В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 ,обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України, з середньою освітою,не офіційно працюючого, мешкає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.4 ст.185,ч.2 ст.289 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя,громадянина України,з середньою освітою,не офіційно працюючого, мешкає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ,раніше судимого

15.05.1989 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по ст. ст. 140 ч.3, 193 ч.3, 215-3 ч.2,215 ч.1, 42 до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

28.07.1992 Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області по ст. 183-3 ч.1 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі;

23.11.1995 Калінінським районним судом м.Горлівка Донецької області по ст. 222 ч.З КК України до 6 місяців позбавлення волі;

17.03.1997 Ленінським районним судом м.Запоріжжя по ст. 140 ч.3, 141 ч.2, 42 КК України по ст. 140 ч.3, 141 ч.2, 42 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

28.09.2001 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по ст. ст. 185 ч.3, 186 ч.3, 42 КК України до 6 років позбавлення волі;

15.05.2002 Мелітопольським міським судом Запорізької області по ст. 185 ч.3 КК України до З років 6 місяців позбавлення волі;

10.09.2008 Ялтинським міським судом АР Крим по ст. 185 ч.3, 190 ч.2, 358 ч.2, 358 ч.3, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі;

25.02.2009 Ялтинським міським судом АР Крим по ст. 357 ч.3, 358 ч.3, 190 ч.2, 70 ч.1,ч.4 КК України до 4 років та 6 місяців позбавлення волі;

26.07.2013 Жовтневим районним судом м.Запоріжжя по ст. ст. 15 ч.2, 190 ч.2, 190 ч.2, 358 ч.3,70 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі;

23.12.2013 Комунарським районним судом м. Запоріжжя по ст. 190 ч.2, 358 ч.4, 70 ч.1 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

19.06.2017 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по ст. 185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, знятий з обліку на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від у зв`язку із закінченням іспитового строку,

31.08.2021 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по ст. 185 ч.2 КК до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два)роки з іспитовим строком 2 роки,

23.06.2023 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по ч.1 ст.309,ч.2 ст.310 КК України до покарання у виді позбавленні волі строком на 3 роки 6 місяців з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

встановив:

15 червня 2022 року в період часу з 09 години по 10 годину, у період дії воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, продовженого Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022, ОСОБА_4 перебував на проїзній частині біля будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де звернув увагу на автомобіль марки «Daewoo» моделі «Nubira II» в кузові універсал, золотистого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується потерпіла ОСОБА_8 .

Маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та обравши вказаний транспортний засіб як об`єкт вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 ,усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії залишаться ніким не поміченими, діючи умисно, із корисливих мотивів, відкрив не зачинені передні пасажирські двері зазначеного автомобіля, проник до його салону та відчинив капот автомобіля.

Після чого ОСОБА_4 підійшов до капоту автомобіля, звідки, з метою особистого збагачення, таємно викрав автомобільну акумуляторну батарею «Westa 12 В 60 Ач 600 А» в корпусі синього кольору вартістю 1704 гривень 48 копійок,та з салону зазначеного автомобіля таємно викрав автомобільний перехідний пристрій для прикурювача з «USB» вартістю 97 гривень 06 копійок.

Надалі ОСОБА_4 залишив місце скоєння злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд,чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду у загальному розмірі 1801 гривня 54 копійки.

16 червня 2022 року приблизно о 10 годині ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з раніше знайомим ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на проїзній частині, де останні звернули увагу на автомобіль марки «Daewoo» моделі «Nubira II» в кузові універсал, золотистого кольору з д.н.з. НОМЕР_2 , 2000 року випуску, яким користується потерпіла ОСОБА_8 .

Далі ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 маючи прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, не маючи законних підстав та відповідних документів на право власності, обравши вказаний транспортний засіб об`єктом вчинення кримінального правопорушення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони залишаться ніким не поміченими, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, а саме реалізації транспортного засобу на металобрухт, після чого ОСОБА_5 через незачинені на замок передні пасажирські двері проник до салону, сів за кермо управління зазначеного автомобіля, а ОСОБА_4 за допомогою м`язової сили рук почав штовхати транспортний засіб до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Після чого, на прохання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ,не обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на належному йому автомобілі «Шевроле Авео» з д.н.з. НОМЕР_3 , за допомогою буксирувального тросу відтягнув автомобіль марки «Daewoo» моделі «Nubira II» в кузові універсал, золотистого кольору з д.н.з. НОМЕР_2 , 2000 року випуску, в якому за кермом перебував ОСОБА_5 та на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_4 ,до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

Продовжуючи свої злочинній дії, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 залишив автомобіль марки «Daewoo» моделі «Nubira II» в кузові універсал, золотистого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , WIN SUPJF35ZDYW003178, 2000 року випуску, вартістю 22 892 гривні 18 копійок, за вказаною адресою для подальшого його приховування, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом, яким користується потерпіла ОСОБА_8 , спричинивши останній майнову шкоду у зазначеному вище розмірі.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень винуватим себе визнав повністю.

Пояснив,що він мешкає у приватному будинку АДРЕСА_1 ,в період червня 2022 р.звернув увагу на автомобіль марки «Daewoo» золотистого кольору з іноземним номером,автомобіль здавався йому покинутим власником,оскільки деякий час до нього ніхто не навідувався. З цих причин у нього виник умисел з цього автомобіля отримати для себе матеріальну користь,тому він в один з днів червня 2022 р. відчинив капот автомобіля та витягнув акумулятор,через незачинені двері проник у салон автомобіля та взяв звідти зарядний пристрій,якими розпорядився на власний розсуд. Наступного дня запропонував сусіду ОСОБА_10 щось придумати з згадуваним вище автомобілем,вони вирішили відбуксувати автомобіль до пункту приймання металобрухту,де продати за готівку. ОСОБА_11 сів за кермо, ОСОБА_12 руками доштовхав автомобіль під керуванням ОСОБА_13 до будинку по АДРЕСА_3 ,звідки їм на тросі допоміг буксувати автомобіль раніше незнайомий ОСОБА_14 чоловік.В такий спосіб вони з ОСОБА_15 дотягнути автомобіль до пункту приймання металобрухту,однак автомобіль в брухт не прийняли,тому вони вдвох відштовхали його в бік вул.Постової,де покинули,що надалі сталося з автомобілем,йому невідомо. У скоєному розкаявся,фактичних обставин та доказів,що їх підтверджують,не оспорював,частково відшкодував потерпілій завдану шкоду шляхом повернення акумулятора і зарядного пристрою.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав себе повністю.Пояснив,що у червні 2022 р.його сусід ОСОБА_12 покликав його на допомогу відтягнути до пункту приймання металобрухту автомобіль «Daewoo» золотистого кольору з іноземним номером,який справляв враження покинутого власником. ОСОБА_11 сів за кермо,а ОСОБА_12 за допомогою випадкових перехожих відштовхав цей автомобіль на вул.Постову,однак автомобіль у брухт не прийняли ,тому вони відкотили його так,щоб він не заважав,де і покинули. Через кілька днів йому стало відомо,що автомобіль порізали на брухт. У скоєному розкаявся,фактичних обставин та доказів,що їх підтверджують,не оспорював,частково відшкодував потерпілій завдану шкоду шляхом повернення акумулятора і зарядного пристрою.

Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченими,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз`яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України».

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 по ч. 4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка),поєднана з проникненням у сховище,вчинене в умовах воєнного стану;по ч.2 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом,вчинене повторно,за попередньою змовою групою осіб.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 по ч.2 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом,вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_5 раніше був судимий, однак має постійне місце проживання, тяжких наслідків від його дій не настало,обвинувачений неофіційно працює,соціально адаптований.

Обставиною,яка пом`якшує покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям, визнає винуватість у скоєнні злочину,своїми активними діями сприяв органам слідства з`ясувати обставини вчинення злочину.

Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України ,судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому остаточного покарання,необхідно застосувати положення ч.4 ст.70 КК України,оскільки ним вчинено кілька злочинів,що утворюють сукупність,вироком Шевчнківського районного суду м.Запоріжжя від 23.06.2023 р. ОСОБА_5 був засуджений по ч.1 ст.309,ч.2 ст.310 КК України до покарання у виді позбавленні волі строком на 3 роки 6 місяців з іспитовим строком 3 роки,до постановлення вказаного вироку вчинив вказаний вище злочин за ст.289 ч.2 КК України,за який не був засуджений.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, мешкає з матір`ю похилого віку,тяжких наслідків від його дій не настало,обвинувачений неофіційно працює,соціально адаптований,є учасником бойових дій.

Обставиною,яка пом`якшує покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному,стан здоров`я обвинуваченого як особи з 2 групою інвалідності.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям, визнає винуватість у скоєнні злочину,своїми активними діями сприяв органам слідства з`ясувати обставини вчинення злочину,частково відшкодував потерпілій матеріальну шкоду шляхом повернення викраденого майна.

Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України ,судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ,суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети не тільки кари, а також виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при визначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що воно не потягло за собою тяжких наслідків та завдана шкода повністю відшкодована, ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, виявляв щирий жаль з приводу вчиненого та засуджує свої дії; особу обвинуваченого, який є особою з інвалідністю 2-ї групи безстроково, отримав контузію під час захисту вітчизни як учасник АТО, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Згідно з приписами ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, ураховуючи думку потерпілого, який не наполягала на суворому покаранні , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та дає підстави для застосування ст. 69 КК України.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Отже, призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, можливість належної соціалізації обвинуваченого ,відсутність непомірних наслідків для суспільства,наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою з інвалідністю 2-ї групи, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки.

Також, суд враховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав намір ухилятися від відповідальності,сприяв розкриттю злочину,суд переконаний,що має бути дотримане справедливе співвідношення у питанні покарання обвинуваченого .

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого ОСОБА_4 ,його ставлення до скоєного, суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, запобігання вчиненню нових правопорушень,обвинуваченим необхідно призначити покарання в межах санкції статті 289 ч.2 та при призначенні покарання за ст.185 ч.4 КК України із застосуванням ст.69 КК України призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті,застосувати до них ст.75,76 КК України,оскільки обвинувачені не становлять небезпеки для суспільства,дають критичну оцінку своїм діям, що вказує на свідоме бажання стати на шлях виправлення,тому забезпечити виправлення обвинувачених можливо без реального відбування ними покарання,але в умовах контролю за їх поведінкою та виконанням покладених на них обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченим такого покарання справедливим,співмірним і достатнім для їх виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченими,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Згідно ст.77 КК України,у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням додаткове покарання у виді конфіскації майна ,передбачене ч.2 ст.289 КК України,не призначається.

Речовими доказами по даному провадженню,виходячи із змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування,до справи долучені предмети злочину,передані на відповідальне зберігання потерпілій,які відповідно до ст.100 КПК України необхідно залишити їй як власнику.

Цивільний позов не заявлено.

У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат № 11 від 7 липня 1995 року, у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з рахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Судові витрати на проведення експертиз № СЕ-19/108-22/6154-АВ від 27.06.2022 р. у розмірі 1132 гр.68 коп., № СЕ-19/108-22/6129-ТВ від 14.07.2022 р. у розмірі 566 гр.34 коп., № СЕ-19/108-21/6155-АВ від 24.06.2022 р. у розмірі 1132 гр.68 коп.,складають суму 2831 гр.70 коп.,яку відповідно до ст.118,124 КПК України при постановленні обвинувального вироку суд стягує з обвинувачених у дохід держави по частині таких витрат з кожного,що становить 1415 гр.85 коп.

До обвинувачених запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст.368,374,392,615 КПК України,суд-

Ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину,передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання ОСОБА_5 шляхом поглинання менш суворого невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23.06.2023 р.більш суворим покарання за цим вироком, остаточно призначити покарання у виді позбавленні волі строком на 5 років без конфіскації майна.

Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину,передбаченого ч.4 ст.185,ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання

по ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 років позбавлення волі

по ч.2 ст.289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання ОСОБА_4 шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити покарання у виді позбавленні волі строком на 5 років без конфіскації майна.

Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

Речові докази:

-акумуляторну батарею «Westa 12 В 60 Ач 600 А» в корпусі синього кольору , автомобільний перехідний пристрій для прикурювача з «USB» марки REMAX ,передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 ,залишити їй як власнику.

Стягнути з ОСОБА_5 ,паспорт серія НОМЕР_4 ,виданий 29.08.2013 р.Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області,та ОСОБА_4 ,паспорт громадянина України НОМЕР_5 ,на користь держави судові витрати на проведення судових експертиз № СЕ-19/108-22/6154-АВ від 27.06.2022 р. ,№ СЕ-19/108-22/6129-ТВ від 14.07.2022 р., № СЕ-19/108-21/6155-АВ від 24.06.2022 р.у розмірі 1415 (одна тисяча чотириста п`ятнадцять)гривень 85 копійок з кожного.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення,обвинувачем,який тримається під вартою,у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1