінальне провадження №0000660, №0000706, №0000343 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за ч.2 ст.185 КК України та у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, приміщення та сховище за ч.3 ст.185 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання зазначає, що обвинувачений ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, тому має змогу вільно пересуватися та покидати місце фактичного проживання на довгий період часу та перебувати у будь-якому іншому місці, після вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_4 переховувався від органу досудового розслідування та був оголошений у розшук. З метою уникнення відповідальності за вчинені ним діяння, існують об`єктивні ризики можливості переховування обвинуваченим від суду та правоохоронних органів. Усвідомлюючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою схиляння до надання неправдивих свідчень. Крім того, обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, однак на шлях виправлення не став і скоїв кримінальні правопорушення під час іспитового строку, злочинна діяльність ОСОБА_4 набула форми злочинного промислу, має організований характер, корисливу спрямованість та стала основним джерелом його доходів, тому є підстави вважати, що обвинувачений є суспільно-небезпечною особою і, перебуваючи на волі, знову може вчинити нові кримінальні правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних із триманням під вартою, не здатен забезпечити перебування обвинуваченого за місцем свого проживання, своєчасне його з`явлення до суду, попередити вчинення ним інших кримінальних правопорушень та виключення можливості незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 не заперечили щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Прокурором належним чином обґрунтовано, що обставини, які стали підставою для тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - продовжують існувати, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховуються вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).

Приймаючи до уваги сукупність вказаних вище і повідомлених сторонами кримінального провадження обставин, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, дані про особу обвинуваченого, його вік, задовільний стан здоров`я, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились та дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників у кримінальному провадженні та, враховуючи, що на даний час судове провадження з об`єктивних причин не завершене, докази в судовому засіданні ще не перевірені, а також для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст.ст.177, 183, 331 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 липня 2024 року включно із збереженням визначеного раніше розміру застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У разі внесення заставодавцем застави та пред`явлення службовій особі місця ув`язнення документа, що підтверджує внесення застави, ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти з покладенням обов`язків прибувати на виклик до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення копії ухвали.

Суддя