Справа № 629/3945/23
провадження № 1-кп/632/42/24

У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

/про продовження запобіжного заходу /

17 червня 2024 року Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , сторони кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області знаходиться вище зазначене кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Під час судового розгляду прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.

Обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ухвалами слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.05.2023 було обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, які неодноразово продовжували, востаннє ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області 22.05.2024. Отже, строк дії запобіжних заходів закінчується 20.07.2024, у зв`язку із чим прокурором скеровані до суду клопотання про подовження відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою на 60 днів, які підтримано під час судового розгляду з підстав, викладених у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував, просив змінити раніше обраний запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: на цілодобовий домашній арешт. Суду зазначив, що хворіє, потребує медичної допомоги. Дружина також хворіє на хронічні захворювання, тому потребує підтримки. Має постійне місце мешкання, дитину, якою він піклується. Зазначив, що не буде ухилятися від суду та чинити тиск на учасників кримінального провадження.

Клопотання свого підзахисного підтримав і його захисник ОСОБА_6 з ним наведених підстав.

Обвинувачений ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, запевнивши, що не буде ухилятися від суду та сумлінно виконуватиме свої процесуальні обовязки.

Клопотання свого підзахисного підтримала його захисник ОСОБА_7 .

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження в рамках заявленого клопотання, дійшов наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, зобов`язаний встановити, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи в даному випадку питання про можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд враховує, що статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачені випадки коли особу може бути позбавлено свободи відповідно до процедури, встановленої законом, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (пункт «с»).

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є, зокрема, запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти власності, а саме: у скоєнні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану, за що законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Суд вважає, що з моменту взяття обвинувачених під варту, та до моменту вирішення зазначеного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Під час вирішення клопотання про продовження строків тримання під вартою суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sinequanon) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи й судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами, а також, що окрім загальної складності справи, існують особливі обставини, пов`язані з конкретним становищем обвинуваченого, які виправдовують його тримання під вартою протягом такого строку (наприклад рішення у справі «Еререн проти Німеччини» (Ereren v. Germany), заява № 67522/09, пп. 64 та 65, від 6 листопада 2014 року).

Окрім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Отже, суд вважає, що наведені прокурором у клопотанні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та продовжують існувати.

Так, ризик переховування від суду знайшов своє підтвердження в тому, що обвинувачені офіційно не працевлаштовані, тобто не мають законних джерел для існування, а тому, знаходячись на волі, усвідомлюючи можливість отримання реального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, можуть покинути місце проживання. Окрім цього, судом враховується і воєнний стан, що діє в країні.

Ризик незаконного впливу на свідків з метою уникнення кримінального покарання, ґрунтується на тому, що безпосередньо судом допитані лише потерпілі, свідки не допитувалися, а обвинуваченим відомі анкетні дані, місце мешкання свідків, оскільки останні ознайомилися з матеріалами кримінального провадження під час досудового розслідування, а тому, перебуваючи на свободі, можуть застосовуючи фізичне або психологічне насильство, та схиляння останніх надати на їх користь покази чи змінити їх, окрім цього, суд враховує, що в якості свідка заявлено дружину обвинуваченого;

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення ґрунтується на тому, що ОСОБА_4 , вчинивши умисний особливо тяжкий злочин з корисливого мотиву із застосуванням насильства відносно потерпілого, не маючи офіційних джерел доходів для існування, будучи раніше притягнутим до кримінальної відповідальності за ч. ч. 2, 4 ст. 187 КК України, перебуваючи на свободі, може продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану із вчиненням злочинів майнового характеру, у тому числі із застосуванням насильства;

ОСОБА_5 , вчинивши умисний особливо тяжкий злочин з корисливого мотиву із застосуванням насильства відносно потерпілого, не маючи офіційних джерел доходів для існування, будучи раніше притягнутим до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 189 КК України, перебуваючи на свободі, може продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану із вчиненням злочинів майнового характеру, у тому числі із застосуванням насильства.

Оцінюючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, суд враховує ступінь суспільної небезпечності злочину в конкретних умовах місця і часу та враховує, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, тримання під варту як запобіжний захід може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, даних про особи обвинувачених: ОСОБА_4 , який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, одружений; ОСОБА_5 , який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, не одружений, отже не має тісних соціальних зв`язків, того, що ризики, передбачені п.п. 1. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати та, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, дійшов висновку, що обрані стосовно обвинувачених запобіжні заходи відповідають характеру та тяжкості діянь, що їм інкримінується, а також їх особам, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою в межах встановлених статтею 197 КПК України, оскільки, на переконання суду, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченими та їх захисниками, проте в даному конкретному випадку суд доходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 177, 178, 183, 199, 331, 371 КПК

України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто по 15 серпня 2024 року, включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто по 15 серпня 2024 року, включно.

У задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про застосування альтернативних запобіжних заходів відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам та прокурору негайно після її проголошення та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а для особи, що перебуває під вартою, протягом того-ж строку, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1