УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року

м. Київ

Справа № 756/10843/22

Провадження № 51-1257 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ), раніше судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року за ч. 1 ст. 121, ст. 71 КК України до 5 років і 1 місяця позбавлення волі, звільнений 02 грудня 2021 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців і 22 дні,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років і 6 місяців.

На підставі положень ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 рокудо призначеного покарання за цим вироком остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Цим же вироком суд частково задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 та стягнув з ОСОБА_5 на його користь 30 000 грн моральної шкоди, а в задоволенні позовних вимог потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди відмовив. Вироком було вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_5 25 серпня 2022 року, близько 22:00 год., знаходився біля будинку АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп`яніння, після чого у нього виник умисел, направлений на хуліганство із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, а саме ножа, тобто на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Реалізуючи указаний умисел, ОСОБА_5 , демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки в суспільстві, перебуваючи у громадському місці, узяв у праву руку розкладний ніж, з яким ходив вулицею повз перехожих, зокрема наземним переходом, розташованим біля будинку АДРЕСА_3 , де біля трамвайної зупинки « вул. Сирецька» у м. Києві поводив себе грубо та агресивно відносно інших людей й, ігноруючи їх зауваження, продовжив порушувати громадський порядок.

Не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, не дивлячись на зауваження громадян, зокрема зауваження перехожого ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , перебуваючи біля трамвайних колій, які знаходяться біля будинку АДРЕСА_3 , продовжуючи грубо порушувати громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки, підійшов до ОСОБА_6 та, незважаючи на присутність сторонніх осіб навкруги, діючи з особливою зухвалістю, раптово завдав ножем, який тримав в правій руці, один удар в ліву скроневу ділянку голови ОСОБА_6 , чим спричинив останньому легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я) у вигляді різаної рани скронево-потиличної ділянки зліва. Після цього ОСОБА_5 був затриманий перехожими.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року апеляційні скарги обвинуваченого та адвоката ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 було залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, призначивши йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні докази, які б доводили наявність у ОСОБА_5 умислу, спрямованого на вчинення хуліганських дій. На його думку, засуджений хуліганських дій не вчиняв та не порушував громадський порядок, тому дії ОСОБА_5 належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України.

Вказує, що обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку та об`єктивні ознаки насильницької поведінки ОСОБА_5 свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до потерпілого ОСОБА_6 , яка виникла раптово через сварку у відповідь на агресивні дії потерпілого; прагненням помститися йому, а не бажанням протиставити себе суспільству та продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Вважає, що дії ОСОБА_5 були зумовлені лише наміром завдати шкоду здоров`ю потерпілого, а тому вони не могли бути кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України. Звертає увагу на те, що апеляційний суд у своїй ухвалі зазначив, що конфлікт між потерпілим і засудженим виник на ґрунті особистих неприязних відносин.

Зазначає, що факт перебування у нетверезому вигляді в громадському місці не може бути порушенням, за яке настає кримінальна відповідальність, і, якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів убачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину в цілому.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, поклав в основу вироку зібрані у встановленому законом порядку та досліджені у судовому засіданні докази.

Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що у магазині він побачив обвинуваченого, який стояв попереду нього у черзі. Обвинувачений дістав розкладний ніж, який мав лезо близько 7 см. Коли він це побачив, то похлопав обвинуваченого по плечу та сказав аби той йшов додому, бо перебував, як він зрозумів, у стані сп`яніння. Цей висновок він зробив на підставі оцінки поведінки та дій обвинуваченого. Після цього обвинувачений пішов із магазина, а ніж поклав у карман.

Потім, коли він вийшов з магазину, то знову побачив обвинуваченого, який знаходився через дорогу на трамвайних коліях та махав ножем перед обличчям незнайомого йому хлопця. Відстань між хлопцем та обвинуваченим була близько одного метра. Він вирішив допомогти хлопцеві, перебіг дорогу та став між хлопцем і обвинуваченим. При цьому відстань до обвинуваченого була близько 80 см.

Він почав розмовляти з обвинуваченим, заспокоювати його, зокрема сказав, аби той сховав свій ніж та йшов додому. Але обвинувачений відповів йому в грубій формі. Хлопець, який стояв позаду нього, з яким до цього був конфлікт у обвинуваченого, був із камінням у руках, теж намагався врегулювати ситуацію, заспокоїти обвинуваченого, але обвинувачений несподівано вдарив його ножем в голову. У момент, коли він побачив, що обвинувачений замахнувся ножем, він також замахнувся та вдарив обвинуваченого в щелепу, а тому, після того, як він отримав удар ножем в голову, обвинувачений впав від його удару. У подальшому він приклав руку до голови та відчув, що йде кров. Перехожі почали надавати йому медичну допомогу. Він бачив, що обвинувачений перебував на землі і був затриманий.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що бачив, як обвинувачений підійшов до чоловіка, який є потерпілим у провадженні, та про щось вів із ним розмову, але потім вони розійшлися. Обвинувачений перейшов на іншу вулицю, де почав чіплятись до перехожих, які стояли на трамвайній зупинці АДРЕСА_5 . Перехожі почали відбігати, але обвинувачений почав чіплятися до хлопця, поводив себе неадекватно. Цим хлопцем був інший свідок в цьому провадженні ОСОБА_8 .

Між обвинуваченим та ОСОБА_8 щось відбувалось, бо останній йшов спиною назад, відходячи від обвинуваченого. Оскільки він зрозумів, що обвинувачений чіпляється до свідка ОСОБА_8 , то вирішив дістати свій мобільний телефон та записати дії обвинуваченого. Зокрема він також бачив, що в руках обвинувачений тримав якийсь металевий предмет, яким, які він зрозумів пізніше, був ніж сріблястого кольору. Свідок відходив назад від обвинуваченого спиною, а обвинувачений навпаки продовжував рух у бік свідка. Усі ці дії відбувались близько 10-15 хв.

У подальшому він і потерпілий перейшли на протилежну сторону вулиці та попрямували до місця, де перебували обвинувачений з ОСОБА_8 , з метою запобігти завданню шкоди останньому та спробувати заспокоїти обвинуваченого. Проте врегулювати ситуацію мирним шляхом їм не вдалося, а обвинувачений, побачивши їх, злякався. Коли вони підійшли до обвинуваченого, останній дістав ніж, який був в кишені. Потерпілий та обвинувачений у цей момент перебували вже майже впритул один до одного, і саме в цей час обвинувачений завдав ножове поранення потерпілому. Обвинуваченого вони після цього затримали на місці, зокрема повалили на землю та змусили викинути ножа, хоча обвинувачений не заспокоювався, намагався вирватися та перебігти на протилежний бік дороги.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що у той вечір він сидів на зупинці громадського транспорту та чекав на трамвай. У цей момент підійшов обвинувачений, який перебував в нетверезому стані. Цей висновок він зробив через нестійку ходу, очі тощо. Обвинувачений вийшов за його спиною з боку зупинки та підсів до нього. Обвинувачений почав коментувати відео, яке він дивився на своєму телефоні. Він вирішив не звертати увагу на обвинуваченого та продовжив дивитися відео. Через деякий час обвинувачений пішов, а він вирішив відійти від зупинки і подивитися, чи не їде трамвай. Саме в цей час він побачив, що обвинувачений повертається з ножем. Коли обвинувачений наблизився до нього то запитав, чи йому зрозуміло, що в нього поки ще цілі боки. Він намагався врегулювати ситуацію, розмовляючи із обвинуваченим. Після того, як він обійшов обвинуваченого, то почав поступово йти спиною назад від нього в інший бік. Рухаючись спиною, він перейшов дорогу вздовж трамвайних шляхів, просив обвинуваченого залишити його в спокої, але обвинувачений продовжив рух в його сторону, тримаючи ніж в руці.

З метою самооборони він підняв камінь та тримав у руці. У певний момент, коли вони стояли вздовж трамвайних шляхів, обвинувачений заспокоївся, поклав ніж у кишеню, й вони розмовляли близько 2 хв. У цей час до них підійшли дві особи - молодий хлопець та чоловік, тобто свідок ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_6 . З розмови свідка та потерпілого йому стало зрозуміло, що вони вже бачили обвинуваченого в цей день. Обвинуваченому ніхто не погрожував, але все вказувало на те, що зараз станеться бійка. Й дійсно, обвинувачений дістав розкладний ніж з кишені та вдарив потерпілого. В подальшому він з іншим хлопцем розборонили обвинуваченого, а саме штовхнули його, внаслідок чого обвинувачений впав, а свідок ОСОБА_8 наступив ногою йому на руку, унаслідок чого той випустив ніж.

Судом було враховано, що показання свідків та потерпілого мають певні розбіжності, однак ці розбіжності не є значними та в цілому не дають підстав вважати надані ними показання недостовірними. Суд узяв до уваги, що свідки та потерпілий перебували в різних місцях та бачили події ввечері зі значної відстані, а потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння. Проте ці обставини не вказують на те, що потерпілий поводив себе неадекватно, порушував громадський порядок або в інший спосіб агресивно поводився по відношенню до обвинуваченого як при першій із ним зустрічі в магазині, так і пізніше при подіях зі свідком ОСОБА_8 .

Окрім того судом першої інстанції були досліджені письмові докази, які перелічені у змісті вироку і яким суд надав належну правову оцінку. Серед них:

протокол прийняття заяви від ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) від 26.08.2022;

протокол огляду місця події від 25.08.2022, згідно з яким за адресою АДРЕСА_2 , біля трамвайної колії на тротуарі виявлено пляму із речовиною бурого кольору, а на відстані 3-х метрів у траві предмет, схожий на ніж, сріблястого кольору;

протокол затримання ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення від 26.08.2022 з оптичним носієм інформації, на якому зафіксований його особистий обшук у порядку ст. 208 КПК України;

висновок КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» № 004353 від 05.09.2022, згідно з яким ОСОБА_5 під час огляду, який мав місце о 03:30 год. 26.08.2022, перебуває в стані алкогольного сп`яніння з кінцевим показником 1,37 проміле в крові;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.11.2022 за участю потерпілого ОСОБА_6 ;

протокол проведення слідчого експерименту від 09.11.2022 з оптичним носієм інформації за участю потерпілого ОСОБА_6 ;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.08.2022 за участю свідка ОСОБА_7 ;

протокол проведення слідчого експерименту від 09.11.2022 з оптичним носієм інформації за участю свідка ОСОБА_7 ;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.08.2022 за участю свідка ОСОБА_8 ;

протокол проведення слідчого експерименту від 14.11.2022 з оптичним носієм інформації, за участю свідка ОСОБА_8 ;

оптичний носій інформації, на якому міститься чотири файли, долучений до справи за заявою свідка ОСОБА_7 ;

висновок експерта № 042-1309-2022 від 11.11.2022, який проводив судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_6 ;

протокол отримання зразків крові у потерпілого ОСОБА_6 для проведення експертизи від 19.10.2022;

протокол отримання зразків мікрооб`єктів з рук ОСОБА_5 для проведення експертизи від 26.08.2022;

висновок експерта № 091-279-2022 від 27.10.2022 за результатами судово-цитологічного дослідження ножа;

висновок експерта № 081-359-2022 від 11.11.2021 за результатами дослідження змиву речовини бурого кольору, вилученої з місця події.

Таким чином, у вироку відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. Зі змісту вироку вбачається, що суд у його мотивувальній частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, і з достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.

Доводи касаційної скарги захисника про відсутність в діях засудженого ознак грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства (хуліганства), на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Стаття 296 КК України передбачає кримінальну відповідальність за вчинення хуліганства, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Основним безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок.

Об`єктивна сторона хуліганства характеризується вчиненням діяння, яке полягає у грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. При цьому грубе порушення громадського порядку має місце тоді, коли дії винної особи пов`язані з посяганням на цінності, для збереження яких підтримується громадський порядок. Водночас хуліганство з-поміж іншого може полягати і у застосуванні насильства, побоїв, заподіянні тілесних ушкоджень.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки у суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. При цьому вказана неповага має бути явною як для особи, яка вчиняє хуліганські дії, так і для очевидців його дій.

Відповідно до вироку суд першої інстанції визначив, що мало місце хуліганство із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, а саме ножа, тобто мало місце грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, адже встановлені обставини доводять, що обвинувачений, виражаючи явну неповагу до суспільства, діяв цілеспрямовано, бажав заподіяти шкоду здоров`ю, прагнув протиставити себе суспільству, показав зневагу до оточуючих.

Зі змісту ухвали апеляційного суду від 21 грудня 2023 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_4 в його інтересах подали апеляційні скарги, доводи яких є здебільшого аналогічними доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_4 .

Залишаючи без задоволення апеляційні скарги захисника та засудженого щодо неправильного встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, неправильної оцінки доказів, щодо недоведеності винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому злочину, апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та дати правильну оцінку вчиненому, з чим погоджується і Верховний Суд.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційних скарг, обґрунтовано вказав, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Апеляційний суд, перевіривши вирок в частині доводів щодо певних розбіжностей в показах потерпілого та свідків, обґрунтовано вказав, що наведені розбіжності в цілому не впливають ні на достовірність показань потерпілого та свідків чи інших наданих стороною обвинувачення доказів, ні на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Доводи захисника про те, що апеляційний суд дійшов висновку, що конфлікт між потерпілим і засудженим виник на ґрунті особистих неприязних відносин, є безпідставними, оскільки, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, судом було встановлено, що як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 , хоча і не визнавав своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, однак фактично не заперечував обставин, пов`язаних із конфліктом, який виник між ним та потерпілим ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин, і в результаті якого останньому було заподіяно ножове поранення в область голови.

Таким чином, зазначена вище вказівка апеляційного суду на мотив особистої неприязні у діях обвинуваченого є не висновком суду з цього питання, а відображенням у тексті ухвали позиції обвинуваченого щодо справжнього, на його думку, мотиву його дій.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника щодо відсутності у ОСОБА_5 умислу на вчинення хуліганства, тобто на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, умотивовано послався на показання потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , й на підставі досліджених під час судового розгляду доказів дійшов обґрунтованого висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 під час конфлікту з потерпілим, які почалися в приміщенні магазину та були продовжені біля трамвайної зупинки «вул. Сирецька» у м. Києві, носили хуліганський характер.

Окрім цього апеляційним судом також належним чином перевірено і спростовано доводи про те, що обвинувачений не планував та завчасно не готувався до вчинення злочину щодо хуліганства. Зокрема суд правильно зазначив, що це не може бути підтвердженням відсутності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 296 КК України, оскільки для виникнення умислу на вчинення цього кримінального правопорушення не завжди потрібен певний час або підготовка, в тому числі для формування мотиву на вчинення хуліганських дій, оскільки вони можуть вчинятись спонтанно без наявності видимих причин або певних умов.

Київський апеляційний суд, переглянувши вирок в апеляційному порядку, дав належну оцінку доводам апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 й обґрунтовано залишив їх без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року - без зміни. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Переконливих доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та судом не встановлено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3