Справа № 351/1199/23
Провадження № 11-кп/4808/243/24
Категорія ст. 286 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_9 представника потерпілої ОСОБА_10 на вирок Снятинського районного суду від 20 лютого 2024 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 286 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_9 представник потерпілої ОСОБА_10 вважає, що вирок суду від 20.02.2024 року є частково незаконним, необгрунтованим та таким, що винесений з численними порушеннями норм матеріального та процесуального права, тому підлягає зміні в частині розміру покарання та розміру відшкодування потерпілій завданої шкоди.

Зазначає, що ОСОБА_10 28.03.2023 року була доставлена на приймальне відділення ЧОКЛ, з діагнозом « Відкритий перелом обох кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням. Забій правого стегна». В ході лікування було проведено оперативне втручання, однак через 18-24 місяці потерпіла потребуватиме повторної операції, з метою демонтажу металевих імплантів.

Матеріальна шкода, завдана потерпілій обвинуваченим ОСОБА_8 полягає у витратах на лікування, купівлю медичних препаратів, а також на заправку автомобіля внаслідок поїздок до медичного закладу. Окрім цього, додаткові витрати потрібні для проходження курсу реабілітації .

Звертає увагу суду на те, що розмір завданої матеріальної та моральної шкоди потерпілій становить 488258,11 гривень, зокрема 88258,111 гривень матеріальної шкоди та 400000 гривень моральної шкоди.

Також зазначає, що судом було неправомірно застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України, мотивуючи таке рішення дієвим каяттям його під час досудового розслідування. Однак, про яке дієве каяття можна говорити, якщо обвинувачений не визнав своєї вини, не просив вибачення у потерпілої.

Просить вирок Снятинського районного суду від 20.02.2024 року змінити в частині міри покарання та розміру задоволення цивільного позову.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_8 в користь держави 3082 грн.80 коп. за проведення експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити повністю. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 шкоду у розмірі 488 258,11 гривень, зокрема 88258,11 грн. матеріальної шкоди та 400 000 грн. моральної шкоди.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбуття призначеного основного покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п. 1,2 ч.1 та п. 2 ч.3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 , наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто із ОСОБА_8 в користь держави 3082 грн. 80 коп. за проведення експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 60 000 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 28 березня 2023 року, близько 13:00 години, керуючи легковим автомобілем марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Н-10 сполученням Стрий Чернівці Мамалига, по вулиці Шевченка у межах м. Снятин Коломийського району Івано-Франківської області, доїжджаючи до регульованого перехрестя вулиці Шевченка та Заводська, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність, не врахував стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не стежив за дорожньою обстановкою, не впорався із керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, а в подальшому і за межі проїзної частини дороги вліво, де допустив наїзд автомобіля на пішохода ОСОБА_10 та зіткнення автомобіля із конструкцією автобусної зупинки.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КНП «Снятинська багатопрофільна лікарня» Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, а транспортний засіб зазнав механічних ушкоджень.

При цьому водій ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме:

п. 2.3, в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 12.1, який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У результаті порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки зі зміщенням відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя.

Під час апеляційного розгляду:

- потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання обвинуваченому;

- обвинувачений ОСОБА_8 заперечив щодо апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_9 , просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- прокурор з приводу поданої апеляційної скарги просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі посилаються на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Однак, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває, згідно характеристики виданої Оршовецьким старостинським округом №1 за час проживання в селі зарекомендував себе з позитивної сторони, в громадських місцях поводить себе добре, приймає активну участь у громадському житті села, надаючи допомогу по ремонту автомобілів для Збройних Сил України.

Також судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 в силу ст. 66 КК України : визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданих збитків.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.

Окрім цього, згідно з досудової доповіді орган пробації зазначив, що ОСОБА_8 , неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Враховуючи систематичне порушення ОСОБА_8 правил дорожнього руху та притягнення його до адміністративної відповідальності, а також інформацію зазначену в обвинувальному акті, можна припустити, що ОСОБА_8 в певних ситуаціях, зокрема керуючи транспортним засобом, іноді не здатний мислити чітко та раціонально, а у вирішенні певних проблем використовує неадекватні стратегії, які можуть нести загрозу або шкоду для оточуючих. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик його небезпеки для суспільства оцінюється, як середній. Дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірність небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції врахувавши характеризуючі дані на особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують покарання ОСОБА_8 прийшов до висновку про можливість призначення йому покарання за ст. 286 ч.1 КК України не пов`язаного з обмеженням волі, із застосуванням ст. 75 КК України.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України, тому доцільності в призначенні більш суворого покарання, колегія не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 представника потерпілої ОСОБА_10 з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції.

Даючи оцінку доводам представника потерпілої ОСОБА_9 в частині неправильності вирішення судом цивільного позову заявленого потерпілою ОСОБА_10 , колегія суддів зауважує наступне.

Згідно з вимогами ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи представника потерпілої про незаконність вироку суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 .

Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив частково цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_10 , який становить 488258,11 гривень, оскільки 28.03.2024 року її було доставлено на приймальне відділення ЧОКЛ, з діагнозом « Відкритий перелом обох кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням. Забій правого стегна». В ході лікування їй було проведено оперативне втручання, після чого було витрачено багато коштів на лікування, купівлю медичних препаратів та на заправку автомобіля. Окрім цього, через 18-24 місяці потерпіла потребуватиме повторної операції, з метою демонтажу металевих імплантів, вона не може спокійно жити і працювати, приймати активну участь у житті та навчанні сина.

Апеляційний суд проаналізувавши дані доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував потерпілій матеріальні витрати пов`язані з лікуванням та поїздками в лікарню, що становили на день виписки, згідно з наявними в матеріалах кримінального провадження квитанціями 38 258,11 гривень. Щодо завданої моральної шкоди обвинувачений визнав її у сумі 25 000 гривень, проте судом першої інстанції призначено 60 000 гривень. Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що потерпіла просить задовольнити їй цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 88 258,11 гривень моральної шкоди, оскільки 38 258,11 гривень обвинувачений їй відшкодував, а решту 40 000 гривень їй необхідні на подальшу операцію та 10 000 гривень на реабілітацію, які в майбутньому планує провести потерпіла.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог апеляційної скарги в частині зміни вироку суду щодо збільшення розміру грошової суми, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого у відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Разом з тим, вищевказане рішення не позбавляє потерпілу ОСОБА_10 звернутися з відповідним позовом про відшкодування матеріальної шкоди після отримання нею операції щодо демонтажу металевих імплантів та понесених нею відповідних витрат на реабілітацію

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, розмір відшкодування, що присуджується, має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці особи, яка завдала шкоди.

У пункті 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Тобто при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції задовольняючи частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 , обґрунтовано виходив з того, що потерпілій було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження і остання внаслідок цього потребувала оперативного втручання, та часу для відновлення здоров`я, моральних переживань, фізичного болю, порушено нормальний спосіб життя.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції у повному обсязі враховані доводи на які посилається потерпіла ОСОБА_10 та її представник в апеляційній скарзі та належним чином обґрунтовано розмір матеріальної та моральної шкоди, яка підлягала стягненню на користь потерпілої.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 представника потерпілої ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Вирок Снятинського районного суду Івано Франківської області від 20 лютого 2024 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4