Провадження № 1-кп/161/224/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 03 червня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000585, що надійшов з Луцької місцевої прокуратури 19.11.2019 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцька Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр. України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, інваліда ІІ групи, не працюючого, не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_7 18 лютого 2019 року о 19.45 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Volvo S60» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись в крайній лівій смузі руху зі швидкістю близько 50 км/год по пр. Василя Мойсея в напрямку вул.Стрілецької (зі сторони пр.Перемоги) м.Луцька Волинської області, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну та наявну перешкоду на проїзній частині дороги, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода, що тривалий час знаходився поблизу розмежувальної лінії проїзної частини та який не з`явився раптово, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та не зупинився, щоб надати йому дорогу, внаслідок чого допустив наїзд передньою частиною автомобіля на гр. ОСОБА_9 , яка здійснювала перетин проїзної частини дороги навпроти буд. №4 пр. В.Мойсея, з права на ліво відносно руху автомобіля, поза пішохідним переходом.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було спричинено наступні тілесні ушкодження: важка відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому основи черепа, забій головного мозку з субарахноїдальним та вентрикулярним крововиливами, закрита травма грудної клітки у вигляді множинних двобічних переломів ребер (справа 3,4,5,8,9,10; зліва 2,3,11) з двобічним забоєм легень та двобічним гемотораксом, закритий лінійний перелом тіла та остистого відростка 10-го грудного хребця, закритий перелом поперечних відростків від 1-го до 4-го поперекових хребців справа, закритий відламковий подвійний перелом лівої плечової кістки у верхній третині та середній третині зі зміщенням; закрите травматичне пошкодження медіальної колатеральної зв`язки правого колінного суглобу та закритий краєвий перелом головки правої малогомілкової кістки без зміщення з гемартрозом правого колінного суглоба; закритий краєвий перелом зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки без зміщення та закрите травматичне пошкодження медіальної колатеральної зв`язки лівого колінного суглоба з гемартрозом лівого колінного суглоба, закритий подвійний багатовідламковий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи №261 від 18.04.2019 за ступенем тяжкості, зокрема, черепно-мозкова травма відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, травма грудної клітки, перелом кісток та пошкодження зв`язок колінних суглобів - до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи №406 від 18.10.2019 року водій автомобіля марки «Volvo S60» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 , шляхом екстреного гальмування в момент об`єктивного виявлення пішохода на смузі руху автомобіля.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 п. 2.3 б), п.11.2, п.11.5, п.12.1, п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), а саме:

-так, в порушення вимог п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху, він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну;

-в порушення вимог п.11.2 Правил дорожнього руху України, на дорозі, яка має дві і більше смуг руху в одному напрямку, як водій нерейкового транспортного засобу, не рухався якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом;

-в порушення вимог п.11.5 Правил дорожнього руху України, на дорозі, які мають дві і більше смуги руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для розвороту ліворуч, розвороту або для запинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки);

-в порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

-в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, при виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження не визнав. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування майнової, моральної шкоди та витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги не визнав. Цивільний позов КП «Луцька міська клінічна лікарня» не визнав. Суду дав показання, що 18 лютого 2019 року о 19.45 год їхав автомобілем марки «Volvo S60» в крайній лівій смузі руху, з дозволеною швидкістю - 50 км/год по пр. Василя Мойсея в напрямку вул.Стрілецької м.Луцька Волинської області. Видимість була поганою через темну пору доби та погане освітлення (опадів не було). Поблизу «Меморіалу слави» на пішохідному переході пропустив пішоходів та продовжив рух крайньою лівою смугою, спочатку на зустріч автомобілів не було, а через кілька метрів, після увімкнення дозволеного сигналу світлофора, по зустрічній смузі руху поїхав потік транспортних засобів з увімкненим ближнім світлом фар, яке його не засліплювало, однак дещо обмежувало можливість бачити. Приблизно навпроти будівлі УСБУ у Волинській області (за 10-15 м від себе) він побачив силует людини на проїзній частині дороги, відразу загальмував, однак уникнути зіткнення та збиття пішохода не вдалось. ДТП сталось у лівій смузі руху, ближче до осьової лінії. Він вийшов з автомобіля та викликав швидку допомогу, перехожі викликали поліцію. Ствердив, що він не очікував, що хтось може бути на дорозі, оскільки з обох сторін від місця ДТП є пішохідні переходи, а тому можливість перебування на дорозі людей, на його думку, була малоймовірною. Потерпілу госпіталізували до лікарні, і з перших днів її лікування з донькою останньої спілкувалась його дружина, згодом він також зустрічався з донькою потерпілою та на протязі 3-5 днів оплачував всі необхідні для лікування ліки (робив це чисто по-людськи, оскільки саме його автомобілем їй було спричинено травми). В подальшому дочка потерпілої сказала заплатити 4000 доларів США, однак оскільки в нього не було такої суми коштів, то запропонував їй 2000 доларів США, а решту - через певний час під письмову розписку, однак вона не погодилась. Тому він більше не оплачував лікування потерпілої, коштів потерпілій не надавав, з 2019 року ні до самої потерпілої, ні до її доньки, ні до їх представника (адвоката) з приводу можливості відшкодування шкоди не звертався. Ствердив, що під час проведення досудового розслідування слідчий його викликав приблизно тричі (для допиту, для проведення технічної експертизи та перед скеруванням справи до суду). Виклик слідчим для проведення слідчого експерименту категорично заперечив. Оскільки слідчий експеримент було проведено за його відсутності, то він разом з захисником клопотали про проведення повторного експерименту, однак і слідчим, і слідчим суддею у цьому їм було відмовлено, чим було порушено його право на захист. Проведений слідчий експеримент 27.03.2024 вважав недопустимим доказом, оскільки він проведений у відмінній обстановці, ніж та, що мала місце в момент ДТП (інше освітлення та інтенсивність руху). Він не заперечує, що скоїв наїзд на потерпілу, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, однак вона переходила дорогу поза межами пішохідного переходу, була у темному одязі, що унеможливлювало її завчасне виявлення, а тому, він не мав можливості уникнути зіткнення, так як побачив її фактично вже перед самим автомобілем. При цьому зазначив, що рухатись у крайній правій смузі не мав можливості, так як до СК «Спортлайф» повертали автомобілі (чи стояли запарковані на дорозі), а тому смуга була зайнята, а після їх проїзду він не перестроювався, оскільки мав намір їхати по кільцю у напрямку вулиці Франка м.Луцька, а тому, згідно ПДР та дорожньої розмітки, що там була, мав рухатись у лівій смузі. В зв`язку з наведеним просив його виправдати, а у задоволенні цивільних позовів потерпілої та КП «Луцька міська клінічна лікарня» відмовити.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його винуватість у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового провадження доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні дала показання, що взимку 2019 року (точної дати не пам`ятає, оскільки після ДТП у неї значно погіршилась пам`ять), коли вона йшла на нічну зміну на роботу (у вечірню пору) та переходила проїзну частину поза пішохідним переходом поблизу ТРЦ «Промінь» в м. Луцьку, її збив автомобіль, внаслідок чого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час перебувала на лікуванні та отримала інвалідність. Обставин даної ДТП не пам`ятає, як і того, в що була одягнута, і в якій руці тримала сумку. З 2019 року їй нічого відшкодовано не було, тому заяву про збільшення розміру позовних вимог щодо відшкодування завданої їй шкоди підтримала повністю та просила задовольнити. Щодо міри покарання покладалась на розсуд суду.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , кожен зокрема, в судовому засіданні дали показання, що точної дати не пам`ятають, однак були свідками ДТП, яка сталась біля ТЦ «Промінь» декілька років тому. Вони їхали зустрічною смугою руху та ствердили, що видимість була поганою (однак відтворити погодні умови в судовому засіданні не могли), рух був відносно інтенсивний, вони розпочали рух від світлофора (коли ввімкнувся зелений сигнал світлофора) і рухались один за одним у потоці автомобілів. До моменту зіткнення пішохода ніхто з них не бачив (пішохід не знаходився по їх смузі руху).

Свідок ОСОБА_13 суду дав показання, що моменту ДТП не бачив, оскільки під`їхав до місця, коли вже подія відбулась, запропонував свою допомогу. На місці бачив автомобіль «Вольво», водія та людину, яка лежала на асфальті. ДТП трапилась навпроти будівлі УСБУ у Волинській області, була темна пора доби, однак дорожнє освітлення було ввімкнене та працювало.

З протоколу огляду місця події від 18.02.2019 вбачається, що місцем безпосереднього огляду, як і місцем ДТП є частина дороги АДРЕСА_2 , проїзна частина якої має по дві смуги руху в кожному напрямку. Покриття сухе (без пошкоджень).На відстані 41,1 м від рогу будинку АДРЕСА_2 виявлено початок осипу скла, який розташовується на відставі 6,2 м до правого краю дороги та має протяжність до 19,6 м та ширину до 3,3 м. На початку осип дрібний, в кінці - великі уламки скла від фари автомобіля. Далі розташовується автомобіль марки «Вольво» (передньою частиною в напрямку вул.Стрілецької), попереду якого наявна пляма бурого кольору, ззовні схожа на кров (за 5,3 м до правого краю дороги та до 1 м від переднього правого колеса. Виявлені механічні пошкодження автомобіля (передньої лівої частини): розбита передня ліва фара, вм`ятини на капоті зліва, над лівою опорою пошкоджено вітрове скло по всій площині з лівої сторони. Зазначено, що огляд проведено у темну пору доби, з працюючими вуличними ліхтарями з обох сторін дороги, без опадів. До протоколу додано план-схему та фототаблиці. Жодних заяв, зауважень від учасників не надходило.

Зазначеним протоколом підтверджено, що водій ОСОБА_7 навіть за умови виявлення пішохода, як він зазначив у показаннях за 10 м до свого автомобіля, екстреного гальмування не застосовував, оскільки жодних слідів гальм на дорожньому покритті не зафіксовано.

Згідно постанови слідчого від 19.02.2019 автомобіль марки «Volvo S60» н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 .

З інформації, наданої РЦ «Промінь» на запит слідчого, вбачається, що на оптичному носії інформації зафіксовано факт ДТП 18.02.2019 по АДРЕСА_2 .

З протоколу огляду документу від 20.02.2019 вбачається, що камера, наявна на РЦ «Промінь» спрямована на проїзну частину дороги пр.В.Мойсея, на записі відображені події 18.02.2019 починаючи з 19.45.16 (темна пора доби, опади відсутні, дорожнє покриття сухе). О 19.45.28 жінка-пішохід починає перетин проїзної частини поза пішохідним переходом: вийшла на крайню праву смугу, о 19.45.32 пройшла її та вийшла на крайню ліву смугу руху, яка веде зі сторони пр.Перемоги та продовжила рух через проїзну частину, дійшовши до середини крайньої лівої смуги, яка веде зі сторони пр.Перемоги, йде по середині даної смуги в напрямку пр.Перемоги. При цьому, видно, що у зустрічному напрямку їдуть автомобілі, тому вона зупинилась дати їм дорогу, у напрямку по ходу її руху обидві смуги (права та ліва) вільні від автомобілів. В період з 19.45.41 по 19.41.48 жінка залишається на крайній лівій смузі руху, ближче до середини, оскільки не має змоги завершити перетин проїзної частини через постійний рух зустрічних автомобілів зі сторони вул.Стрілецької. О 19.45.49 з`являється світло фар автомобіля, який, за відсутності на правій смузі руху інших автомобілів, а також громадського транспорту, який би перебував на зупинці та здійснював маневр виїзду з виїзного карману, рухається в крайній лівій смузі зі сторони пр.Перемоги, не змінює швидкість, не гальмує і до 19.45.52 відбувається наїзд на пішохода і лише під час цього видно гальмування водієм, що відображається у світінні «стопів» автомобіля. При цьому, від удару жінку підкидає, вона перевертається у повітрі та падає по ліву сторону дещо попереду самого автомобіля. Диск з наявною на ньому інформацією відеозаписом моменту ДТП 18.02.2019 по АДРЕСА_2 був предметом безпосереднього його дослідження в ході судового розгляду (шляхом безпосереднього перегляду усіма учасниками).

Посилання сторони захисту та самого обвинуваченого на те, що водій ( ОСОБА_7 ) не міг побачити пішохода через досить щільний потік машин, а також, що жінка була одягнута у темний одяг, не заслуговує на увагу, оскільки дослідженим відео стверджується, що у момент наїзду назустріч обвинуваченому рухалось кілька автомобілів (2-3), вони рухались на певній відстані одна від одної, натомість він, при тій обмеженій видимості, що заважала йому добре бачити під час руху, не гальмував (оскільки цього навіть не вбачається з відео, де ОСОБА_14 вогні у автомобілі жодного разу не загорались), при роз`їзді з ними та рухався у крайній лівій, а не крайній правій смузі руху. Дані щодо наявності автомобілів на правій смузі руху, зокрема, при повороті до СК «Спорт лайф» - відсутні та, окрім пояснень самого обвинуваченого, в тому числі відеоматеріалами, не підтверджені.

Не заслуговують на увагу і твердження захисника, що сумка, яку тримала потерпіла повністю перекривала ноги від пальто до чобіт, оскільки з протоколу огляду від 20.02.2019 вбачається, що сумка не повністю перекривала ноги потерпілої від пальто до чобіт, пальто є дещо коротшим, а тому рука із сумкою знаходилась дещо нижче, при цьому сумка із ручками, через які також було видно світлий одяг), а чоботи не досягають колін, а закінчуються дещо нижче).

Диск з відеозаписом з камери спостереження РЦ «Промінь» постановою слідчого від 20.02.2019 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Згідно висновку експерта №261 від 18.04.2019 у потерпілої ОСОБА_9 , згідно представленої медичної документації, було виявлено наступні тілесні ушкодження: важка відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому основи черепа, забій головного мозку з субарахноїдальним та вентрикулярним крововиливами, закрита травма грудної клітки у вигляді множинних двобічних переломів ребер (справа 3,4,5,8,9,10; зліва 2,3,11) з двобічним забоєм легень та двобічним гемотораксом, закритий лінійний перелом тіла та остистого відростка 10-го грудного хребця, закритий перелом поперечних відростків від 1-го до 4-го поперекових хребців справа, закритий відламковий подвійний перелом лівої плечової кістки у верхній третині та середній третині зі зміщенням; закрите травматичне пошкодження медіальної колатеральної зв`язки правого колінного суглобу та закритий краєвий перелом головки правої малогомілкової кістки без зміщення з гемартрозом правого колінного суглоба; закритий краєвий перелом зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки без зміщення та закрите травматичне пошкодження медіальної колатеральної зв`язки лівого колінного суглоба з гемартрозом лівого колінного суглоба, закритий подвійний багатовідламковий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням; рани тім`яної ділянки голови зліва та лівого ліктьового суглоба. Дані тілесні ушкодження виниклив результаті травмуючої дії тупих предметів (предмету), цілком можливо під час ДТП в час вказаний ухвалі суду та в медичній документації, за ступенем тяжкості, зокрема, черепно-мозкова травма відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, травма грудної клітки, переломи кісток та пошкодження зв`язок колінних суглобів - до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, рани до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Згідно висновку експерта №79 від 14.03.2019 на момент експертного огляду рульове керування, робоча гальмова та ходова системи автомобіля марки «Volvo S60» н.з. НОМЕР_1 , знаходились в працездатному стані.

Висновком експерта №78 від 12.03.2019 встановлено, що наїзд автомобілем марки «Volvo S60» н.з. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_9 відбувся перед початком осипу скла на лівій смузі, правої смуги руху смуги руху проїзної частини дороги пр.В.Мойсея в напрямку до вул.Стрілецької м.Луцька.

Таким чином, протоколом огляду місця події від 18.02.2019 зафіксовано початок осипу скла - на відстані 41,1 м від рогу будинку АДРЕСА_2 , який розташовується на відстані 6,2 м до правого краю дороги та має свою протяжність до 19,6 м, ширину до 3,3 м

З висновку експерта №406 від 18.10.2019 вбачається, що у даній дорожній ситуації з технічної точки зору водій автомобіля «Volvo S60» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР України, згідно якого в момент об`єктивного виявлення нерухомого пішохода на смузі руху автомобіля негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. У заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Volvo S60» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 шляхом застосування екстреного гальмування в момент об`єктивного виявлення пішохода на смузі руху автомобіля. З технічної точки зору дії водія автомобіля «Volvo S60» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньої ситуації.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 12.09.2019, проведеного в присутності представника потерпілої та понятих, з метою перевірки та уточнення відомостей ДТП, зокрема, з метою встановлення відстані, з якої могло бути видно водієві пішохода, з залученням статиста та патрульної поліції (які перекрили смугу руху, на якій відбулось ДТП) вбачається, що на трьох відрізках, що відповідають відстані, відповідно, 13,8 м, 27.6 м, 41.4 м поняті, а також представник потерпілої, перебуваючи за кермом водія автомобіля, аналогічної марки та моделі, чітко бачили статиста. Тоді ж як на відстані 55.1 м статиста не видно. Жодних зауважень ні від кого з учасників даної слідчої дії не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 17.05.2023 та ухвали Волинського апеляційного суду від 26.07.2023 судом проведено перевірку законності проведення слідчого експерименту 12.09.2019 без участі ОСОБА_7 .

Так, при перевірці судом законності його проведення, не встановлено невідповідності його положенням ст.240 КПК України та порушення прав ОСОБА_7 , який на момент його проведення перебував у процесуальному статусі свідка у даному провадженні.

Свідок ОСОБА_15 суду дав показання, що ним проводилось досудове розслідування кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України. З метою перевірки та уточнення відомостей ДТП, зокрема, встановлення місця, з якого було видно пішохода, ним 12.09.2019 було проведено слідчий експеримент. Про необхідність його проведення він неодноразово, у телефонному режимі, повідомляв ОСОБА_7 (який у той час перебував у статусі свідка, повідомлення про підозру вручено 24.10.2019), однак останній постійно повідомляв про неможливість свого прибуття через різні причини, така тяганина у проведенні слідчого експерименту тривала приблизно 3-4 місяці. Оскільки ОСОБА_7 постійно відтягував проведення такого експерименту, і лише така дія залишалась не виконана, хоча усі інші слідчі дії були проведені, було прийнято рішення про його проведення за участю статиста та незалежних осіб - понятих. При цьому, такий експеримент проводився виключно з метою встановлення місця видимості пішохода для водія, що могло б бути встановлено за допомогою інших незацікавлених та неупереджених осіб - понятих. Судові повістки для виклику свідка (на той час) ОСОБА_7 не направлялись, оскільки він постійно перебував на телефонному зв`язку, відповідав на його дзвінки (виклик по телефону не заборонений чинним КПК), однак той на проведення експерименту не прибував, оскільки, з його слів, був зайнятий і не мав такої можливості. Лише після того як експеримент вже був проведений та 18.10.2019 було проведено відповідну експертизу та ОСОБА_7 було повідомлено про підозру, з`явився захисник, який почав клопотати про повторне проведення слідчого експерименту і, оскільки його було вже проведено (враховуючи не бажання ОСОБА_7 з`являтись на цю слідчу дію), у його повторному проведення було відмовлено. Таке його рішення було підтримано і слідчим суддею (31.10.2019 прийнято рішення про відмову у клопотанні сторони захисту про проведення слідчого експерименту).

При цьому слідчий пояснив, що для проведення слідчого експерименту залучив авто аналогічної марки та моделі, а авто ОСОБА_7 не могли залучити, оскільки у ньому було розбито фару, що б унеможливило отримання достовірних даних при його залученні та проведенні експерименту, так як встановлювали можливість водія бачити та відстань, з якої би він міг виявити пішохода. Під час проведення слідчого експерименту, за допомогою працівників патрульної служби, було частково перекрито смугу руху у напрямку вулиці Стрілецької, рух зустрічною смугою не перекривався та не зупинявся, оскільки встановлювалась видимість з врахуванням наявності інтенсивного зустрічного руху при аналогічних погодних умовах.

Окрім того, зауважив, що вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 також уникав, не з`являвся за викликами на телефонні дзвінки (судові повістки не вручав), тому для цієї процесуальної дії він був змушений їхати до нього додому та на роботу. Вважає, що ним було прийнято усіх можливих заходів для забезпечення та дотримання прав ОСОБА_7 , жодної неупередженості чи зацікавленості з його боку не було, що підтверджено і відсутністю відводів йому як слідчому, він діяв виключно у межах закону.

На підтвердження позиції свідка щодо виклику та повідомлення ОСОБА_7 про проведення слідчого експерименту, судом, з врахуванням позиції вищевказаних судових рішень вищестоящих інстанцій, прийнято рішення про надання доступу до документів, а саме: сеанси мобільного зв`язку абонента ПрАТ «ВФ-Україна» - НОМЕР_2 в період з 19.02.2019 по 11.11.2019 (мобільного телефону ОСОБА_7 ). При цьому, сторона захисту та обвинувачений ОСОБА_7 категорично заперечували щодо цього, хоча така дія могла б підтвердити їх правову позицію щодо неповідомлення про проведення зазначеної слідчої дії.

Однак, згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 06.12.2023 та відповідного додатку встановлено, що інформація про сеанси мобільного зв`язку абонента ПрАТ «ВФ-Україна» НОМЕР_2 в період з 19.02.2019 по 11.11.2019 (мобільного телефону ОСОБА_7 ) відсутня, через обмежені строки зберігання такої інформації.

Таким чином, суд, оцінивши отримані докази у цій частині, виходячи із вимог щодо оцінки доказів, відповідно до вимог ст.94 КПК України, вважає, що ОСОБА_7 (який на момент проведення слідчого експерименту перебував у статусі свідка), у відповідності до ч.1 ст.135 КПК України, було повідомлено по телефону про проведення слідчого експерименту, що підтверджується показаннями свідка (допитаного в судовому засіданні з попередженням про кримінальну відповідальність та під присягою).

Зазначене опосередковано підтверджується також матеріалами досудового розслідування, згідно яких у період з травня 2019 по вересень 2019 фактично не проводилось слідчих дій у даному провадженні.

Окрім того, суд звертає увагу і на той факт, що слідчий експеримент проводився не з метою уточнення показань свідка ОСОБА_7 (саме в такому статусі він перебував на момент його проведення), а з метою встановлення інших обставин - для перевірки та уточнення відомостей ДТП, зокрема, встановлення місця, з якого було видно пішохода, для цього залучено статиста та понятих, які були не зацікавленими та чітко встановили місце, з якого водій міг бачити, за умови, що він стежив за дорожньою обстановкою та не відволікався, статиста-пішохода.

Згідно ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Таким чином, те, що ОСОБА_7 (свідок на момент проведення слідчого експерименту) не прибув за викликом слідчого, оскільки не побажав цього робити, натомість представник потерпілої скористався таким правом, не свідчить про те, що слідчим свідомо та умисно було порушено його права, в тому числі право на захист, а тому суд, на підставі вищевикладеного, вважає даний доказ належним та допустимим та кладе в основу даного вироку.

Окрім цього, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 також не могли бути запрошені для його проведення, оскільки жоден із них не бачив потерпілу по смузі свого руху (і не могли її бачити, оскільки, як встановлено, вона знаходилась на середині проїзної частини, та перебувала саме на смузі руху обвинуваченого), фактично вони побачили її після того, як відбулась ДТП, тому посилання захисника щодо необхідності залучення даних свідків для проведення слідчого експерименту також не заслуговують на увагу.

Судом також було вжито всіх можливих заходів щодо допиту свідків понятих, залучених під час проведення слідчого експерименту, однак встановити їх місце проживання не виявилось за можливе (що стверджується наявними у матеріалах провадження документами), в зв`язку з чим клопотання про їх допит було знято його ініціатором.

Посилання захисника на недостовірність результатів слідчого експерименту (через заінтересованість та упередженість слідчого) або ж те, що він взагалі не проводився, що підтверджується доданою ним відповіддю КП «Луцьке підприємство електротранспорту» від 05.06.2020 №06-05/657, від 29.12.2023 №02-05/1107 про те, що робота громадського транспорту в період з 21.30 год. до 21.50 год. 12.09.2019, тобто у час проведення слідчого експерименту, з пр.Перемоги у напрямку пр.В.Мойсея, вул.Стрілецької м.Луцька - не припинялась, судом до уваги не береться. Встановлено, що під час його проведення залучались працівники патрульної поліції (як і під час першого експерименту, так і під час того, який, в подальшому, було призначено судом), оскільки його необхідно було провести в тих умовах, що найбільш наближені до часу (моменту) ДТП. Потреби у припиненні руху громадського транспорту не було, порядок на дорозі забезпечувався працівниками патрульної поліції, а тому підстав брати до уваги дану відповідь, як підтвердження неможливості його проведення (або ж не проведення), немає.

Що ж до посилання сторони захисту на недотримання слідчим, під час проведення слідчого експерименту 12.09.2019, методичних рекомендацій розслідування злочинів, пов`язаних з вчиненням дорожньо-транспортних пригод, то таке не є підставою для визнання доказу недопустимим. Так, методичними рекомендаціями є навчальне або виробничо-практичне видання роз`яснень з певної теми, розділу або певного питання, вони містять у собі інформацію рекомендаційного характеру та не є вказівками, а тому не можуть бути обов`язковими.

Таким чином, встановлених законом підстав для визнання слідчого експерименту від 12.09.2019 недопустимим доказом судом не встановлено, а тому суд, відповідно до ст.85, 86 КПК України, вважає його належним та допустимим доказом.

Окрім того, ухвалою суду від 11.01.2024 за клопотанням сторони захисту, Луцькому РУП ГУНП у Волинській області доручено провести повторний слідчий експеримент за участю обвинуваченого та його захисника, представника потерпілої, статиста та автомобіля, яким керував обвинувачений або ж аналогічного автомобіля, з метою перевірки і уточнення відомостей ДТП 18.02.2019 у АДРЕСА_2 , зокрема встановлення видимості пішохода з місця водія.

27.03.2024 проведено слідчий експеримент та складено відповідний протокол. Згідно даного протоколу погодні умови повністю відповідали тим, що були в момент ДТП, однак вуличне освітлення відрізняється від того, що було в момент ДТП (у зв`язку з заміною вуличних ліхтарів з ЖКУ 100 на LED -150, що підтверджується відповідями КП «Луцьке електротехнічне підприємство Луцьксвітло», наявними у матеріалах провадження, наданими як стороною обвинувачення, так і стороною захисту: від 06.11.2023 №01-5/188). Для проведення даного експерименту залучено екіпаж патрульної поліції та перекрито смугу руху пр.В.Мойсея зі сторони пр.Перемоги, зустрічна смуга вільна для руху, транспорт рухається вільно та доволі інтенсивно. Під час його проведення встановлено видимість пішохода (його силуету) на відстані 41,7 м. При цьому, підтвердження видимості статиста за вказаній відстані підтвердили 2 понятих, тоді як обвинуваченому ОСОБА_7 статиста на зазначеній відстані видно не було (зазначив дослівно «….канєшно, не видно….», як і на наступному відрізку, де вже чітко видно силует «…абсолютно не видно…».

Окрім того, з метою встановлення відстані видимості пішохода, на ділянці дороги, де станом на момент проведення слідчого експерименту 27.03.2024 було встановлене та наявне світло, що аналогічне встановленому на пр.В.Мойсея 18.02.2019, слідчим було розпочато проведення слідчого експерименту по АДРЕСА_3 . Однак ОСОБА_7 та його захисник, мотивуючи це відмінністю обстановки у момент ДТП, відмовились від подальшого його проведення та надали суду свої письмові заперечення щодо його проведення, в яких вважали дані, що отримані при проведенні зазначеного слідчого експерименту необ`єктивними та некоректними, в зв`язку з його невідповідністю вимогам ч.1 ст.240 КПК України та Методичним рекомендаціям щодо проведення слідчого експерименту.

Суд, зважаючи на ту обставину, що слідчий експеримент 27.03.2024 проводився за іншого освітлення, не може покласти його в основу даного вироку, одночасно звертає увагу на наступні обставини: ним фактично підтверджено результати слідчого експерименту, проведеного 12.09.2019 (зокрема, з врахуванням гіршого освітлення встановлена можливість виявлення пішохода за 41.4 м; тоді як за кращого освітлення 41,7 м), при цьому встановлено, що у той час, коли статисти бачать пішохода, обвинувачений ОСОБА_7 його вперто не бачить. Окрім цього, зазначеним протоколом підтверджено небажання обвинуваченого та його захисника достовірно встановити можливість виявлення пішохода, оскільки, від проведення слідчого експерименту на вулиці, де встановлене аналогічне освітлення (тобто за умов, максимально наближених до тих, в яких було вчинено ДТП), вони категорично відмовились, мотивуючи свою позицію відмінністю обстановки, що, у даному випадку, не відповідає меті проведення відповідних дій, так як слідчим пропонувалось провести слідчий експеримент з метою встановлення можливості водія виявити пішохода, а не провести відтворення обстановки та обставин події. Зазначеним, на думку суду, опосередковано підтверджується, що обвинувачений за будь-яких обставин уникав проведення слідчого експерименту, а тому на його проведення 12.09.2019 умисно не з`явився, а після проведення експертизи усіляко намагався знайти порушення, що можливо були допущені під час досудового розслідування та, таким чином, уникнути відповідальності за вчинене.

Посилання захисника та обвинуваченого на те, що залучені поняті є молодшими та мають кращий зір, ніж обвинувачений ОСОБА_7 , якому на момент ДТП виповнилось 50 років і який не має 100 зору, не заслуговують на увагу, оскільки один лише вік не є підтвердженням того, що у людини немає проблеми з зором, окрім того, одна з понятих була в окулярах, що свідчить про протилежне. Окрім того, на момент ДТП ОСОБА_7 був молодшим та жодних проблем із зором не мав, до лікаря не звертався, про що він підтвердив безпосередньо у судовому засіданні, натомість звернувся до лікаря саме після проведення слідчого експерименту, зробив це, на думку суду, виключно з метою знову ж таки піддати сумніву його результати. Не підтверджені і твердження сторони захисту про те, що висловлювання понятих не відповідають тим, що зазначені у протоколі, оскільки таке повністю спростовується дослідженим в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту записом часткового проведення цієї слідчої дії, проведеним самим обвинуваченим ОСОБА_7 .

Таким чином, посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на істотне порушення прав людини і основоположних свобод при проведенні досудового розслідування, порушення його права на захист, що виразилось у позбавленні його можливості збирати і подавати докази невинуватості, викладені у скарзі, поданій суду під час підготовчого засідання у суді 21.08.2023, є необґрунтованими та безпідставними.

Відповіді (на адвокатські запити) РЦ «Промінь» та ТзОВ «Охоронне агентство «АРАБАТ» про технічні характеристики відеокамери, встановленої на РЦ «Промінь», яка оснащена додатковими функціями щодо збільшення світлочутливості у нічний час (зображення виходить значно яскравіше, оскільки ІЧ-фільтр зміщується) не спростовують винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

На підставі вищевказаного, суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_7 , як водієм транспортного засобу джерела підвищеної небезпеки, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не враховано дорожньої обстановки (темної пори доби, недостатньої видимості, інтенсивного потоку зустрічних транспортних засобів з ввімкненим ближнім світлом фар різної інтенсивності), не вибрано такої швидкості руху, яка б у разі виникнення небезпеки або перешкоди для руху дала б йому можливість зменшити швидкість аж до зупинки транспортного засобу, а також не було зайнято відповідне положення у крайній правій смузі руху, яка була вільна від інших транспортних засобів.

Проаналізувавши усі зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що причиною ДТП, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_9 заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, стало порушення ОСОБА_7 зазначених вище правил безпеки дорожнього руху. Протиправні дії потерпілої-пішохода, яка, перетинаючи проїзду частина поза пішохідним переходом, зупинилася на ній, чим створила небезпеку для дорожнього руху, не виключає винуватості обвинуваченого, оскільки фактичними обставинами цього кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень був породжений конкретними діями обвинуваченого ОСОБА_7 , який порушив ПДР. Адже обвинувачений? як водій, незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, зобов`язаний виконати вимоги п.12.3 Правил і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Зазначене підтверджене і висновком судової автотехнічної експертизи №406 від 18.10.2019, де констатовано, що саме ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до п.12.3 ПДР та мав технічну можливість запобігти ДТП.

В даному випадку суд слідує усталеній практиці ВС (справа №523/12810/15-к, справа №759/2926/16-к, справа №490/10025/17, справа №668/2604/15-к, провадження №51-2403 км 19 тощо).

Усі досліджені в ході судового розгляду докази суд, у відповідності до ст.85, 86 КПК України, вважає належними та допустимими, тому клопотання учасників (сторони захисту) про визнання частини з них недопустимими доказами вважає безпідставними (обґрунтування такої позиції наведено у судовому рішенні вище), оскільки вони здобуті у визначений законом спосіб, без допущення істотних порушень прав та свобод, та кладе в основу при постановленні даного вироку.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.ст.66,67 КК України, суд не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_7 одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК та посвідченням серії НОМЕР_3 , на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей та батьки-пенсіонери (мати має інвалідність ІІІ групи), однак вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним, не визнав, вчинене ним правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, протягом тривалого часу збитки потерпілій не відшкодував та не намагався цього зробити, наслідок його дій невідворотний - потерпіла отримала інвалідність ІІ групи, остання, при цьому, щодо покарання - покладалася на розсуд суду, тому суд, з врахуванням обставин даної справи, поведінки потерпілої, яка, як учасник дорожнього руху, також порушила ПДР, оскільки переходила проїзну частину у невстановленому для цього місці, поза пішохідним переходом, призначає покарання в межах санкції ст.286 ч.2 КК України, у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування та із застосуванням ст.75, 76 КК України, тобто із звільненням ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та покладенням відповідних обов`язків.

На думку суду, обрана міра покарання, з врахуванням конкретних обставин даної справи, та висновку щодо цього, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.05.2023, буде необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

На підставі ст.128, 129 КПК України, ст.1206 ЦК України цивільний позов КП "Луцька міська клінічна лікарня" про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої задовольнити, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь Комунального підприємства "Луцька міська клінічна лікарня" кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілої ОСОБА_9 в сумі 38 621 (тридцять вісім тисяч шістсот двадцять одну) грн.

На підставі ст.ст.128, 129 КПК України, ст.1166, 1167, 1168 ЦК України цивільний позов представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про збільшення розміру позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу - задовольнити частково:

-стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 86 403 (вісімдесят шість тисяч чотириста три) грн 31 (тридцять одну) коп.;

-стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) грн;

-стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Матеріальна шкода та витрати на правову допомогу судом стягуються відповідно до пред`явленого обвинувачення, підтвердження такої шкоди документально та відповідно до розміру пред`явлених позовних вимог (чеки, квитанції тощо), при цьому, судом не стягуються кошти, що вказані у чеку від 21.02.2019 (оскільки такий чек було анульовано, що зазначено безпосередньо у ньому), а чек від 05.03.2019 підтверджує факт здійснення валютно-обмінної операції та є витратами по ній (те, що дані витрати понесені у результаті дій обвинуваченого ОСОБА_7 ні у позовній заяві, ні у судовому засіданні не підтверджено та не обґрунтовано).

Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходив з засад розумності, виваженості, справедливості та вважає, що визначена сума моральної шкоди, з врахуванням ступеню спричиненої шкоди та наслідків, що настали (потерпіла отримала ІІ групу інвалідності, проходить лікування і у даний час, незважаючи на те, що з моменту ДТП пройшло більше 5 років відшкодування понесених нею витрат, як і вибачень, не отримала), відповідає обсягу та характеру спричинених страждань потерпілої та характеру вимушених змін у її життєвих стосунках.

Речові докази, згідно ст.100 КПК України, відповідно, залишити за належністю законному володільцеві та у матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 286 ч.2 КК України та призначити покарання 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації,

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання,

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов КП "Луцька міська клінічна лікарня" про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої задовольнити, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь Комунального підприємства "Луцька міська клінічна лікарня" кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілої ОСОБА_9 в сумі 38 621 (тридцять вісім тисяч шістсот двадцять одну) грн.

Цивільний позов представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про збільшення розміру позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу - задовольнити частково:

-стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 86 403 (вісімдесят шість тисяч чотириста три) грн 31 (тридцять одну) коп.;

-стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) грн;

-стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Речові докази:

-автомобіль марки «Volvo S60» н.з. « НОМЕР_1 », що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 залишити за належністю законному володільцеві ОСОБА_7 ;

-ДВД - диск з відеозаписом з камери спостереження РЦ «Промінь» залишити у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в доход держави 5543 (п`ять тисяч п`ятсот сорок три) грн 18 (вісімнадцять) коп. судових витрат у справі за проведення експертиз.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1