ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС № 658/2367/17 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/13/24 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого

ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 14 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого на посаді торгового агента ПП «Юс-Трейд», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_12 постановлено рахувати з моменту затримання.

Цивільний потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн. та витрати на правову допомогу - 20 000,00 грн., а всього 220 000,00 грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишено без розгляду.

Постановлено стягнути з ОСОБА_12 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в загальній сумі 4228, 38 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за наступних обставин.

Так, ОСОБА_12 29.04.2017 року, близько 15:20 год. на 304 км+950 м. автошляху «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», керуючи технічно справним автомобілем «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух зі сторони м. Херсона у напрямку м. Мелітополь, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, знаходячись в районі с. Роздольне Каховського району Херсонської області, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, виконуючи об`їзд перешкоди у вигляді вибоїн на проїзній частині, не дотримався безпечного інтервалу, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який рухався по автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» зі сторони м. Мелітополь у напрямку м. Херсон.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля «CITROEN BERLINGO» - ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події; пасажиру автомобіля «CITROEN BERLINGO» - ОСОБА_7 спричинено тяжкі тілесні ушкодження за критерієм критерієм небезпеки для життя; пасажиру автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT» - ОСОБА_15 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм небезпеки для життя.

Вказані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_12 , а саме:

п.2.3 б), відповідно для якого для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.13.1., відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

п.13..3, відповідно до якого під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Не погодившись з вищевказаним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_12 скасувати, а матеріали кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована доводами про неповноту судового розгляду, істотними порушеннями вимог КПК України.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що судом не досліджувалися обставини заподіяння шкоди потерпілій ОСОБА_16 . Крім того, в матеріалах провадження відсутні належними чином оформлені заяви потерпілої ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 щодо проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду без їх участі, а судом не надана належна оцінка потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_18 про повне відшкодуванням їм збитків заподіяних кримінальним правопорушенням.

Також, апелянт зазначає про те, що обвинувачений ОСОБА_12 не отримував уточненого цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , що свідчить про порушення його права на захист, а додатки до цього позову були долучені до матеріалів кримінального провадження без урахування думки обвинуваченого та його захисника.

Крім того, апелянт звертає увагу і на те, що суд зазначивши у вироку про повне визнання вини обвинуваченим, визнав недоцільним дослідження інших доказів, окрім характеризуючи матеріалів та матеріалів цивільного позову, при цьому не отримав письмової заяви від обвинуваченого про повне визнанням ним вини та не роз`яснив йому вимоги ст. 349 КПК України.

Також, апелянт зазначає про те, учасники судового розгляду неодноразово приймали участь в судовому засідання з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду, що є порушенням вимог КПК України.

Крім того, на переконання апелянта, суд призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, належним чином не мотивував неможливість звільнення обвинуваченого від його відбування з іспитом строком.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок, в частині залишення його позовних вимог до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія "ПЗУ Україна» про стягнення на його користь шкоди заподіяної здоров`ю та в частині часткового задоволення його позовних вимог до обвинуваченого ОСОБА_12 про стягнення на його користь моральної шкоди на суму 200 000, 00 грн, скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким його позовні вимоги до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія "ПЗУ Україна» про стягнення на його користь шкоди заподіяної здоров`ю, пов`язаної із діагностикою, лікуванням, придбанням лікарських засобів, доставкою до закладу охорони здоров`я в сумі 41 712 грн.88 коп. пов`язаної із стійкою втратою працездатності в сумі 57 600 грн.00 коп., моральної шкоди в сумі 4 965 грн.64 коп. задовольнити в повному обсязі. Крім того, задовольнити в повному обсязі його позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_12 нам його користь моральної шкоди завданої злочином на суму 295 034 грн. 36 коп.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що підстави залишення його цивільного позову, в частині позовних вимог до ПРАТ СК "ПЗУ Україна», є необґрунтованими, а рішення суду незаконним, таке, що не відповідає положенням ч. 1 ст. 129 КПК України ч. 5 ст. 128 КПК України, ч. 2 ст.127 КПК України ст. 257 ЦПК України, ч. 1 ст. 13 ЦПК України та не враховує положень пункту 36.1 та 36.2. ст. 36 Закон України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, як зазначає апелянт, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, (п. 24 постанови Пленуму ВС України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 р. N2.Тому, для часткового задоволення позовних вимог до ОСОБА_12 про стягнення з нього на користь апелянта моральної шкоди частково у розмірі 200 000 грн., оскільки ОСОБА_12 цивільний позов про стягнення з нього на користь апелянта моральної шкоди визнав повністю, тобто на суму 295 034, 36 грн.

В іншій частині оскаржуваний вирок просить залишити без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , представник потерпілого просить його апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю доповідача, представника потерпілого га підтримання доводів апеляційної скарги потерпілого, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишились на попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

В поданій до суду апеляційної інстанції заяві потерпілий ОСОБА_7 проситись просить розгляд апеляційного провадження провести без його участі.

Інші учасники судового провадження, будучи належними повідомленими про дату, час і місце розгляду провадження до суду апеляційної інстанції не прибули. Однак, зважаючи на апеляційні вимоги апеляційних скарги явка учасників судового провадження, в тому числі обвинуваченого та захисника, до суду апеляційної інстанції є обов`язковою. Клопотань від учасників судового провадження про їх бажання приймати участь в судовому засіданні призначеному на 10 годину 45 хвилин 05 червня 2024 року, чи клопотань про відкладення розгляду, із зазначенням поважних причин цьому, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, ніким не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не перевіряє оскаржуваний вирок суду першої інстанції в цих частинах.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Як вбачається з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_12 , є особою раніше не судимою, вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, частково відшкодував завдану шкоду, працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.

Разом з тим, ОСОБА_12 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, наслідком якого стала смерть однієї людини та заподіяння різної тяжкості тілесних ушкоджень декільком людям.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , суд відніс його з`явлення із зізнанням, щире каяття та добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 відсутні.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції цілком обґрунтовано та мотивовано призначив обвинуваченому ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі за вчинене ним кримінальне правопорушення, у середньому розмірі визначеному частиною санкцією статі за якою він обвинувачується, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, за відсутності обставин, зазначених в ст. 75 КК України, апеляційний суд, вважає необґрунтованими та безпідставними доводи апеляційної скарги захисника, щодо застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 вимог ст. 75 КК України та призначення йому покарання із звільненням від відбування цього покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Безпідставними є і посилання захисника про те, що судом не досліджувалися обставини заподіяння шкоди потерпілій ОСОБА_16 , а в матеріалах провадження відсутні належними чином оформлені заяви потерпілої ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 щодо проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду без їх участі, а судом не надана належна оцінка потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_18 про повне відшкодуванням їм збитків заподіяних кримінальним правопорушенням.

Зокрема, як вбачається з матеріалів провадження, в ним містяться заяви потерпілих ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 46), ОСОБА_17 (т. 1 а.с. 156, 158) та ОСОБА_19 про проведення підготовчого судового засідання та розгляду провадження по суті без їх участі.

Під час розгляду даного кримінального провадження було оголошено обвинувальний акт, в якому зазначені всі обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, в тому числі і щодо ОСОБА_16 , уточнений цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 . В тому числі в судовому засіданні учасникам судового провадження повідомлялось про відсутність з боку потерпілих, окрім ОСОБА_7 , претензій щодо відшкодування збитків завданих кримінальним правопорушенням.

Уточнений цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 був предметом розгляду під час розгляду кримінального провадження по суті. Обвинуваченому ОСОБА_12 був відомий його зміст та суми збитків, які просив стягнути з нього потерпілий. Зазначений цивільний позов обвинуваченим був визнаний в повному обсязі. Будь яких претензій щодо цього позову ні в обвинуваченого, ні в його захисника в судовому засіданні не виникало. Відсутність в матеріалах кримінального провадження розписки обвинуваченого про отриманням ним уточненого цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 не свідчить про порушення його права на захист

Крім того, апелянт звертає увагу і на те, що суд зазначивши у вироку про повне визнання вини обвинуваченим, визнав недоцільним дослідження інших доказів, окрім характеризуючи матеріалів та матеріалів цивільного позову, при цьому не отримав письмової заяви від обвинуваченого про повне визнанням ним вини та не роз`яснив йому вимоги ст. 349 КПК України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та технічної фіксації судового засідання технічними засобами, прокурор зважаючи на визнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин викладених в обвинувальному акті, правильності кваліфікації його дій та розміру цивільного позову, запропонував установити порядок дослідження доказів, передбачений ч. 3 ст. 349 КК України. Разом з тим, суд першої інстанції, з`ясувавши позицію інших учасників судового розгляду, ухвалив інший ніж пропонував прокурор порядок дослідження доказів у кримінальному провадження, тобто порядок не передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України. Що вказує на неспроможність доводів апеляційної скарги захисника в цій частині.

Також, не є істотним порушенням вимог КПК України, як про те зазначає в апеляцій скарзі захисник, та не тягне за собою скасування судового рішення і участь учасників судового розгляду в судовому засідання з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та фіксації судового засідання технічними засобами, дійсно учасники судового розгляду брали участь в судових засіданнях з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду. Однак, така їх участь не заперечувалась іншими учасниками судового розгляду, в тому числі і обвинуваченим та була єдиним можливим способом участі в судовому засіданні. Крім того, відтворення зазначених судових засідань мають належну якість, яка дає можливість усвідомлювати перебіг подій, що також підтверджується відсутністю будь яких скарг з боку учасників судового засідання, в тому числі і обвинуваченого. Крім того, така участь певних учасників судового засідання жодним чином не вплинула на доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій та на прийняття рішення по справі, а отже жодним чином не порушила право на захист обвинуваченого.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За змістом ч. 1 ст. 129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази, позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів ч. 5 ст. 177 ЦПК).

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Приписами ч. 1 ст. 368, ч.ч. 3, 4 ст. 374 КПК передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд, підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка його спричинила при наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Цих вимог закону в ході вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції не було дотримано в повному обсязі.

Так, із матеріалів кримінального провадження убачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, потерпілому ОСОБА_7 було заподіяно шкоду. З метою відшкодування цієї шкоди ОСОБА_7 звернулася до обвинуваченого ОСОБА_12 та Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія "ПЗУ Україна» з цивільними позовами.

Зокрема, в уточненій позовній заяві потерпілий ОСОБА_7 просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_12 295 034, 36 грн. моральної шкоди та 20 000,00 грн. в якості процесуальних витрат, а саме витрат на правову допомогу.

Вирішуючи зазначений позов по суті, суд першої інстанції цілком слушно взяв до уваги те, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_12 потерпілий ОСОБА_7 зазнав моральних та фізичних страждань, пов`язаних із заподіянням йому тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, вчиненого з вини обвинуваченого, докладає додаткових зусиль для організації свого життя в зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень, потребує сторонньої допомоги, позбавлений можливості повноцінного працевлаштування (є інвалідом 2 групи), знаходиться на тривалому стаціонарному та амбулаторному лікуванні.

Зважаючи на характер і обсяг душевних, фізичних та психічних страждань, вимушеність змін в життєвому ритмі суд першої інстанції цілком слушно прийшов до висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, суд першої інстанції цілком слушно стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого і витрати на правову допомогу на суму 20 000,00 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. За правилами вищевказаного закону страхове відшкодування здійснюється страховиком. При настанні страхового випадку страховик виплачує страхове відшкодування відповідно до норм чинного законодавства та договору страхування.

Крім того, потерпілим ОСОБА_7 до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія "ПЗУ Україна» був заявлений цивільний позов про відшкодування на його користь шкоди заподіяної здоров`ю, а саме: - витрат пов`язаних з діагностикою, лікуванням, придбанням лікарських засобів, доставку до закладу охорони здоров`я на загальну суму 41712, 88 грн.; - суму пов`язану із стійкою втратою працездатності в сумі 57 600, 00 грн.; - моральну шкоду в сумі 4 965, 64 грн.

За змістом ч. 1 ст. 129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Проте, незважаючи на вимоги вищевказаної статі КПК України, вирішуючи питання цього заявленого позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний позов слід залишити без розгляду.

Зазначена позиція суду першої інстанції мотивована ти, що потерпілий ОСОБА_7 звертався до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з заявою про страхове відшкодування, однак, на час ухвалення оскаржуваного вироку страховиком остаточне рішення з приводу страхових виплат не прийнято, що позбавило суд можливості повно та всебічно розглянути позов в частині вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» по суті.

Зважаючи на викладене, вирок суду першої інстанції, в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія "ПЗУ Україна», не відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції хоча і направлялись повідомлення про розгляд кримінального провадження на адресу Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія "ПЗУ Україна», яка є цивільним відповідачем у даному кримінальному провадження, однак не було вжито виключних процесуальних заходів для забезпечення участі його представника в судових засіданнях суду першої інстанції.

Зазначені обставини вказують на те, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія "ПЗУ Україна» фактично не був предметом розгляду в суді першої інстанції, його розгляд не здійснювався у відповідний процесуальний спосіб, зважаючи на, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості переглянути зазначений цивільний позов по суті.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія "ПЗУ Україна», підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду цього позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а тому апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення. Підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, колегія судді не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , залишити без задоволення, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 14 грудня 2021 року, відносно ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія "ПЗУ Україна», скасувати та призначити, в цій частині, новий судовий розгляд у суді першої інстанції, в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_20 ОСОБА_21 ОСОБА_22