ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 642/ 5346 /23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 916/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного
заходу обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора та обвинуваченого, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 19.02.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції клопотання адвоката про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, залишено без задоволення та задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який звинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, строком на 60 днів, тобто до 18.04.24 року, включно, без визначення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить обрати ОСОБА_6 запобіжний захід на інший запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, з покладенням обов`язків відповідно до вимог ст.194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на недоведеність зазначених прокурором ризиків.

Вважає, що ризик впливу на потерпілих та свідків є необґрунтованим, оскільки допитані майже всі свідки обвинувачення, один з яких свідком подій 30.03.2023 не був, внаслідок чого, вважає даний ризик необґрунтованим.

Доводи щодо безперешкодного виїзду ОСОБА_6 за межі України, також вважає необґрунтованими, оскільки він постійно проживає в м. Харкові з 1994 року, має посвідка на постійне проживання безстроково, одружений з ОСОБА_6 , має постійне місце проживання та реєстрації у Харкові, до військової агресій рф був зареєстрований ФОП в м. Харкові, з самого початку агресії рф вступив в ряди ТРО, був військовослужбовцем ЗСУ та боронив Україну.

Вказані факти, обставини та відомості про особу ОСОБА_6 , у якого є міцні соціальні зв`язки, в його місті постійного проживання, є родина, постійне місце роботи, за місцем якої він характеризується позитивно, є дохід за місцем роботи, який раніше не судимий, свідчать на думку захисника, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, є можливим.

Належна поведінка обвинуваченого, на думку захисника, свідчить про відсутність у нього намірів переховуватись від органів досудового розслідування або суду, з метою уникнення покарання, з огляду на суворість покарання.

Наміру впливати на свідків, ОСОБА_6 не має, оскільки в цьому відсутній сенс, так як свідки вже допитані судом. Вчинити новий злочин, на думку захисника, ОСОБА_6 також не може, вважає цей ризик припущенням і жодним доказом не підтверджений, оскільки на даний час, ОСОБА_6 вже виведений поза штат ВЧ на період судового слідства та не має будь-якого доступу до військової частини.

Як зазначає захисник, у період з 30.03.2023 по 03.05.2023 перебування на волі, ОСОБА_6 з`являвся до органу слідства, будь-яким чином не чинив перешкод у розслідуванні справи, нових правопорушень не вчиняв, будь-якого тиску на свідків, потерпілих та експертів не вчиняв.

Належна процесуальна поведінка обвинуваченого, на думку захисника, свідчать про відсутність у нього наміру переховуватись від органів слідства чи суду, вчинити новий злочин або вчиняти вплив на свідків чи потерпілих у даному кримінальному провадженні

Захисник просить поновити строк на оскарження даної ухвали, оскільки повний текс оскаржуваної ухвали отримав 23.02.2024 року, а станом на 19.02.2024 року, обвинувачений копії ухвали не отримував, тому, захисник вважає, що 5 денний строк на оскарження ухвали був пропущений з поважних причин.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Обвинувачений та прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлявшись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю не надали.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд даної справи без участі обвинуваченого та прокурора, оскільки розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження №0000508 від 30.03.2023 р за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який звинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.348 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 ,посилаючись на закінчення двомісячного терміну дії попередньої ухвали щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 та на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який кримінальним законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років або довічне позбавлення волі, у ОСОБА_6 , а тому, він може переховуватися від суду з метою ухилення покарання з огляду на суворість покарання, що може бути йому призначене у разі визнання судом його винуватості. Окрім цього ОСОБА_6 є громадянином РФ, що дає йому змогу безперешкодно виїхати за межі держави; перебуваючи на волі може впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному проваджені, які викривають ОСОБА_6 у вчинені особливо тяжкого злочину; а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється, оскільки ОСОБА_6 є військовослужбовцем, командиром МТЗ ВЧ НОМЕР_1 і має доступ до зброї, то може скоїти аналогічний злочин, або довести свій злочинний намір до кінця.

Захисник подав клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Відмовляючи захиснику в задоволенні його клопотання та, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого, суд врахував в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, а саме те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який кримінальним законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років або довічне позбавлення волі, а тому, він може переховуватись від органів досудового розслідування або суду з метою уникнення покарання з огляду на суворість покарання. У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 є громадянином РФ, що дає йому змогу безперешкодно виїхати за межі держави; перебуваючи на волі, суд вважав, що він може впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному проваджені, які викривають ОСОБА_6 у вчинені особливо тяжкого злочину. Також суд вважав, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 є військовослужбовцем командиром МТЗ ВЧ НОМЕР_1 і має доступ до зброї, то може скоїти аналогічний злочин, або довести свій злочинний намір до кінця.

Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, даних про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 доведені прокурором та продовжують існувати та на даний час не зменшились. При цьому, суд вважав, що існування вказаних ризиків виправдовує тримання особи під вартою, а також свідчить про неможливість їх запобіганню шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Щодо доводів захисника обвинуваченого про відсутність ризиків, суд зазначив, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суд дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає характеру та тяжкості діянь, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 інкримінованого йому особливо тяжкого злочину, з урахуванням тяжкості покарання, яке йому загрожує в разі визнання винним, не виключена можливість з боку обвинуваченого переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності. При цьому, слід врахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Крім того, на даному етапі провадження існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків, враховуючи встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК). На даний час судовий розгляд триває, що не виключає повторного допиту свідків, а тому, свідчить про реальну можливість вчинення обвинуваченим спроб неправомірного впливу на зазначених осіб з метою примушування до зміни показань чи відмови від показань.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що обвинувачений може вчинити новий злочин, з урахуванням обґрунтованості обвинувачення, яка підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого стосовно недоведеності та необґрунтованості зазначених прокурором ризиків, за наявністю вищевказаних обставин, в даному випадку, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновивши вищевказаний строк, як пропущений з поважних причин.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 19 02 2024 року про продовження щодо обвинуваченого за ст. 348 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, а саме - до 18 04 2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3