Справа № 344/6701/23
Провадження № 11-кп/4808/207/24
Категорія ст. 82 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2024 року про відмову у задоволенні його клопотання про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк.

Суд першої інстанції мотивував таке рішення тим, що не було встановлено обставин, які б об`єктивно вказували на те, що з урахуванням тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, їх характеру та фактичних обставин, а також особи самого засудженого та його характеристики, покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, як самим засудженим так і іншими особами.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає ухвалу необґрунтованою, незаконною, винесеною з порушенням норм кримінального процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову йому в задоволенні клопотання, оскільки відповідно рішень Конституційного Суду України 1999 р. та 2000 р. довічне позбавлення волі є незаконним.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 просили задовольнити апеляційну скаргу. ОСОБА_7 пояснив, що розуміє українську мову та не потрібно залучати перекладача.

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказував, що засуджений не став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали подання, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що вона не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

За приписами ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Ст.ст. 8, 9 КПК визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свобода визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 01 квітня 2005 року вироком Апеляційного суду Рівненської області за п.п. 1, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією усього майна. Ухвалою Верховного Суду України від 22.09.2005 року вищевказаний вирок залишений без змін.

Початок строку відбування покарання 15.09.2004 року.

25 червня 2008 року ОСОБА_7 засуджений Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.1 ст. 121, ч.4 ст. 70 КК України, з врахуванням вироку Апеляційного суду Рівненської області від 01 квітня 2005 року до довічного позбавлення волі із конфіскацією всього майна.

Згідно довідки начальника ДУ «УВП №12» від 20 лютого 2024 року №2/3/4-859, ОСОБА_7 станом на 20 лютого 2024 року відбута частина покарання 19 років 5 місяців 5 днів (а.п. 165).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно ч. 5 ст. 85 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Посилання засудженого ОСОБА_7 на те що, суд дійшов помилкового висновку про відмову йому в задоволенні його клопотання про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, колегія суддів вважає не є слушними.

Зі змісту ст. 82 КК України випливає, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є можливою за наявності такої обов`язкової умови як - засуджений став на шлях виправлення.

Згідно з роз`ясненнями п. 2 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК).

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що на осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, в даному випадку, поширюється те саме правило, що й до засуджених до покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Вказаний у ст. 82 КК України критерій - став на шлях виправлення - достатній для розуміння того, що має робити засуджений для того, щоб йому змінити покарання на більш м`яке.

Під час розгляду провадження судом першої інстанції засуджений ОСОБА_7 від залучення перекладача відмовився, оскільки вказав, що володіє як російською, так і українською мовою.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за час утримання у слідчому ізоляторі м.Рівне, в СІЗО м.Львова, СІЗО м.Києва, відбування прокарання в Сокальській ВК (№47), Новгород-сіверській установі виконання покарань ( АДРЕСА_1 ) характеризувався негативно, 63 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, одне із яких не погашене у встановленому законом порядку, заохочень не оголошувалось. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, але підтримує стосунки із засудженими негативної спрямованості. До виконання передбачених законних вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, через власні переконання. У роботах по благоустрою установи, участь приймати не бажає.

23 травня 2023 року на засіданні комісії Івано-Франківської УВП (№12) розглядалось питання про можливість заміни ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на строк від 15 до 20 років відповідно до ст. 82 КК України. Комісія прийняла рішення відмовити у направленні до суду матеріалів відносно ОСОБА_7 , так як він не довів, що став на шлях виправлення.

Згідно психологічної характеристики від 28 грудня 2023 року засуджений ОСОБА_7 має сильну, але неврівноважену нервову систему. Може працювати натхненно, але часто будь-яка дрібниця здатна звести все нанівець, що свідчить про малу рухливість нервових процесів. Інтереси засудженого спрямовані на самого себе, він зазвичай обережний у своїх вчинках, егоцентричний. Невитриманий, запальний, різкий та прямолінійний по відношенню до людей. Наполегливий у досягненні поставленої мети, впертий. Визнає власні рішення, незалежний, прямує вибраним ним шляхом. Розвинутий самоконтроль емоцій і поведінки, проте якщо не виходить так, як він задумав починає сперечатися, конфліктує, проявляє агресію. Рішення приймає швидко, не обдумуючи. Нетерплячий, чекання здатне вивести його з себе. Соціальні контакти є для нього емоційно значущими. Дотримується встановлених норм і правил поведінки, відповідальний. На профілактичних обліках не перебуває. За результатами психодіагностичних обстежень визначено середній рівень щирості.

Так, судом першої інстанції встановлено, що за час утримання в слідчих ізоляторах та відбування покарання в установах виконання покарань ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до вчиненого, не довів, що став на шлях виправлення.

Засуджений ОСОБА_7 не навів таких обставин, підтверджених доказами, які б дозволили суду першої інстанції зробити висновок про доведеність того, що він став на шлях виправлення, та є таким, до якого можуть бути застосовані положення ст. 82 КК України.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції аналізуючи докази, вважає, що негативна характеристика ОСОБА_7 , порушення ним 63 рази установленого порядку відбування покарання, відсутність жодного заохочення за більш як 18 років утримання, у сукупності з іншими даними про особу переконливо свідчать, що на шлях виправлення він не став.

Відомості, які вбачаються з долучених до клопотання матеріалів, жодним чином не свідчать про позитивні зрушення в його свідомості та поведінці, намагання вживати заходів для цього.

Прийняття рішення про заміну покарання не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, або при відбуванні іншого виду покарання.

Враховуючи, що ст. 82 КК України застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання задоволення клопотання, в даному випадку, є недопустимим.

Суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що довічне позбавлення волі є найсуворішим видом покарання, передбаченим КК України і відповідно до ст. 64 КК України встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Системне тлумачення положень ст. 64 та 65 КК України дозволяє дійти висновку, що довічне позбавлення волі застосовується до винної особи лише у виключних випадках, коли покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк не може забезпечити реалізацію встановленої ст. 50 КК України мети покарання, зокрема виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність правових підстав для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, суд має вирішити питання чи буде визначене покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, у разі заміни цим покарання раніше призначене покарання у вигляді довічного позбавлення волі, відповідати критеріям до кримінального покарання, визначеним у ст. 50 та 65 КК України.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав, передбачених ст. 409 КПК України, на які посилається засуджений ОСОБА_7 , для скасування оскарженого рішення.

Твердження ОСОБА_7 про те, що суд взагалі неправильно йому призначив довічне позбавлення волі вироком Апеляційного суду Рівненської області від 01 квітня 2005 року, не є слушним.

Вказаний вирок суду набрав законної сили, покарання призначено відповідно до законодавства, що діяло на час вчинення злочину, та вирок залишено без змін ухвалою Верховного суду України від 22 вересня 2005 р.

Законом не передбачено оскарження набравшого законної сили вироку суду в частині довічного покарання в порядку ст.ст. 537-539 КПК України, а передбачена лише можливість заміни на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, та став на шлях виправлення, що було перевірено під час апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 418, 419, 532, 539 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2024 року відмову у задоволенні його клопотання про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5