1Справа № 335/5533/24 1-кп/335/635/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження № 0001204 від 12 лютого 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Відрадне Запорізького району Запорізької області, громадянина України, маючого повну середню освіту, військовослужбовця за мобілізацією, перебуваючого на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «молодший сержант», розлученого, маючого трьох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 проходячи військову службу за мобілізацією на посаді стрільця - помічника гранатометника 3 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ), у військовому званні «молодший сержант», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 25.12.2023, приблизно о 08:00 год., в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, самовільно залишив місце служби, а саме місце дислокації особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 , що розташований у АДРЕСА_1 , після чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби.

У пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, погодився надати пояснення. Не оспорював факти викладені в обвинувальних актів та показав, що він дійсно проходив військову службу. В грудні 2023 року вирішив не повертатися на службу за рядом причин, зокрема, через як моральне, так і фізичне виснаження. З 25.12.2023 перебував за місцем свого фактичного проживання в АДРЕСА_1 , де проживав разом зі своєю бабусею. Телефон свій вимкнув і не хотів ні з ким спілкуватися. Так, без зв`язку він перебував тривалий час, самостійно з військовим керівництвом не зв`язувався, про свої мотиви залишення служби не повідомляв. Через те, що він перестав отримувати грошове забезпечення був вимушений влаштуватися не офіційно на роботу. Таку роботу він знайшов в м. Запоріжжі. Певний час їздив маршрутним таксі зі свого села на роботу в місто. Згодом, приблизно 26.03.2024 о 17.00 год. був затриманий працівниками правоохоронного органу на блок-посту при перевірці документів. Так, йому повідомили, що він перебуває у розшуку. Коли його доставили до слідчого він відразу про все розповів, надавав всю необхідну допомогу слідству. На зараз зрозумів всю неправомірність своїх вчинків, негативно ставиться до них, розкаюється. Просив суворо його не карати, врахувати, що на військову службу пішов добровільно, приймав участь в безпосередньому військовому протистоянні ворогу, його вчинок нікому шкоди не завдав, але він дуже шкодує про вчинене.

У судовому засіданні також були досліджені в якості письмових доказів матеріали службового розслідування за фактом не виходу на службу молодшого сержанта ОСОБА_4 . Відповідно до зазначених матеріалів тво командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 25.12.2023 склав рапорт про те, що стрілець-помічник гранатометника 3-го відділення 3-го взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , молодший сержант ОСОБА_4 25.12.2023 не з`явився о 7.50 год. на ранкове шикування. На телефонні дзвінки не відповідає, по місцю проживання відсутній, розшукові заходи не дали результатів. На повторне шикування об 11.00 год. молодший сержант ОСОБА_4 також не з`явився. Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з основної діяльності) № 468 від 27.12.2023 «Про результати службового розслідування» молодшому сержанту ОСОБА_4 призупинені виплати грошового забезпечення, матеріали службового розслідування було направлено до ТУ ДБР в якості повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеним, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення і кваліфікує його дії за ч.4 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При обранні виду та розміру покарання, суд приймає до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень. Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.4 ст.408 КК України є особливо тяжким.

Згідно ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 безпосередньо проходив військову службу на посаді стрільця-помічника гранатометника 3-го відділення 3-го взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , має звання молодший сержант, за місцем несення служби характеризується добре, за час служби до нього не були застосовані стягнення, до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень не притягувався, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, загалом має задовільний стан здоров`я та придатний до військової служби, розлучений, є батьком трьох малолітніх дітей, має визначене місце проживання.

Майнова шкода злочином не завдана, у кримінальному провадженні потерпілі особи відсутні. Цивільні позови прокурором не заявлені.

Обставинами, які пом`якшують покарання, згідно зі ст.66 КК України, суд вважає те, що обвинувачений визнав свою провину повністю, розкаявся у вчиненому, що було висловлено у критичному ставленні до своєї протиправної поведінки.

Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів. Це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи та інше.

Відповідного висновку дійшов Касаційний кримінальний суд у своєму рішенні від 04.10.2022 у справі № 523/4890/19 (провадження № 51-1628км22).

ОСОБА_4 за даним кримінальним провадженням повністю визнав свою провину у вчинені злочину, висловив щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед виразилося в готовності нести покарання, оскільки як такого відшкодування шкоди ним не могло бути застосовано через її відсутність. Суд вважає, що з боку обвинуваченого його щире каяття не мало ознак формальної вказівки на визнання своєї вини, а демонструвало відповідне ставлення його до скоєного, що передбачало належну критичну оцінку винним протиправної поведінки, її осуд з погодженням щодо невідворотності покарання.

Також суд як обставину, яка пом`якшує покарання визнає активне сприяння ОСОБА_4 розкриттю кримінального правопорушення, яке, зокрема, виразилося у наданні правдивих свідчень та не ухиленні від правоохоронних органів при його затриманні.

Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, з врахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого та усвідомлення ним власної протиправної поведінки, пом`якшуючих покарання обставин, та відсутності обставин, які його обтяжують, позицій сторін висловлених під час судових дебатів, в розмірі наближеному до нижчої межі санкції ч.4 ст.408 КК України. За таких обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 строк позбавлення волі в мінімальних межах ч. 4 ст. 408 КК, встановлений санкцією зазначеної норми. Таке покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Законодавчо визначених підстав для застосування ст. ст. 69, 75, 76 КК України судом не встановлено.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

ОСОБА_4 був фактично затриманий 18 год. 45 хв. 26 березня 2024 року. Відносно ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ухвали слідчого судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 27 березня 2024 року. Надалі відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 23.05.2024 строк дії запобіжного заходу було продовжено до 21.07.2024 включно. Прокурором в судових дебатах заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу до набрання вироком законної сили. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 суд вважає правильним рахувати з моменту фактичного затримання 26.03.2024.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 366-371, 373-376,615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання 26 березня 2024 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вирком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.

Копії вироку негайно після його проголошення надати прокурору та обвинуваченому.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1