Провадження 1-в/193/49/24
У Х В А Л А

іменем України

27 лютого 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника виправної колонії ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області подання адміністрації Державна установа "Софіївська випрнавна колонія (№45)" про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

З вказаного подання, яке надійшло до Софіївського районного суду 09.02.2024, вбачається, що засуджений ОСОБА_5 , відбуваючи призначене судом покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45) (надалі Софіївська ВК №45) зарекомендував себе позитивно, до праці ставиться сумлінно, вимог режиму утримання не порушує, має заохочення від адміністрації Софіївської ВК № 45, не погашених стягнень не має. Посилаючись на те, що засуджений відбув 3/4 призначеного судом строку покарання, своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, у поданні ставиться на вирішення питання про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 у судовому засіданні подання підтримав та просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 під час судового розгляду справи не заперечував проти застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення, вважає, що він повністю досяг свого виправлення, а тому цілком спроможний на свободі повернутися до нормального життя. Сприяти цьому можуть його мати, дружина та дитина, які чекають на нього на волі у м. Кривому Розі.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти задоволення подання адміністрації Софіївської ВК-45, вказавши, що засуджений, насправді своєю вкрай негативною поведінкою та ставленням до режиму відбування покарання не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений з місць позбавлення волі достроково.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого ОСОБА_5 дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Виходячи із вимог ст. 81 КК України, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений за вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23.09.2014 за ст. 15 ч.3, 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Після чого за вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06.07.2015 його було засуджено за ст.185 ч.3, ст. 71 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі.

Цим же судом, 20.10.2015, останнього було засуджено за ст.185 ч.3, ст. 70 ч.4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

І востаннє, за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.01.2016 ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі.

Крім того, згідно цього вироку, відповідно до ч. 5 ст.72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 за період з 06 квітня 2015р. по 28 січня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 06.04.2015. Кінець строку: 13.05.2024.

Станом на 27.02.2024 засуджений відбув, визначені п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України 3/4 призначеного судом строку покарання (7 років і 6 місяців). Невідбута частина покарання складає 2 місяці і 16 днів позбавлення волі.

При вирішенні даного питання судом враховані положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Згідно вимог чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування умовно-дострокового звільнення, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього часу довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відповідно до характеристики, затвердженої начальником Софіївської ВК-45 25.01.2024 та змісту подання останнього, засуджений з 07.04.2015 утримувався в Державній установі «Криворізька установа виконання покарання (№ 3)», де характеризувався вкрай негативно, зокрема за порушення режиму утримання мав 7 стягнень, жодних заохочень там не отримував.

З 22.06.2016 став відбувати покарання у ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)», де характеризувався позитивно, стягнень не мав, зате мав одне заохочення за сумлінне ставлення до праці.

З 01.03.2017 став відбувати покарання у ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», де знову став характеризуватися негативно. Зокрема 9 разів був підданий дисциплінарним стягненням за порушення режиму утримання. Заохочень там не мав.

З 01.09.2017 вперше став відбувати покарання у ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 45)», де продовжував характеризуватися негативно, мав 4 стягнення та 1 заохочення.

З 05.06.2018 продовжив відбувати покарання у ДУ «Орихівська виправна колонія (№88)», де знову ж таки характеризувався виняткового з негативного боку, оскільки мав 9 стягнень та жодних заохочень.

З 19.04.2022 міру кримінального покарання повернувся відбувати до ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 45)». З цього часу відбування покарання у ній ОСОБА_5 став характеризуватися значно краще. Має 3 заохочення, отримані ним у вигляді подяк за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці. Жодних стягнень він вже не отримував.

У взаємовідносинах з іншими за засудженими не конфліктний. Підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, адекватно реагує на критику. У стосунках з персоналом установи виконання покарань дотримується встановлених законодавством вимог.

Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд.

За станом здоров`я є працездатним. Роботи з самообслуговування та благоустрою установи виконує згідно графіка, виявляє належну соціально корисну активність. Дбайливо ставиться до майна та предметів якими користується. Дотримується правил пожежної безпеки та безпеки праці.

Підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю, дружиною та дитиною шляхом телефонних переговорів.

За вироком суду має невідшкодований цивільний позов у розмірі 4938,29 грн., але виконавчі листи до установи не надходили.

Крім того, у матеріалах справи мається комісійний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 , згідно якого останній набрав 66 балів з мінімально необхідних 65, тож, на думку комісії, може вважатися таким, що став на шлях виправлення (довів своє виправлення).

Між тим, суд, дослідивши оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, який визначений згідно вищевказаного висновку адміністрацією виправної колонії як середній, після аналізу відомостей про особу засудженого, яка також міститься в особовій справі, його поведінку у сукупності фактичних обставин відбування ним покарання не може беззаперечно вважати, що засуджений має стабільну та постійну позитивну поведінку, та вважає, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Так, як видно з матеріалів провадження засуджений відбуває покарання у виді позбавлення волі строком 10 років за вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким. За цим вироком засуджений вчинив умисне вбивство, а до цього кілька злочинів проти власності, які вчинив у період іспитового строку.

Враховуючи викладене вище, не слід залишати поза увагою необхідність дотримання принципу невідворотності покарання, адже саме невідворотність покарання має головний вплив на осіб, які можуть вчинити кримінальні правопорушення, особливо за такі тяжкі як умисне позбавлення життя іншої людини.

Принцип невідворотності відповідальності конкретизує більш загальні за змістом принципи законності, рівності громадян перед законом. У зазначеному змісті даний принцип має запобіжний, стримуючий вплив. Принцип невідворотності покарання є першочерговим серед принципів кримінального права і дає право вважати його зверненим головним чином до громадськості.

Одночасно, з матеріалів подання та особової справи засудженого вбачається, що окрім згаданих вище судимостей ОСОБА_5 , за яким він наразі відбуває покарання, останній також 4 рази до цього засуджувався за вчинення інших умисних злочинів. Всі проти власності. З яких двічі засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, які відбував реально.

При цьому варто зауважити, що до засудженого тричі застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням (29.07.2003, 28.09.2005 та 23.09.2014) та одного разу умовно-дострокове звільнення (19.02.2008).

Проте останній на шлях виправлення, як видно з його судимостей, фактично ніколи не ставав і, у періоди строків випробування чи УДЗ, завжди повертався до вчинення нових умисних злочинів проти власності. За такого суд знаходить засудженого особою, яка схильна до скоєння кримінальних правопорушень, а тому є достатні підстави вважати, що відбуті ним покарання до цього часу ніколи не досягали мети, визначеної ст. 50 КК України.

Крім того, суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Як вже зазначалося вище, суд враховує поведінку засудженого не тільки у Софіївській ВК-45, а за увесь період відбування ним покарання.

Між тим, ОСОБА_5 за увесь час відбуття покарань 34 ризи порушував режим утримання, за що рівну кількість разів піддавався дисциплінарним стягненням, при цьому не тільки у вигляді доган. Так, більше половини стягнень (18) накладалися у вигляді суворої догани та найсуворішого стягнення - карцеру за невиконання законних вимог адміністрації установи, порушення режиму та розпорядку утримання. Відтак, наявність 5 заохочень при 34 стягненнях, які хоча і погашені за строками давності, проте на переконання суду, зовсім не свідчать про сталу та позитивну динаміку виправлення засудженого.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що за вироком суду засудженому присуджено для стягнення цивільний позов на суму 4938,29 грн. для відшкодування завданих ним збитків, проте який останній навіть не намагався відшкодувати.

Отже, беручи до уваги те, що за вироком суду ОСОБА_5 хоч і відбув більше ніж 3/4 частини строку призначеного покарання, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, його поведінку протягом всього строку відбування покарання та з огляду на кількість вчинених ним злочинів за які його засуджено, його попередні судимості, суд вважає, що у задоволенні подання адміністрації Софіївської ВК-45 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання адміністрації Державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)" про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання, - залишити без задоволення.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 01.03.2024 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1