Справа № 277/624/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2024 року смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Ємільчине кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 19.03.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Підлуби Ємільчинського району Житомирської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодружений, не працює, раніше судимий:

- 02.04.2024 року Ємільчинським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.337 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України

в с т а н о в и в:

16 березня 2024 року приблизно о 07 год. 30 хв. у будинку АДРЕСА_1 на грунті особистих неприязних відносин виникла суперечка між ОСОБА_4 та його двоюрідним братом ОСОБА_5 .

Під час суперечки ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_5 і руками умисно штовхнув останнього в область грудної клітини, від чого ОСОБА_5 впав на ліжко. Після цього ОСОБА_4 умисно наніс ОСОБА_5 один удар кулаком лівої руки в ділянку нижньої щелепи праворуч та один удар чолом в ділянку носа.

Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_4 умисно спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження: синці в ділянках нижніх повік двобічно на фоні набряку, садна в ділянці правого кута нижньої щелепи, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та показав, що дійсно 16.03.2024 року він наніс ОСОБА_5 один удар кулаком в щелепу та один удар головою в ділянку носа. У вчиненому щиро розкаявся.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні, суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення встановленою та доведеною, і його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України, як спричинення легких тілесних ушкоджень.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, раніше судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи наведені вище обставини, а також обставину, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно, вчинив кримінальний проступок, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах, встановлених в санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, відповідно до вимог ч.1 ст.91-1 КК України, в інтересах потерпілого від кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

Враховуючи вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством по відношенню до потерпілого, суд дійшов висновку, що до останнього необхідно застосувати обмежувальні заходи, поклавши на нього обов`язок, передбачений п.3 ч.1 ст.91-1 КК України, а саме: заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань п`ятнадцять метрів до місця, де потерпілий ОСОБА_5 постійно чи тимчасово проживає, тимчасово чи систематично перебуває у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 02.04.2024 року засуджений Ємільчинським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.337 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_4 остаточного покарання відповідно до ч.4 ст.70 КК України, оскільки вирок Ємільчинського районного суду від 02.04.2024 року підлягає самостійному виконанню.

У даному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.

Витрати по залученню експерта відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного та відповідно до ст.125 КК України, ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 02.04.2024 року відносно ОСОБА_4 виконувати самостійно.

На підставі п.3, ч.1 ст.91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальні заходи на строк 3 місяці, а саме заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань п`ятнадцять метрів до місця, де потерпілий ОСОБА_5 постійно чи тимчасово проживає, тимчасово чи систематично перебуває у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження можуть отримати копію вироку в суді.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1