Справа № 204/5593/23
Провадження №1-кп/204/382/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні зали судового засідання Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000003 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 січня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 60 діб. В обґрунтування клопотання зазначила, що виникла необхідність у продовженні застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики того, що він може вчинити дії передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від суду. Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи міру покарання за вчинення даного кримінального правопорушення, безперешкодно може здійснювати тиск, погрожувати або ж іншим чином впливати на свідків, щодо зміни ними показань. Також, щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що в ході досудового розслідування було встановлено, що останній не має достатнього законного джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя обвинуваченого, що вказує на те, що перебуваючи на свободі, останній, з метою отримання коштів для існування та забезпечення життя, може вчинити інші корисливі кримінальні правопорушення. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому є необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Суду пояснив, що ризики, які зазначила прокурор в своєму клопотанні на даний момент відсутні. Раніше до обвинуваченого, в іншому кримінальному провадженні, було застосовано запобіжний захід, який не був пов`язаний із триманням під вартою, і він його не порушував. В разі відмови судом в задоволенні клопотання прокурора та застосування до його підзахисного більш м`якого запобіжного заходу, він буде належним чином виконувати покладені на нього обов`язки. Після проведених судових засідань відпала можливість впливу на законного представника потерпілої, потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки вони є вже всі допитані, від частини свідків його обвинувачений відмовився. До моменту затримання його підзахисний працював, забезпечував своїх дітей. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надане суду клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Як було встановлено в судовому засіданні, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2024 року ОСОБА_3 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 11 травня 2024 року.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За змістом положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризику, який дає достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, суд також зазначає, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що саме по собі може спонукати обвинуваченого до дій спрямованих на уникнення можливого покарання.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан що дає підстави вважати, що, в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченої.

Також, судом береться до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_3 є раніше судимим, не працевлаштованим, не маючим доведеного джерела доходу, до обрання запобіжного заходу постійно проживав із співмешканкою, дітьми, як спільними так і тими, що народжені від попередніх шлюбів співмешканки. Обвинувачується у вчиненні розпусних дій щодо своєї падчерки, якій на час вчинення кримінального правопорушення було сім років.

Вищевказане, у сукупності із можливим покаранням, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим, свідчить про велику ймовірність того, що обвинувачений бажаючи уникнути покарання за вчинене кримінальне правопорушення, може вдатися до відповідних дій щодо переховування та ухилення від суду, така оцінка стосується перспективних фактів, тому суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності».

Судом також враховується, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема, відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання обвинуваченого під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу відтермінує можливість його виконання, що, з урахуванням особистої заінтересованості ОСОБА_3 у результатах судового розгляду, створює ймовірну можливість для його позапроцесуальних дій.

Перевіряючи наявність ризику впливу ОСОБА_3 на малолітню потерпілу та законного представника малолітньої потерпілої у цьому ж кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, який було вчинено по відношенню до малолітньої дитини співмешканки, з якою останній проживав тривалий проміжок часу за однією адресою, а тому в разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт або ж на інший більш м`який, у обвинуваченого ОСОБА_3 буде реальна можливість здійснювати тиск як на малолітню потерпілу, так і на законного представника малолітньої потерпілої шляхом вмовлянь та певних пропозицій задля того, щоб останні змінили свої показання в суді, або ж відмовились від їх надання.

Хоча як малолітня потерпіла, так і її законний представник вже були допитані судом, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на останніх, вони можуть в подальшому в разі необхідності повторного їх допиту надати суду неправдиві свідчення або ж відмовитись від їх надання, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слід окремо зазначити, що ризик впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на малолітню потерпілу є дуже великим, оскільки остання є його падчеркою, малолітньою особою, а тому є вразливою та морально залежною, в тому числі і від матері, яка на протязі тривалого часу проживала разом із обвинуваченим однією сім`єю та має з ним спільних дітей.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що обвинувачений ОСОБА_3 є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні проти власності, яке на даний час є нерозглянутим.

Окрім цього, ОСОБА_3 до обрання йому запобіжного заходу не був працевлаштованим, офіційного джерела доходу не мав, а тому існує велика ймовірність того, що останній бажаючи забезпечити свою життєдіяльність може вчинити нові кримінальні правопорушення.

Що стосується клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає, що інший більш м`який запобіжний захід є такими, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених судом ризиків. На користь цих висновків суд вважає таку міру виправданою, оскільки цього вимагаються істині вимоги публічного інтересу (інтересу правосуддя), які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовим позиціям, викладених в рішеннях ЄСПЛ «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року та «Ізмайлов проти Росії» від 16 жовтня 2008 року, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання ризиків, які були встановлені раніше у цій ухвалі, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

Тому ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, які слугували підставою для продовження застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого, не змінилися та мають місце й в теперішній час, що вказує на недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу і продовження існування ризиків, а саме, що обвинувачений намагаючись уникнути покарання, може переховуватись від суду, можливості вчинення нового кримінального правопорушення, а тому продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, а тому в задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.

Тому, на даний час продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 23 червня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», для виконання.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1