Справа № 583/1591/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2024 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

з фіксацією розгляду справи підсистемою «ВКЗ», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальні провадження № 0000024 від 23.03.2024 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого

за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

установив:

ОСОБА_4 , будучи обізнаним про введення воєнного стану в Україні, в тому числі на території м. Охтирка та Охтирського району Сумської області, 20.03.2024 близько 01.03 год. таємно, шляхом вільного доступу, зайшов на перший поверх під`їзду АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_5 , який не був обізнаний про злочинний умисел ОСОБА_4 , та викрав м`яке не розкладне крісло коричневого кольору, що належить потерпілому ОСОБА_6 . Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з викраденим майном покинули під`їзд багатоквартирного будинку, в подальшому ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 2031,00 грн.

Такі діїОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини, викладанні в обвинувальному акті, просив суворо його не карати.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, претензій до обвинуваченого не має, цивільного позову не подавав.

Враховуючи, що ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорені.

Таким чином суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненого в умовах воєнного стану та такі його дії кваліфікує за ч. 4 ст.185 КК України.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

За приписами ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора», правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання, призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

До визначених ч.1 ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить заявлення із зізнанням, щире каяття, яке виразилося у виді щирого жалю та осуді власної поведінки, активне сприяння розкриттю злочину шляхом надання правдивих показань про обставини його вчинення.

Обставин, визначених ч.1 ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

За приписам ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Положення ст. 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суворими (несправедливими), а особа потребує поблажливого ставлення. З огляду на це суд має право скорегувати покарання відповідно до індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

При призначенні покарання суд, у відповідності до ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за яке передбачено покарання до восьми років позбавлення волі, характер, ступінь суспільної небезпечності та наслідки скоєного, відомості про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію потерпілого, який цивільний позов не подавав, тобто на даний час претензій до обвинуваченого не має, оскільки шкода йому відшкодована у повному обсязі шляхом повернення викраденого майна. Тому суд, керуючись принципом індивідуалізації покарання та справедливості, вважає за можливе призначити ОСОБА_4 більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, застосувавши ст. 69 КК України, а саме у виді громадськихробіт.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_4 вид покарання, на переконання суду, є обґрунтованим, відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й особі обвинуваченого, а також цілям покарання та вимогам справедливості.

Клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не надходило.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Відповідно до положень ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 1614/24 у сумі 260,00 грн.

На підставі ст. 174 КПК України підлягає скасуванню арешт майна у кримінальному провадженні, накладений за ухвалою слідчої судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області.

Доля речових доказів по справі підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому за цим законом покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 260 (двісті шістдесят) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування витрат за проведення судової товарознавчої експертизи.

Речовий доказ: м`яке нерозкладне крісло коричневого кольору з тряпчаною обшивкою, бильця якого обшиті шкірою коричневого кольору, основа ДВП обшита тканиною, висота у вищій точці 79 см, ширина 67 см, глибина 56 см., в нижній частині 4 круглі пластикові ніжки чорного кольору, крісло без пошкоджень, без будь-яких маркувань вважати повернутими власнику ОСОБА_6 , скасувавши арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.03.2024.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1