Справа № 157/986/24 Провадження №11-сс/802/279/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19 червня 2024 року про обрання запобіжного заходу,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_10 , звернувся суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , який підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.345 КК України, в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0000434 .

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 підозрюється в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та в умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

16 червня 2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України, а 17 червня 2024 року йому повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, а вже 18 червня 2024 року, - повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.345 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження. При цьому, сам підозрюваний свою вину та причетність до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнає.

Зазначає, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_7 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, впливати на потерпілого та свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Посилаючись на вищенаведене, слідчий просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід виді тримання під вартою строком на 60 днів. При цьому, вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи не будуть достатніми для запобігання вказаним ризикам.

Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19.06.2024 в задоволенні такого клопотання відмолено.

Разом з тим, підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 19.08.2024 включно.

На підозрюваного ОСОБА_7 покладено такі обов`язки: не залишати місце проживання житловий будинок та присадибну земельну ділянку по АДРЕСА_1 цілодобово; прибувати до слідчого, прокурора та суду на першу вимогу; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в кримінальному провадженні; здати на зберігання до Камінь-Каширського відділу Управління державної міграційної служби України у Волинській області свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що хоча слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, однак фактично не надано доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою для запобігання доведеним ризикам. У зв`язку з цим, слідчий суддя дійшов висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу такого як цілодобовий домашній арешт із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, просить скасувати та обрати підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги те, що ОСОБА_7 ніде не працює, кримінальні правопорушення він вчинив в умовах воєнного стану в Україні, а тому може безперешкодно виїхати за межі області і таким чином ухилитися від відповідальності за вчинені злочини. Крім того, ОСОБА_7 після його затримання в супроводі конвою із числа працівників відділку поліції був направлений до медичного закладу для освідування, однак без відома та дозволу поліцейських через вікно лікувального закладу залишив цей заклад та переховувався від органу досудового розслідування. Місцезнаходження підозрюваного було встановлено за допомогою оперативно-розшукових заходів і, зокрема, під час проведення обшуку території домогосподарства, де його було затримано. Такі обставини свідчать про існування таких ризиків як вчинення інших кримінальних правопорушень, переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, впливати на потерпілих та свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Тому прокурор вважає, що запобігти таким ризикам зможе лише такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою, а не домашній арешт, як про це вказано в оскаржуваному судовому рішенні.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі з підстав викладених у ній, підозрюваного та його захисника, які апеляційні доводи заперечили через їх безпідставність, апеляційний суд приходить до висновку, що вона до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання таким спробам як: переховування від органів досудового розслідування або суду; знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Згідно із ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що наведені вимоги законодавства при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 слідчим суддею дотримані в повній мірі.

Стаття 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

За положеннями ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватись лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатись ухилятись від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами кримінального провадження, що СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській обалсті проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000434 від 20.12.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.345 КК України.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення, окрім іншого, обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , якому, окрім іншого, 18.06.2024 повідомлено про нову підозру у їх вчиненні. При цьому, обґрунтованість підозри у вчиненні цих кримінальних правопорушень, окрім визнавальних показів підозрюваного, стверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, яким слідчий суддя, як вбачається із судового рішення, надав належну юридичну оцінку.

Колегія апеляційного суду вивчивши та проаналізувавши матеріали клопотання повністю погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено того, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладення на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, не забезпечить запобіганню доведеним в ході розгляду клопотання ризикам, передбаченим у п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від органів досудового розслідування чи суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Слідчим суддею враховано те, що з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаним ризикам, повністю забезпечить такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України і, з цим повністю погоджується апеляційний суд. Так, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального проступку та нетяжкого злочину, наявність ризиків, передбачених у п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також те, що ОСОБА_7 , вину у скоєному визнає повністю, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, посередньо характеризується та інші обставини кримінального провадження.

Апеляційні твердження прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою для запобігання ризикам, вказаним у п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставними, оскільки матеріали кримінального провадження доказів, які б давали суду підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, а також, що більш м`який запобіжний захід і зокрема цілодобовий домашній арешт з покладенням процесуальних обов`язків, не зможе дієво запобігти доведеним ризикам.

Окрім того, доводи прокурора як на підставу для скасування судового рішення та обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на те, що він під час доставляння його в медичний заклад на освідування, самостійно залишив лікувальний, є неспроможними, так як слідчим суддею фактично такі обставини були враховані при постановленні свого рішення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні доводи прокурора є нічим іншим як недоведеними припущеннями щодо можливої процесуальної поведінки підозрюваного.

Беручи до уваги вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя врахувавши усі обставини провадження у їх сукупності, прийшов до обґрунтованого та цілком правильного висновку про відмову в обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як стороною обвинувачення не надано доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеним ризикам, зазначеному у п.п1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, висновок слідчого судді про доцільність та можливість застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, і зокрема цілодобового домашнього арешту із покладенням процесуальних обов`язків, в даному випадку є правильним та достатньою мірою, яка на даному етапі досудового розслідування буде гарантувати виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Будь-яких порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19 червня 2024 року, якою відмовлено в обранні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді