справа № 753/127/23
провадження № 1-кс/753/1085/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2024 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора Дарницької окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 20004084 від 01 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду із клопотанням від 25 березня 2024 року про скасування арешту майна у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 20004084 від 01 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року задоволено клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні - накладено арешт на мобільний телефон марки іРhon 14, ІМЕІ: НОМЕР_1 , який поміщено до спеціального пакету № ЕХР0245184, банківську картку «mоnоbаnк» № НОМЕР_2 , яку поміщено до спеціального пакету № РSР1507320, в решті клопотання відмовлено.

Після накладеного арешту пройшло багато часу, всі слідчі дії відносно даного майна проведені. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 має статус свідка. Після вилучення майна ОСОБА_5 позбавлений в повній мірі здійснювати свою підприємницьку діяльність. Вилучене майно він використовує для навчання, він є студентом, та для роботи - викладає українську мову, працює в мережі дитячих таборів. Вилучене майно жодним чином не пов`язане з вказаним кримінальним провадженням та не є його предметом.

У зв"язку із чим, вважає, що потреба у застосуванні арешту майна наразі відпала.

На підставі викладеного заявник просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року на майно, що вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_6 , зокрема: на мобільний телефон марки іРhon 14, ІМЕІ: НОМЕР_1 , банківську картку «mоnоbаnк» № НОМЕР_2 .

Відповідно до ч.2 ст. 174 КПК України клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Представник заявника адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином - шляхом направлення рекомендованої пошти з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному саті судової влади (суду) та направленням смс-повідомлення й телефонограмою.

Прокурор Дарницької окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання не визнав та просив відмовити у його задоволенні, зважаючи на те, що арешт ухвалою слідчого судді накладеного обгрунтовано, а потреба у подальшому застосуванні цього заходу, зважаючи на стадію досудового розслідування, яке триває, наразі не відпала, доводи заявника вважав необгрунтованими.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на належність повідомлення заявника та прокурора - особи, за клопотанням якої було арештовано майно, про час та місце розгляду клопотання, й з метою забезпечення процесуального права такого заявника, слідчий суддя вважає за можливе розгляду клопотання за відсутності заявника.

Так, КПК України відповідно до ч.2 ст.174 не передбачає обов`язкову участь в судовому засіданні автора клопотання, й механізму забезпечення явки такої особи, якщо вона з певних причин не прибула, кримінальний процесуальний закон не встановлює, й дії слідчого судді в цьому разі не регламентує.

Юридична невизначеність наслідків неявки в судове засідання автора клопотання, позбавляє слідчого суддю можливості вжити правових заходів реагування і відповідно прийняти законне процесуальне рішення, зумовлене неприбуттям автора клопотання, зокрема, залишити клопотання без розгляду чи закрити провадження.

Слідий суддя, вислухавши прокурора Дарницької окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 , який просив відмовити у задоволенні клопотання адвоката, й на обгрунтування дововід про те, що потреба у накладеному арешті на майно, яке визнано постановою слідчого речовими доказами, не відпала, надав процесуальні документи, вивчивши доводи клопотання, дослідивши матеріали клопотання, а також матеріали кримінального провадження № 20004084 від 01 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, які були витребувані слідчим суддею з метою всебічного розгляду поданого клопотання, встановив таке.

СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 20004084 від 01 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року задоволено клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні, й серед іншого, накладено арешт на мобільний телефон марки іРhon 14, ІМЕІ: НОМЕР_1 , який поміщено до спеціального пакету № ЕХР0245184, банківську картку «mоnоbаnк» № НОМЕР_2 , яку поміщено до спеціального пакету № РSР1507320, в решті клопотання відмовлено.

Заявник вважає, що потреба у застосуванні арешту майна відпала, зважаючи на тривалість накладеного арешту, те, що власник такого майна є лише свідком, й вказане майно не є засобом/предметом злочину.

У якості правової підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, зазначено, що таке майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України та повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При розгляді клопотання прокурора про накладення арешту у даному криміналньому провадженні слідчим суддею з`ясовано, що вилучене майно є знаряддям вчинення злочину та визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні згідно постанови прокурора від 13 жовтня 2023 року, майно, на яке накладено арешт відповідало критеріям речових доказів, вказане майно мало значення речових доказів з метою їх збереження.

Відповідно до частин 1, 2 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, власник або володілець майна під час розгляду клопотання про скасування арешту майна повинен довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зі змісту клопотання та згідно позиції заявника вбачається, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба за відсутності складу злочину щодо ОСОБА_5 , тривалості накладеного арешту, а вилучене майно, не є знаряддям злочину.

Проте, з такими доводами клопотання не можна погодитись.

Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на предмет доказування у кримінальному провадженні, в рамках якого накладався арешт, та беручи до уваги, що при арешті майна з метою забезпечення збереження речових доказів перевіряється лише доказове значення майна, на яке накладається арешт (ст.98 КПК України), слідчий суддя дійшов висновку, що доводи клопотання про відсутність складу злочину у діях ОСОБА_5 , тривалість арешту тощо, що є підставою вважати, що потреба у застосуванні арешту відпала, не ґрунтуються на відповідних доказах, а накладений арешт на таке майно визнано речовими доказами постановою слідчого обґрунтовано, оскільки існують достатні підстави вважати, що арештоване майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При накладенні арешту, слідчий суддя 18.10.2023 року виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.

Таким чином, накладення арешту в даному кримінальному провадженні здійснено у відповідності з вимогами КПК України, з дотриманням справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту права власності особи, що відповідає вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону.

Доводи представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про відсутність наразі ознак кримінального правопорушення в діях ОСОБА_5 , тривалості накладеного арешту, слідчий суддя вважає необгрунтованими, оскільки на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

В зазначеному судовому засіданні прокурором було обґрунтовано необхідність у подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, так як мета накладення арешту у кримінальному провадженні на даний час не досягнута, наразі проводяться слідчі дії, досудове слідство триває, що враховується під час розгляду цього клопотання.

Відповідно слідчий суддя дійшов висновку про те, що підстав відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України для скасування арешту майна на даній стадії кримінального провадження немає, оскільки арешт накладено ухвалою слідчого судді обгрунтовано, а потреба у застосування цього заходу наразі не відпала.

Відповідно до ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ або документ наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Доля речових доказів в кримінальному провадженні по його закінченню вирішується слідчим або судом.

За змістом ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170, 174, 309, 310, 372, 385 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У клопотанні адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 20004084 від 01 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, - відмовити.

Ухвала згідно ст.309 КПК України оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: