Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

02 травня 2024 року м. Рівне

Справа № 571/564/24

Провадження № 11-сс/4815/134/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

володільця майна ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000079 від 07.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Сарненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 та накладено арешт на чотири піролізні печі (бочки), володільцем яких є ОСОБА_5 , заборонивши користуватися та розпоряджатися даним майном до проведення всіх необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

Вказує, що територія, на якій він розмістив чотири піролізні печі (бочки), була занедбана, тому він самостійно очистив невелику частину земельної ділянки та, за погодженням з власницею ділянки, розпочав підприємницьку діяльність. Вважає, що підстави для внесення відомостей до ЄРДР щодо забруднення або псування земель відсутні, оскільки жодної експертизи стосовно якості земель не проведено, а свої висновки працівники поліції зробили виходячи з власного сприйняття, тобто на припущеннях. Крім того наголошує, що з 2018 року в нього наявні усі дозвільні документи на викиди забруднюючих речовин. Зазначає, що накладення арешту на майно, яке перебуває в його володінні, фактично заблокувало його підприємницьку діяльність та позбавило можливості матеріально забезпечувати його сім`ю.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 08 квітня 2024 року про накладення арешту на майно.

Прокурор, будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив і ніяких клопотань про відкладення розгляду не подавав, а тому, відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд, враховуючи, що його неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення володільця майна на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали апеляційного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно приписів ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виходячи з клопотання слідчого, яке надійшло на розгляд слідчого судді у даному кримінальному провадженні, слідчий просив накласти арешт на майно ОСОБА_5 з метою збереження речових доказів на підставі п.1 ч.2 ст.170, ст.171 КПК України.

Згідно зі ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів. При цьому, майно має відповідати критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами ОСОБА_5 , колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя повинен врахувати: правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні (якщо арешт майна, накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України), тобто як у даному випадку, виходячи з правової підстави, визначеної у клопотанні слідчого метою збереження речових доказів.

Системний аналіз наведених норм вказує на те, що дані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані.

Так, відділенням поліції №2 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000079 від 07.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України.

Згідно з матеріалами провадження, 07.03.2024 року до слідчого відділення надійшло повідомлення працівників Державної прикордонної служби України про те, що між с. Кисоричі та с. Нетреба Сарненського району Рівненської області було виявлено піролізні печі (бочки) для випалювання деревного вугілля, які знаходяться на землях сільськогосподарського призначення та викидами забруднюють землі.

Дане повідомлення зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» та журналі отримання матеріалів єдиного обліку відділення поліції № 2 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області за № 1062 від 07 березня 2024 року.

05.04.2024 року в порядку, передбаченому ст.237 КПК України, на підставі добровільної заяви ОСОБА_5 проведено огляд земельної ділянки площею 1,5038 га, із кадастровим номером :03:006:0085, яка розміщена неподалік с. Кисоричі Сарненського району, Рівненської області, в ході якого зафіксовано, що на частині земельної ділянки площею приблизно 0,10 га. знаходяться чотири піролізні печі (бочки), які заповненні лісо деревиною, на момент проведення огляду не працюють. Окрім того зафіксовано, що поруч з печами наявні залишки обвугленої лісодеревини та металобрухту, які розкидані по території земельної ділянки, на ґрунтовому покриві наявні залишки горіння (попіл та сажа). Також, на даній частині земельній ділянки наявне тимчасове дерев`яне приміщення та приміщення з накриттям, під яким зберігаються відрізки сухої лісодеревини, що свідчить про використання бочок для випалювання деревного вугілля. По завершенню проведення огляду чотири піролізні печі (бочки) вилучено та передано на відповідальне зберігання під письмову розписку ОСОБА_5 ..

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.131,132,170-173 КПК України наклав арешт на вказане у клопотанні майно, яке є речовим доказом в даному кримінальному проваджені та відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, оскільки виявлені під час огляду предмети є матеріальними об`єктами, які могли були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій. При цьому, постановою від 05.04.2024 року вищезазначене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею арешт накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Зважаючи на ці положення та враховуючи обставини кримінального провадження, попередню правову кваліфікацію за ч.1 ст.239 КК України, колегія суддів вважає, що такі обмеження у праві користування та розпорядження майном ОСОБА_5 , а саме: 4 піролізні печі (бочки), є обґрунтованими.

Твердження заявника щодо того, що накладення арешту на майно призвело до блокування його підприємницької діяльності та позбавило можливості матеріально забезпечувати сім`ю є безпідставними, оскільки під час апеляційного розгляду останній зазначив, що він крім іншого, здійснює підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі, що свідчить про наявність в нього інших засобів матеріального забезпечення родини.

Доводи володільця майна в частині того, що він має всі відповідні дозвільні документи для здійснення підприємницької діяльності, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та погодження власниці земельної ділянки на її використання на даній стадії досудового розслідування колегія суддів вважає безпідставними, оскільки працівники правоохоронних органів повинні під час досудового розслідування встановити наявність або відсутність ознак певного складу кримінального правопорушення, в тому числі і його суб`єктів.

Крім того, апеляційний суд наголошує на тому, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інших підстав для скасування ухвали слідчого судді апеляційна скарга не містить і колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Керуючись ст.ст.405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Ухвалу слідчого судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000079 від 07.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3