ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/4778/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/709/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.187, ч.1 ст.357 КК України
УХВАЛА

Іменем України

08 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадженняза апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.12.2023 року стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лебедин Сумської області, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий,

засуджений за:

- ч. 1 ст. 187 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- ч. 1 ст. 357 КК України до 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Крім того, цим же рішенням суду розв`язаний цивільний позов.

Згідно вироку, ОСОБА_8 17.05.2021 близько 20 год. 15 хв. перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , яка належить його знайомій ОСОБА_9 , приїхавши за вказаною адресою за запрошенням останньої для надання побутової допомоги.

У приміщенні квартири ОСОБА_8 у спальні побачив ОСОБА_9 , яка сиділа на дивані.

У цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на скоєння нападу з погрозою застосування насильством відносно потерпілої ОСОБА_9 з метою заволодіння її майном (розбійного нападу).

Надалі він, нехтуючи присутністю ОСОБА_9 , використовуючи свою фізичну перевагу над жінкою похилого віку, яка є інвалідом ІІ групи, перебуваючи в житловій кімнаті будинку, спочатку наніс не менш 5-ти ударів кулаками та ногами в ділянку голови потерпілої, від яких остання зазнала фізичного болю.

Продовжуючи застосовувати до ОСОБА_9 фізичне насилля, ОСОБА_8 повалив потерпілу на підлогу та, погрожуючи насильством, небезпечним для її життя, наніс ще не менш 5-ти ударів кулаками та ногами в ділянку голови та тулубу потерпілої. Надалі ОСОБА_8 , використовуючи в якості знаряддя вчинення злочину кухонний ніж, який він узяв в приміщенні кухні, висунув ОСОБА_9 вимогу передати йому наявні в неї грошові кошти та спиртні напої.

Таким чином, ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав за необхідне, з метою подавити волю потерпілої щодо можливого наміру вчинити опір його незаконним діям.

Потім ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, бажаючи довести злочин, пов`язаний із заволодінням будь-яким майном ОСОБА_9 , продовжуючи виказувати погрози застосування насильства, небезпечного для її життя, перебуваючи із потерпілою в житловій кімнаті будинку, помітив на столі сумку з майном потерпілої, та примусив останню викласти її зміст на стіл, що перебував в кімнаті.

В подальшому ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність свого діяння, почергово заволодів майном, яке перебувало у сумці потерпілої, а саме: банківською карткою банку АТ «ПУМБ» НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_9 , технічним паспортом на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , довідками про доходи № 611010, №776713, рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної ради депутатів трудящих № 224-53 від 21.07.1976, свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 від 08.02.1995 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 1 від 26.07.2016.

Після цього, ОСОБА_8 , звернувши на свою користь зазначене майно, з місця скоєння розбійного нападу зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.

В результаті протиправних дій ОСОБА_8 завдав потерпілій ОСОБА_9 синці в обох параорбітальних ділянках, на правому передпліччі, на обох щоках, підборідді, на носі, на лівій вушній раковині, та забиті рани на верхніх повіках обох очей, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», стверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 09-733/2021 від 10.06.2021.

Крім того, ОСОБА_8 , перебуваючи 17.05.2021 приблизно о 20 годині 15 хвилин у приміщенні квартири АДРЕСА_5 , де мешкає його знайома ОСОБА_9 , під час вчинення нападу на останню, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для її життя, поєднаний з проникненням у житло, достовірно знав, що в сумці потерпілої знаходяться банківська картка АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , видана на ім`я ОСОБА_9 свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_2 від 08.02.1995 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , видане на ім`я ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_5 , виданий на ім`я ОСОБА_10 , що перебували у власності ОСОБА_9 , та які відповідно по примітки ст. 358 КК України є офіційними документами.

Саме в той час ОСОБА_8 , впевнившись у наявності зазначених офіційних документів в сумці, вирішив незаконно заволодіти ними, з метою подальшого викрадення грошових коштів, що перебували на банківській картці та використання офіційних документів в особистих цілях.

Реалізуючи свій злочинний, протиправний умисел, ОСОБА_8 , діючи відкрито, із погрозою застосування фізичного насильства, що є небезпечним для життя потерпілої, заволодів банківською карткою АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , виданою на ім`я ОСОБА_9 , свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 від 08.02.1995 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , видане на ім`я ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_5 , виданим на ім`я ОСОБА_10 , які перебували у власності ОСОБА_9 .

Після цього він з вказаними офіційними документами, виданими на ім`я ОСОБА_9 , з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ними в подальшому на власний розсуд.

Прокурор, ще до початку апеляційного розгляду відмовився від своєї апеляційної скарги в порядку ст. 403 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити у частині призначення покарання. Призначити йому покарання за ч. 1 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 1 ст. 357 КК України 2 роки обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72, 75 КК України остаточно призначити покарання за сукупність кримінальних правопорушень у виді 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки, поклавши на ОСОБА_8 обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Дії ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 187 КК України, а саме розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, а також за ч. 1 ст. 357 КК України, а саме викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст. 65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальній стан тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про призначення покаранняОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: характер та ступінь тяжкості скоєного кримінальних правопорушень, які за змістом ст. 12 КК України: за ч. 1 ст. 187 КК України є тяжким злочином, за ч. 1 ст. 357 КК України є кримінальним проступком; особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, має середню освіту, на час вчинення інкримінованих діянь працював неофіційно, проживає у цивільному шлюбі, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Крім того, суд не встановив обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав, вчинення кримінальних правопорушень відносно особи з інвалідністю.

Покарання призначене ОСОБА_8 за скоєний ним злочин, а саме за ч. 1 ст. 187 КК України - 5 (п`яти) років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України - 2 (двох) років обмеження волі,з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, на переконання колегії суддів не можна визнати явно несправедливим, а тому слід вважати справедливим з урахуванням вищенаведених обставин та положень передбачених ст. 414 КПК України.

Отже, апеляційне прохання обвинуваченого про пом`якшення призначеного покарання належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер адже наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання обвинуваченому.

З урахуванням вищезазначених обставин, даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджувався та останній раз до нього вже застосовувався іспитовий строк, призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправленняОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом та розміром є справедливим.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого про пом`якшення призначеного йому покарання або застосування ст.75 КК України.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення, то вирок суду залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.12.2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді