ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

03 квітня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартоюОСОБА_5 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України та заяви ОСОБА_6 про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистої поруки, -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 не зникли та існувати не перестали.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Захисник зазначила, що ризики зазначені прокурором не доведені, ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим просила змінити запобіжний захід на більш м`який, зазначила, що ризик впливу на свідків зменшився, оскільки у судовому засіданні допитані два свідка і потерпіла. Обвинувачений зазначив, що в інших кримінальних провадженнях йому обирався домашній арешт, який він не порушував. Окрім того, сторона захисту просила розглянути заяву про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистої поруки.

Заслухавши сторони кримінального провадження, оцінивши доводи клопотання сторони обвинувачення та захисту на предмет їх обґрунтованості та доведеності, суд приходить наступних висновків.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст.199 КПК якими суд керується в силу положень ч.2 ст.331 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставини, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству та, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Пунктом 9 рекомендацій, викладених у листі Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 03.03.2022 №1/0/2-22 визначено, що при розгляді клопотань органів досудового розслідування суд використовує всі наявні документи і матеріали, зокрема й судові рішення у формі, в якій їх внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (роздруківки з Реєстру). Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

З огляду на наведене, суд розглядає клопотання, заявлені сторонами в контексті наявності чи відсутності нових обставин, які могли би змінити підстави застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу порівняно з обставинами, які існують на теперішній час, а також з огляду на запровадження в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою, а також те, що він до затримання не мав постійного місця роботи.

Зазначені вище обставини дають підстави вважати, що в зазначеному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливе переховування обвинуваченого від суду.

Разом із цим, враховуючи, що судовий розгляд зазначеного кримінального провадження майже завершений, свідки та потерпіла вже допитані, суд вважає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема незаконний вплив обвинуваченого на потерпілого та свідків, значно зменшився, проте з урахуванням того, що судовий розгляд ще триває, дає підстави вважати, що зазначений ризик хоча і суттєво зменшився, проте не відпав та продовжує існувати.

Окрім того, враховуючи те, що ОСОБА_5 є раніше судимим, інкримінований останньому злочин, вчинено у період дії іспитового строку, а також той факт, що до суду відносно нього направлені інші обвинувальні акти за обвинувачення у вчиненні умисних, корисливих кримінальних правопорушень, свідчить про небажання ОСОБА_5 ставати на шлях виправлення та його схильність до вчинення злочинів корисливої направленості, а тому є підстави вважати, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливе вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Водночас, суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого з приводу того, що ним не порушувався запобіжний захід у виді домашнього арешту в інших кримінальних провадженнях, оскільки ризики оцінюються судом саме в межах зазначеного кримінального провадження.

Таким чином, вказані вище обставини свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що ризики, які були підставою для застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інші, в тому числі аналогічні, кримінальні правопорушення, що було доведено стороною обвинувачення та не спростовано стороною захисту.

Окрім того, вищезазначені обставини свідчать про те, що на даній стадії кримінального провадження справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_5 на свободу.

Отже, з урахуванням викладених обставин та особи обвинуваченого ОСОБА_5 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні перебуває на завершальній стадії, але триває, та існування доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів і не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Що стосується заяви ОСОБА_6 про зобов`язання взяти на поруки обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Так, ОСОБА_6 не надано належних доказів того, що він може заслуговувати на особливу довіру суду, користується авторитетом у суспільстві, має певний авторитет у ньому, або за місцем роботи чи мешкання, а також реальну спроможність забезпечити належну поведінку та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

Окрім того, ОСОБА_6 не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що саме він є керівником відокремленого підрозділу з кікбоксінгу «ВКА» в Харківській області.

Вирішуючи питання щодо можливості зміни відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу на інший не пов`язаний з триманням під вартою, про що просила сторона захисту, суд приходить до висновку, що виключних обставин для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави, немає, оскільки даних, які б свідчили про достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів суду не надано. Отже, суд вважає, що запобіжні заходи не пов`язані з триманням під вартою, в даному конкретному випадку, не є достатніми запобіжними заходами, які змогли б забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 .

На переконання суду більш м`які запобіжні заходи не будуть ефективними запобіжними заходами і не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку, та запобігти наявним в зазначеному кримінальному провадженні ризиків.

При цьому, суд ще раз наголошує, що кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії щодо ухилення від суду, достатньо обґрунтованого припущення та така оцінка, що стосується перспективних фактів, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, що спростовує твердження сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження ризиків, заявлених стороною обвинувачення.

При визначенні розміру застави, суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, з урахуванням обставин у даній справі та ризиків, доведених прокурором перед судом, враховуючи також майновий стан обвинуваченого і його соціальні зв`язки, суд не вбачає підстав для зміни розміру застави, визначеного ухвалою суду від 07.02.2024 року, у розмірі розмірі 65 (шістдесяти п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 196820 (сто дев`яносто шість тисяч вісімсот двадцять) гривень в бік зменшення, та зазначений розмір застави буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, у зв`язку з чим визначений судом розмір застави, як альтернативний запобіжний захід продовжує свою дію на визначених раніше умовах.

Керуючись ст.ст. 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

У задоволені заяви ОСОБА_6 про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистої поруки - відмовити.

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01 червня 2024 року.

Строк дії ухвали суду становить до 01 червня 2024 року, включно.

Альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою суду від 07.02.2024 року у розмірі 65 (шістдесяти п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 196820 (сто дев`яносто шість тисяч вісімсот двадцять) гривень, обвинуваченому ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

03.04.2024

Єдиний унікальний номер справи: №522/15011/23

Номер провадження № 1-кп/ 522/1566/24

Головуючий суддя- ОСОБА_1