У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000228

за апеляційною захисника ОСОБА_7 на вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Врадіївка, Врадіївського району, Миколаївської області, маючого середню освіту за спеціальністю водій-тракторист, непрацюючого, військовозобов`язаного, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2022 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Задоволено цивільний позов прокурора Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури в інтересах держави у особі Комунального некомерційного підприємства "Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня" Миколаївської обласної ради та стягнуто з ОСОБА_6 22 255,47 грн. витрат, понесених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого ОСОБА_8 від злочину.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати та закрити кримінальне провадження (процесуальні підстави не зазначила).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, оскільки він ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 не ґрунтуються на матеріалах справи, його вина є недоведеною, оскільки сторона обвинувачення під час розгляд справи не надала належних і допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у сукупності свідчили б про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Зазначила, що сумнівний характер вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Окрім того, захисник посилається на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд першої інстанції формально навів дані про особу обвинуваченого, однак їх не врахував при призначенні покарання. Суд першої інстанції при призначенні покарання не звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 75 КК України, хоча, на думку апелянта, для цього були всі підстави. Просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Однак, зазначені вимоги в резолютивній частині не висловила.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В середині червня 2020 року у ОСОБА_6 виникли неприязні відносини з ОСОБА_8 , через конфлікт останнього із сином ОСОБА_6 - ОСОБА_9 , який мав місце 06.06.2020, у зв`язку з чим у нього виник умисел на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. З метою реалізації задуманого, ОСОБА_6 з середини червня 2020 року почав стежити за пересуванням неповнолітнього ОСОБА_8 , неодноразово перестрівав його, при цьому погрожував останньому спричиненням тілесних ушкоджень у вигляді перелому руки.

31 серпня 2020 року в проміжок часу з 07.00 год. до 08.00 год., ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою приховування зовнішніх ознак транспортного засобу і прикмет власної зовнішності, заздалегідь зняв розпізнавальні знаки зі свого мотоцикла, марки якого досудовим розслідуванням не встановлено, одягнув на обличчя пов`язку з тканини темного кольору та шолом для їзди на мотоциклі та, достовірно знаючи, що неповнолітній ОСОБА_8 щодня близько 07.45 год. проходить по вулиці Паркова в смт. Врадіївка Миколаївської області, направився на вул. Паркову смт. Врадіївка.

Реалізовуючи злочинний намір, ОСОБА_6 у визначений вище період часу виявив у визначеному місці ОСОБА_8 , наздогнав неповнолітнього, який проходив повз домоволодіння АДРЕСА_3 , де, залишивши транспортний засіб на дорозі побіг за ОСОБА_8 , який в свою чергу побоюючись за своє життя та здоров`я, забіг на подвір`я зазначеного домоволодіння, щоб покликати на допомогу. ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки вчиненого, бажаючи їх настання, умисно схопив правою рукою за ліву руку ОСОБА_8 та потягнув на себе та, поваливши неповнолітнього ОСОБА_8 на землю обличчям до землі, став коліном правої ноги на спину неповнолітнього ОСОБА_8 , притиснув останнього до землі, таким чином обмежив можливість супротиву.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_6 , продовжуючи тримати ліву руку ОСОБА_8 , почав викручуючи її, при цьому одночасно іншою рукою наніс йому умисно два удари кулаком руки в область плечової кістки лівої руки ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_6 продовжував викручувати ліву руку ОСОБА_8 , перевернув його на спину, при цьому сильно смикнув її, після чого потерпілий ОСОБА_8 відчув сильний фізичний біль в області лівого плеча.

В результаті вищевказаних умисних протиправних дій ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритого гвинтоподібного осколкового перелому на межі середньої та нижньої її частини, виникнення якого не виключається внаслідок різкого прокручування за зап`ястя, передпліччя вздовж осі руки при фіксованій верхній частини плеча, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, як таке що потягло за собою тривалий розлад здоров`я (більш ніж 21 добу).

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечне для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити через недоведеність вини обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_8 та його законний представник ОСОБА_10 до апеляційного суду не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час апеляційного розгляду, причини неявки не повідомили. Їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто у умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечне для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим в суді доказам.

В суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, пояснивши, що 31.08.2020 не вчиняв протиправних дій відносно неповнолітнього ОСОБА_8 . Між ними були неприязні відносини, проте він цього дня не бачив потерпілого, тілесні ушкодження йому не спричиняв.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підтверджується належними та допустимими доказами у їх сукупності, що ретельно перевірені судом першої інстанції.

Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_8 , наданих суду, 31.08.2020 він вранці йшов по вул. Парковій в смт. Врадіївка, та побачив, що на мотоциклі рухався ОСОБА_6 . Оскільки обвинувачений постійно його переслідував, то ОСОБА_8 , побоюючись обвинуваченого, вирішив втікати. Проте ОСОБА_6 його наздогнав, зробив підніжку, від чого він (потерпілий) впав на землю, а ОСОБА_6 схопив за ліву руку і не відпускав її. Коли він лежав обличчям до землі, обвинувачений, тримаючи його руку в своїй, викрутив її, після чого з великою силою вдарив по ній. Пояснив, що ОСОБА_6 протягом тривалого часу постійно погрожував йому, звинувачуючи в тому, що син обвинуваченого на одному із тренувань зламав руку через нього. Погрози полягали в тому, що потерпілий має мати зламану руку, щоб розуміти як це.

Потерпілий ОСОБА_8 в суді підтвердив, що 31.08.2020 руку йому зламав саме ОСОБА_6 , він його впізнав. В результаті отриманих тілесних ушкоджень він тривалий час перебував на лікуванні в м. Миколаєві.

З протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що потерпілий детально розповів про події 31.08.2020 на АДРЕСА_3 , надав пояснення щодо механізму заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (т.1, а.с. 86-87).

Показання потерпілого підтвердила в суді свідок ОСОБА_11 , яка будучи очевидцем події, пояснила, що 31.08.2020 перебувала в своєму домі, розташованому по АДРЕСА_3 . Орієнтовно о 08.00 год. у вікно, та вона побачила, що якийсь чоловік кремезної статури б`є дитину. Від побаченого вона голосно кричала, від її криків чоловік спішно сів на мотоцикл і поїхав. Він був у шоломі, обличчя його вона не бачила, при цьому запам`ятала, що кривдник був високий, з великою вагою. Потерпілий голосно плакав, він лежав на землі, не міг піднятися від болю. Вона в телефонному режимі повідомила матір неповнолітнього, після чого викликала медиків, які забрали ОСОБА_8 до лікарні.

Аналогічні показання надала в суді свідок ОСОБА_12 , яка пояснила, що проживає по АДРЕСА_3 , та 31.08.2020 вранці чула, як проїхав транспортний засіб по вулиці, водія не бачила. Пізніше їй стало відомо, що якийсь чоловік зламав дитині руку.

Пояснення потерпілого та свідка ОСОБА_11 узгоджуються з поясненнями законного представника потерпілого ОСОБА_10 (матері), яка пояснила, що 31.08.2020 в телефонному режимі ОСОБА_11 її повідомила, що ОСОБА_6 зламав руку ОСОБА_8 . Коли вона приїхала на місце події, син розповів, що його переслідував ОСОБА_6 , завалив на землю і викрутивши руку, вдарив по ній. Після отриманих ушкоджень тривалий син перебував в лікарні, переніс декілька операцій. Окрім того, пояснила, що влітку 2020 року син неодноразово скаржився, що ОСОБА_6 переслідує його та погрожує розправою. Вони з ним намагались владнати конфлікт, проте обвинувачений вів себе агресивно.

З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 31.08.2022, вбачається, що ОСОБА_10 заявила про нанесення ОСОБА_6 31.08.2020 близько 08.00 год. на вул. Парковій смт. в Врадіївка тілесних ушкоджень її сину ОСОБА_8 у вигляді перелому лівої плечової кістки (т.1, а.с. 70).

Пояснення потерпілого щодо обставин вчиненого злочину підтвердили допитані в суді свідки.

Так, свідок ОСОБА_13 в суді пояснив, що 31.08.2020 в ранковий час його дружина ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_6 зламав її сину руку. Коли вони приїхали на вул. Паркову, потерпілий лежав і плакав. При цьому, повідомив їм, що йшовши вздовж вулиці, побачив ОСОБА_6 , від якого почав втікати, але обвинувачений наздогнав його і завалив на землю, а потім зламав йому руку. Йому від дитини - ОСОБА_8 , відомо, що ОСОБА_6 раніше погрожував дитині. Тому він як вітчим мав з кривдником бесіду, пояснюючи, що діти мають самі розібратися. ОСОБА_6 при цьому запевняв, що все рівно віддячить за те, що ОСОБА_8 мав конфлікт з його сином, із-за кого його дитина отримала ушкодження. .

Пояснення потерпілого ОСОБА_8 та законного представника потерпілого ОСОБА_10 , про те, що ОСОБА_6 постійно погрожував ОСОБА_8 , підтверджуються показаннями допитаних в суді свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які пояснили, що неодноразово бачили як обвинувачений погрожував потерпілому та доводив його до сліз, вів себе агресивно, кричав, звинувачуючи ОСОБА_8 у тому, що його син зламав руку.

Зокрема, свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що неодноразово був свідком конфлікту, який мав місце між ОСОБА_6 та неповнолітнім ОСОБА_8 .. Причиною всьому було те, що ОСОБА_8 та син обвинуваченого займались в одній спортивній секції. Сталося, що син обвинуваченого отримав ушкодження. Після чого, ОСОБА_6 у всьому звинувачував ОСОБА_8 . Влітку 2020 року ОСОБА_8 покликав його на допомогу. Коли він підбіг, побачив, що неповнолітній сидів і плакав, а біля нього стояв ОСОБА_6 і висловлювався погрозами. На його запитання до ОСОБА_6 про причини ганебної поведінки, останній пояснив, що із-за ОСОБА_8 його син зламав руку, тому він має відповісти за вчинене. ОСОБА_17 в судовому засіданні зауважив, що сам був свідком того як ОСОБА_6 в присутності інших мешканців селища на сільському базарі виражався з погрозами в адресу ОСОБА_8 . При цьому, ОСОБА_8 йому постійно скаржився, що ОСОБА_18 не дає йому проходу, він змушений тікати від обвинуваченого. ОСОБА_17 повідомив, що намагався врозумити ОСОБА_6 , проте обвинувачений на зауваження не реагував.

Пояснення потерпілого та законного представника щодо заподіяння неповнолітньому потерпілому тілесних ушкоджень підтверджені випискою із медичної карти амбулаторного хворого №7016/659, виданої КНП "Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня", з якої сліжує, що ОСОБА_8 , 2006 року народження, знаходився на лікуванні в Миколаївській обласній дитячій лікарні у відділенні ортопедії, травматології та нейрохірургії з 31.08.2020 по 05.10.2020 з діагнозом гвинтоподібний перелом діафізу лівої плечової кістки зі зміщенням відломків (а.с. 73).

Проведеними судово-медичними експертизами встановлено характер та ступінь тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень:

- згідно висновку судово-медичної експертизи №578-М від 26.10.2020, ОСОБА_8 отримав перелом лівої плечової кістки, який утворився 31.08.2020 від дії тупого твердого предмету і відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, як таке, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я (т.1, а.с. 83-84);

- згідно висновку судово-медичної експертизи №619-М від 23.11.2020, ОСОБА_8 отримав перелом лівої плечової кістки, який утворився внаслідок нанесення удару (ів) кулаком правої руки в область плечової кістки, при умові, що ліва рука була фіксована в області зап`ястка (т.1, а.с. 92-93):

- згідно комісійної судово-медичної експертизи №13-к від 19.02.2021, в наданих медичних документах, описані ушкодження лівої плечової кістки: закритий гвинтоподібний осколковий перелом на межі середньої та нижньої її частини. Вказані ушкодження відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, за критерієм тривалого розладу здоров`я (більш ніж 21 добу). Гвинтоподібний перелом плечової кістки є наслідком провертання вздовж повздовжньої осі однієї частини (кінця) кіски при фіксованому іншому кінці. Такі переломи не виникають у місці прикладання сили внаслідок удару (ів) тупим (и) твердим (и) предметами при падінні з положення стоячи на площині або предметі. Не виключається можливість виникнення перелому плечової кістки внаслідок різкого провертання на зап`ястя, передпліччя вздовж осі руки при фіксованій верхній частині плеча (т.1, а.с.134-137).

Оцінивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вина ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

Показання свідків логічні, послідовні та узгоджені між собою, тоді як пояснення ОСОБА_6 про його непричетність до подій, які мали місце 31.08.2020, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, суперечать іншим показам та фактичним обставинам справи.

Отже, наведені апелянтом доводі щодо недоведеності вини обвинуваченого, позбавлені підстав.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18).

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом.

На переконання колегії суддів, вина ОСОБА_6 в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодження, яке не є небезпечне для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

Окрім того, захисник посилається на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд першої інстанції формально навів дані про особу обвинуваченого, однак їх не врахував при призначенні покарання. Також зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 75 КК України, хоча, на думку апелянта, для цього були всі підстави. Разом з тим, ці доводи захисника не є слушними, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані. Обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання відповідно до вимог ст. 65-67 КК України.

При призначенні покарання достатньо враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості, а також дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, непрацевлаштований, має постійне місце проживання, одружений, має двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, в силу ст.89 КК України раніше не судимий.

Також враховано висновок Первомайського районного сектору №2 філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області, згідно якому ОСОБА_6 має середній ризик ймовірності вчинення повторного правопорушення.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.

Суд першої інстанції достатньо врахував обставини вчиненого кримінального правопорушення, що пов`язані з нанесенням тілесних ушкоджень неповнолітньому, та його наслідки, та дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 122 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

На думку суду, призначене покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Висловлена апелянтом вимога про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.

Згідно ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що просить захисник, зважаючи на вищевказані дані про особу обвинуваченого, що достатньо враховані судом першої інстанції під час ухвалення вироку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий внаслідок вчиненого злочину тривалий час проходив стаціонарне лікування у травматологічному відділенні КНП "Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня" з 31.08.2020 по 05.10.2020 , тобто 35 ліжко-днів, витрати установи на лікування склали 22 255 грн., які ОСОБА_6 в добровільному порядку не відшкодував.

Неповнолітній потерпілий переніс оперативні втручання.

Проте, починаючи з моменту лікування потерпілого та до прийняття апеляційним судом рішення, обвинувачений вибачення потерпілому не висловив, а також не висловив жалю з приводу вчиненого злочину, понесені витрати на лікування не відшкодував.

Зазначене вказує на відсутність у ОСОБА_6 каяття з приводу вчиненого, а також небажання виправити наслідки вчиненого.

Жодної обставини, яка пом`якшує покарання, не встановлено.

Хоча ОСОБА_6 раніше не судимий, задовільно характеризується, проте, зазначені дані про особу винного не знижують тяжкості й небезпечності злочину, вчиненого за обставин, встановлених судом першої інстанції.

Також колегія суддів враховує думку потерпілого та його законного представника, які в суді висловили думку про призначення ОСОБА_6 суворого покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів також наголошує, що хоча ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості, але зважаючи на думку потерпілого, обставини вчиненого злочину та його наслідки для неповнолітнього потерпілого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, є неможливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання, та не знаходить підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що просить апелянт.

З огляду на наведене, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3