КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 11-кп/824/2162/2024 Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_1 УХВАЛА
14 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 ,
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 21 лютого 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, маючого малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року зі змінами, внесеними постановою Верховного Суду від 22 листопада 2022 року, за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеногоза цим вироком, менш суворого покарання, призначеного вироком Київського апеляційного суду 15 вересня 2021 року зі змінами, внесеними постановою Верховного Суду від 22 листопада 2022 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без зміни.Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 11 березня 2021 року.

Зараховано у строк відбування покарання строк відбутого покарання, призначеного за вироком Київського апеляційного суду 15 вересня 2021 року, зі змінами внесеними постановою Верховного Суду від 22 листопада 2022 року.

Судом визнано доведеним, що 21 листопада 2020 року близько 02 години ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , повторно, реалізуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 та ривком вихопив з її рук мобільний телефон марки «XIAОMI Redmi note 8 pro 6», IMEI НОМЕР_1 , після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, здавши його під заставу до відділення ломбарду «Найкращий» за адресою: м. Київ, пр. Миру, буд.5, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 8000 гривень.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу зі змінами, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21.02.2023 скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував показання потерпілої, надані нею у суді, про те, що ОСОБА_7 не є нападником, оскільки нападник був однакового зросту з нею, в той час як ОСОБА_7 є значно нижчим; показання свідків не відповідають дійсності, є не логічними та не послідовними; протокол перегляду відеозапису від 24.12.2020 з камер відео спостережень з ломбарду, на переконання захисника, є неналежним доказом, оскільки він не містить відомостей, які підтверджували би обставини, викладені в обвинувальному акті.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводиапеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 засуджено незаконно за злочин, який він не вчиняв, колегія суддів уважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження. Винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у повній мірі підтверджується сукупністю доказів, безпосередньо досліджених судом під час судового розгляду, яким суд дав належну оцінку у сукупності.

Так, на підтвердження встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що на місці події о 2 год. ночі у проміжок часу 2 хвилини було двоє чоловіків: один - високий на зріст - підійшов і у неї запитав: "де знаходиться вулиця", а потім інший - приблизно її зросту - запитав: "котра година". На її переконання вони вчинили щодо неї злочин, діючи узгоджено, оскільки територіальне розташування будинку, поряд з яким сталася подія, виключає, що випадково о 2 годині ночі повз нього проходять перехожі, та ці два чоловіки з`явилися у дуже короткий проміжок часу - 2 хвилини. У судовому засіданні потерпіла зазначила, що під час досудового розслідування за фотографіями вона впізнала ОСОБА_7 як чоловіка, який запитав "котра година".

Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 узгоджуються між собою у тій частині, що ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зустрілися вночі, каталися по місту на автомобілі під керуванням ОСОБА_10 , заїхали на «Русанівку», де пили каву у дворах старих будинків. ОСОБА_11 дав показання про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на деякий час відходили від автомобіля, потім повернувся один ОСОБА_10 . Не дочекавшись ОСОБА_7 , вони поїхали на станцію метро «Чернігівська», потім зателефонував ОСОБА_7 і попросив забрати його з Вефліємської вулиці.

Свідок ОСОБА_10 також підтвердив наведені обставини та зазначив, що він забрав ОСОБА_7 з Вефліємської вулиці і вони поїхали до ломбарду, де ОСОБА_7 просив ОСОБА_10 на своє ім`я здати два телефони, один з яких марки «Redmi». Він зрозумів "що то за телефони" і відмовився, а тому ОСОБА_7 ці телефоні сам заклав у ломбард, після чого розрахувався з ОСОБА_10 за бензин. ОСОБА_10 після цього повернувся на Чернігівську за ОСОБА_11 близько 3-ї годи ночі.

Підстав для обмови обвинуваченого свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як під час досудового розслідування, так і в суді не встановлено.

Наведені показання потерпілої і свідків узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджуються доказами: даними відповіді ПТ «Найкращий ломбард» ОСОБА_12 і компанія.» про те, що ОСОБА_7 користувався послугами ломбардних відділень ПТ «Найкращий ломбард» Богдан Ю.М. і компанія», неодноразово закладав мобільні телефони, велосипеди, жіночі прикраси із золота та срібла та інші предмети. ОСОБА_7 д/з НОМЕР_2 від 21 листопада 2020 року о 5:03:43 годині уклав договір № 04948, предмет застави смартфон «XIAОMI Redmi note 8 pro 6»; даними протоколу перегляду відеозапису від 24 грудня 2020 року (приміщення ломбарду ПТ «Найкращий ломбард» Богдан Ю.М. і компанія») на якому зафіксовано, що до приміщення ломбарду ПТ «Найкращий ломбард» Богдан Ю.М. і компанія» заходять два чоловіка, один з них в руках тримає два мобільні телефони. Вони проходять декілька приміщень та підходять до каси ломбарду. Перший чоловік стоїть обличчям до вікна каси ломбарду та згодом отримує гроші за товар - мобільний телефон. На відеозаписі 05:05:46 сек. можливо побачити, як чоловік, знаходячись біля вікна каси ломбарду, отримує гроші за наданий мобільний телефон; постанова про визнання та приєднання речових доказів від 24 грудня 2020 року: комп`ютерний диск DVD+/-R 4.7 Gb 16х Videx еxcellenti, на якому записано чотири відео файли.

Обвинувачений ОСОБА_7 як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не заперечував, що в ніч з 20 на 21 листопада 2020 року він разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 каталися на автомобілі по місту, приїхали на масив «Русанівка», де у дворах біля машини втрьох пили каву, а також те, що заклав 21 листопада 2020 року мобільний телефон потерпілої до ломбардного відділення на проспекті Мира та подальший його викуп.

Суд у вироку дав оцінку зазначеним доказам, навів достатнє обґрунтування для їх прийняття та вірно зазначив, що досліджені докази у своїй сукупності свідчать про доведеність винності ОСОБА_7 і навів їх детальний аналіз.

Твердження ОСОБА_7 про те, що телефони не його, а він заклав їх у ломбард на прохання знайомого, в якого нібито не було документів, свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли та розцінюються судом як надумані.

Також версію сторони захисту про те, що на час вчинення злочину щодо потерпілої ОСОБА_7 знаходився в іншому місці - у свідка ОСОБА_13 за місцем його проживання - суд ретельно перевірив дослідженими доказами і визнав її неспроможною, докладно навівши мотиви.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки показання свідка ОСОБА_13 не узгоджується з іншими дослідженими доказами і надані свідком сторони захисту з метою створення алібі обвинуваченому.

Також є безпідставними доводи захисника про те, що суду надано неналежний доказ - відеозапис з відділення ломбарду, розташованого за іншою адресою.

Так, зі змісту листа начальника юридичного відділу ПТ «Найкращий ломбард» Богдан Ю.М. і компанія» на запит слідчого Дніпровського ВП ГУ НПУ в м. Києві за Вих. № 913 від 16 грудня 2020 року убачається, щоадреса м. Київ, бул. Перова, 15, офіс 53 - це юридична адреса підприємства, а не фактична, де здійснюється діяльність і зазначена обставина не нівелює доказове значення даного документу.

Таким чином, колегія суддів уважає доводи захисника ОСОБА_8 про недоведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі докази кримінального провадження в їх сукупності, визнав їх належними та допустимими, перевірив надані органом досудового розслідування докази та дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При перегляді апеляційним судом вироку суду першої інстанції істотних порушень КПК України, що унеможливлювали би прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, не встановлено; порушення, на які посилається у апеляційній скарзі захисник, не впливають на доведеність винності ОСОБА_7 , кваліфікацію його дій та призначення йому покарання.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 21 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, - без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _______________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4