Справа № 159/3076/22
Провадження № 1-кп/159/77/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26 березня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурорки ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ковель кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від 27.03.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ковельського міськрайонного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від 27.03.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч. 2 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні прокурорка заявила клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовуючи це тим, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний обвинуваченому спливає 29.03.2024 року, однак ризики передбачені ст. 177 КПК України раніше вказані в ухвалі слідчого судді не зменшились, продовжують існувати

Крім того, в судовому засіданні прокурорка заявила клопотання про призначення відносно ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження стаціонарної судово-психіатричної експертизи, оскільки в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження встановлено наявність підстав для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст. 242 КПК України, а проведення вказаної експертизи в ході досудового розслідування кримінального провадження було неможливим з огляду на об`єктивні обставини.

В судовому засіданні обвинувачений просив суд відмовити у клопотанні прокурора та змінити відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю або визначити заставу. Щодо клопотання прокурорки про призначення судово-психіатричної експертизи, не заперечував, однак зазначив, що готовий пройти експертизу амбулаторно після допиту всіх свідків.

Захисник в судовому засіданні підтримав подані суду заперечення, в яких просив змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, або визначити заставу. Зазначив, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України. Щодо клопотання прокурорки про призначення судово-психіатричної експертизи не заперечував, однак зазначив, що прокурором не доведена необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження обвинуваченого, вважав можливим проведення амбулаторної експертизи.

Вислухавши думку учасників розгляду кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини - рішення «Шалімов проти України» від 04.04.2010, заява №20808/02, п. 50, ECHR 2010, відповідно до якого «таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи» (див. справу «Лабіта проти Італії» (Labita v Italy) /ВП/, заява № 26772/95, п. 153, ECHR 2000ІV).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження відносно ОСОБА_4 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, свідчать такі обставини: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, обвинувачений раніше судимий, офіційно не працевлаштований, тобто не маючи стійких соціальних зв`язків, може вільно пересуватися територією України та, усвідомлюючи невідтворність покарання за вчинення інкримінованих тяжких злочинів, може переховуватись від органів досудового розслідування, суду, впливати на покази свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ у справі «Воляник проти України»).

Позиція Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Викладене підтверджує доведеність стороною обвинувачення достатності та виправданості, з огляду на стандарти права, свободи та особистої недоторканності, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, продовження строку застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, до обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Суд зазначає, що вид запобіжного заходу, який необхідно застосовувати до обвинуваченого, не може оцінюватися виключно на підставі явки до суду і позитивної процесуальної поведінки обвинуваченого, а це слід робити з урахуванням низки відповідних обставин, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для зміни запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом (пп. «а» п.1ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

На підставі зазначеного суд вважає, що в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу слід відмовити, а клопотання прокурорки про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 підлягає задоволенню, оскільки більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання доведеним під час судового розгляду ризикам, передбаченим п.1, п.3, п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, та не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Щодо клопотання прокурорки про призначення відносно обвинуваченого стаціонарної судово-психіатричної експертизи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам. Суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 КПК України.

Статтею 242 КПК України передбачено, що однією з підстав для проведення експертизи є визначення психічного стану обвинуваченого за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.509 КПК України, у разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується судом під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду.

Згідно з довідки КНП «Ковельське МТМО» №306 від 31.03.2022 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності (зі шкідливими наслідками) з 20.06.2017.

31.03.2022 в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні постановою слідчого призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведення якої доручено лікарям-експертам КП «ВОПЛ м. Луцька» Волинської обласної ради.

13.05.2022 від судово-психіатричного експерта КП «ВОПЛ м. Луцька» Волинської обласної ради ОСОБА_7 надійшло повідомлення про те, що в період з 31.03.2022 до 12.05.2022 підекспертний ОСОБА_4 під час неодноразових відвідувань ДУ «Луцький слідчий ізолятор» відмовлявся від проведення експертного дослідження, що унеможливлює надання обґрунтованого висновку експерта. Тому, з метою отримання відповідей на зазначені в постанові питання, необхідно призначити стаціонарну судово-психіатричну експертизу.

На виконання постанови слідчого від 24.05.2022 про проведення стаціонарної судово - психіатричної експертизи експертами Львівської філії судово - психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово - психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» надано відповідь від 30.05.2022 № 152, що у вказаній установі (станом на 30.05.2022) судово - психіатричні експертизи проводяться виключно амбулаторно, стаціонарні судово - психіатричні експертизи не проводяться.

Відмова експертів щодо проведення експертного дослідження в період запитуваного періоду була зумовлена початком військової агресії російської федерації на території України, відсутністю укриттів - захисних споруд пристосованих для збереження життя та здоров`я підекспертних осіб у разі наявної небезпеки.

З огляду на вищезазначене, оскільки питання про визначення психічного стану обвинуваченого на час скоєння інкримінованих діянь, а також на час судового розгляду є істотним для прийняття судом законного і обґрунтованого рішення по справі, в тому числі за наявності передбачених законом підстав, може унеможливити винесення судом вироку, а тому суд прийшов до висновку про необхідність призначення відносно ОСОБА_4 стаціонарної судово-психіатричної експертизи.

Керуючись ст.ст. 177, 331, 332, 509, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовити повністю.

Клопотання прокурорки задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 309 КК України, у вигляді тримання під вартою до двох місяців, тобто до 24 травня 2024 року включно.

Призначити у кримінальному провадженні за № 0000283 від 27.03.2022 стаціонарну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні (вул. Кульпарківська,буд.95 м. Львів).

На вирішення судово-психіатричної експертизи поставити наступні запитання:

1) Чи є у ОСОБА_4 наявні ознаки психічних розладів чи психічних захворювань? Якщо так, то які саме, та чи може він при цьому усвідомлювати свої дії та керувати ними на час проведення експертизи?

2) Чи були у ОСОБА_4 наявні ознаки психічних розладів чи психічних захворювань в період інкримінованих дій 27.03.2022? Якщо так, то які саме, та чи міг останній при цьому усвідомлювати свої дії та керувати ними в момент вчинення інкримінованих йому дій?

3) Чи потребує ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру, на який термін і чи дане лікування йому не протипоказане?

4) Чи перебував ОСОБА_4 в момент вчинення інкримінованих йому дій в стані патологічного алкогольного сп`яніння?

5) Чи страждає ОСОБА_4 на алкоголізм?

В розпорядження експертів направити копію ухвали та матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від 27.03.2022

Експертів попередити про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Для проведення призначеної стаціонарної судово-психіатричної експертизи, обвинуваченого ОСОБА_4 , етапувати з ДУ «Маневицька виправна колонія (42)» з подальшим його доставленням до спеціалізованої медичної установи - Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні ( АДРЕСА_1 ).

Після проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи обвинуваченого ОСОБА_4 зворотно етапувати до ДУ «Маневицька виправна колонія (42)».

Виконання етапування обвинуваченого покласти на начальника ДУ «Маневицька виправна колонія (42)».

Контроль за етапуванням покласти на прокурора Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Експертизу провести в місячний строк з часу одержання матеріалів кримінального провадження та копії ухвали суду та доставки обвинуваченого.

У випадку неможливості завершення експертизи в межах строку дії ухвали суду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язати експертів Львівської філії судово - психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово - психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» завчасно (не пізніше 10-денного строку до кінцевої дати) повідомити суд та прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 про необхідність його продовження.

Розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч. 2 ст. 309 КК України відкласти на час проведення судово-психіатричної експертизи та надходження до суду висновку експерта.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця тримання обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з моменту проголошення.

СуддяОСОБА_1