Справа № 177/2667/23
Провадження № 1-кп/177/98/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 10 листопада 2023 року за №0002316, 14 березня 2023 року за №0000094, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо технічною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , неодруженого, утриманців немаючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст.286, ч.5 ст. 407 КК України, суд,-

встановив:

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 (зі змінами, внесеними Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, №573/22 від 12.08.2022, №757/2002 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023 ) в Україні введено воєнний стан.

22 вересня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № НОМЕР_2 солдата ОСОБА_8 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу та призначено на посаду водія- механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення 2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992, з 22 вересня 2022 року солдат ОСОБА_8 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХІУ від 24.03.1999, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом' занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

06 лютого 2023 року солдат ОСОБА_8 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, самовільно залишив місце несення військової служби.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, 06 лютого 2023 року о 08:00 годині солдат ОСОБА_8 був відсутнім при перевірці особового складу, тим самим самовільно залишив пункт дислокації 2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_3 , який на момент вчинення кримінального правопорушення був розташований у АДРЕСА_1 (більш детальна інформація не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), командуванню про причини свого вибуття солдат ОСОБА_8 не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд за межами місця несення військової служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Так, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, солдат ОСОБА_8 04 січня 2024 року у супроводі представників Військової служби правопорядку у Збройних Силах України прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, чим припинив вчиняти кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин).

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Крім того, 10 листопада 2023 року, приблизно о 16 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «МАЗ 437041-268» реєстраційний номер НОМЕР_4 , здійснював рух в темний час доби, по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю автодороги Н-23 сполученням «Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя», що проходить по території Криворізького району Дніпропетровської області з боку м. Кривий Ріг в напрямку с. Мар`янівка Криворізького району Дніпропетровської області, проїжджа частина якого має по одній смузі для руху в кожному напрямку.

У вищевказаний час, тобто 10 листопада 2023 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, по проїзній частині автодороги Н-23 сполученням «Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя», що проходить по території Криворізького району Дніпропетровської області, рухався велосипедист ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У ході руху, водій ОСОБА_8 , діючи з кримінальною протиправною недбалістю, порушуючи Правила дорожнього руху, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та ігноруючи її зміни, за відсутності перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху та маючи можливість об`єктивно виявити велосипед, під керуванням ОСОБА_5 , який рухається в попутному напрямку попереду, завчасно не вжив усіх можливих дій для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого 10 листопада 2023 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, в районі електроопори № 30а70 на автошляху Н-23 сполученням «Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя», здійснив зіткнення, передньою правою частиною автомобіля «МАЗ 437041-268» реєстраційний номер НОМЕР_4 , з задньою частину велосипеду, після чого покинув місце дорожньо-транспортної пригоди.

Своїми діями, водій автомобіля «МАЗ 437041-268» реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_8 , порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3(б), 2.10 (а), 12.3 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. (б).: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.».

У результаті порушення водієм ОСОБА_8 вказаних пунктів Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання події, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої велосипедист ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми тіла саден лобової області, забійної ранки лівої тім`яної області, закритих переломів 1-12 ребер ліворуч, розриву обох легень, забій серця, двобічного травматичного гемопневмотораксу, перелому лівих поперечних відростків 9-11 грудних, 1-3 поперекових хребців, розриву лобкового зчленування, перелому крижі, лівої клубкової кістки, які згідно висновку експерта судово-медичної експертизи №1954 від 18.12.2023 року, відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. П.2.1.3.б «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р.

Між порушенням водієм ОСОБА_8 п. 12.3 Правил дорожнього руху України та наслідками спричинення потерпілому ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень є прямий причинний зв`язок.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Крім того, 10.11.2023 року приблизно о 16:40 годин знаходячись на проїзній частині автодороги Н-23 сполученням «Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя», що проходить по території Криворізького району Дніпропетровської області, в районі електроопори № 30а70, одразу після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої травмовано велосипедиста ОСОБА_5 , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та зник у невідомому напрямку.

Так, ОСОБА_8 діючи умисно, розуміючи, що він сам своїми діями поставив потерпілого ОСОБА_5 , в небезпечний для життя стан, усвідомлюючи, що потерпілий знаходиться у безпорадному стані з явними ознаками значних тілесних ушкоджень, маючи можливість надати необхідну допомогу, не виконав свого громадського обов`язку, покладеного на нього законом, і проігнорував загальні норми моралі та умисно залишив потерпілого у небезпеці, який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.135 КК України - завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним у повному обсязі у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 та ч.5 ст. 407 КК України, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказані кримінальні правопорушення і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Крім того, суду пояснив, що розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати, матеріальні збитки потерпілому відшкодував частково.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349, ст. 351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого та потерпілого, дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та щодо речових доказів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 з приводу пред`явленого обвинувачення пояснив, що 10.11.2023 руху керував автомобілем, видимість була погана, він вдарив автомобілем потерпілого, злякався і поїхав, не зупиняючись. Матеріальну шкоду відшкодував у розмірі 5000 грн. Також, з вересня 2022 року був призваний за мобілізацією, проходив службу. 06.02.2023 року самовільно залишив місце несення військової служби. 04.01.2024 року прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури. Вину, за обставин, зазначених в обвинувальних актах, визнає в повному обсязі, у скоєному кається.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що обвинувачений відшкодував частково матеріальну шкоду, проте він потребує подальшого лікування.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про їхню достатність для визнання ОСОБА_8 винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України за ознаками самовільного залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), за ч.2 ст.286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження та за ч.1 ст.135 КК України за ознаками завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286 та ч.5 ст. 407 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Крім того, суд враховує особу ОСОБА_9 , який раніше не судимий, має середню технічну освіту, не одружений, працював водієм у ТОВ «КІТСІГОЛД», утриманців не має, на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває, знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з приводу розладу адаптації, за місце роботи та проживання характеризувався позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування збитків потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини по справі, характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини їх вчинення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченому має бути кримінальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 та ч.5 ст.407 КК України за правилами ч. 1 ст. 70 КК України.

Разом із цим суд не застосовує положення статей 69 або 75 КК щодо призначення більш м`якого покарання або звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки Законом від 13.12.2022 № 2839-IX, який набрав чинності 27.01.2023, внесено зміни до вказаних статей, які прямо забороняють їх застосування до випадків засудження за кримінальні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 407 КК, вчинені в умовах воєнного стану, а обвинувачений після набрання чинності цим Законом продовжував ухилятись від виконання обов`язків військової служби.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено, окрім іншого, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, а тому, вирішуючи питання про його призначення, суд враховує роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14,згідно з якими, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Таким чином, з урахуванням характеру та мотивів допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, зважаючи на те, що обвинувачений залишив місце пригоди, а також на інші обставини справи та механізм розвитку ДТП, з урахуванням принципу доцільності та справедливості, суд призначає ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами.

Призначене покарання, суд вважає справедливим, та у розумінні ст. 50 КК України, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів при проведенні судових експертиз в рамках даного кримінального провадження.

Заходи забезпечення в даному кримінальному провадженні, а саме арешт майна, який накладено ухвалами слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.11.2023 підлягають скасуванню.

Запобіжний захід обвинуваченому у вигляді домашнього арешту в період часу з 22-00 години до 06-00 години до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін але не більше ніж на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 та ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки;

за ч.5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання, після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту в період часу з 22-00 години до 06-00 години до набрання вироком законної сили залишити без змін, але не більше ніж на 60 днів.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів при проведенні наступних судових експертиз:

-№СЕ-19/104-23/42349-ІТ від 06.12.2023 в розмірі 2 271, 84 грн. (дві тисячі двісті сімдесят одна) грн. 84 коп.;

-№СЕ-19/104-23/42346-ІТ від 05.12.2023 в розмірі 2 271, 84 грн. (дві тисячі двісті сімдесят одна) грн. 84 коп.;

-№СЕ-19/104-23/42351-ІТ від 12.12.2023, в розмірі 6 815, 52 грн. ( шість тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 52 коп.;

-№СЕ-19/104-23/46558-ІТ від 20.12.2023, в розмірі 6 815, 52 грн. ( шість тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 52 коп.

Заходи забезпечення в даному кримінальному провадженні, а саме арешт, накладений ухвалами слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.11.2023 на автомобіль «МАЗ 437041-268» реєстраційний номер НОМЕР_4 та велосипед зеленого кольору - скасувати.

Речові докази:

-автомобіль «МАЗ 437041-268» реєстраційний номер НОМЕР_4 , який зберігається на спеціальному майданчику ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , після набрання вироком чинності повернути власнику ОСОБА_10 ;

-велосипед зеленого кольору, який зберігається на спеціальному майданчику ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , після набрання вироком чинності повернути ОСОБА_5 ;

-2 фрагменти лакофарби білого кольору, які поміщені до сейф-пакету зберігати у матеріалах кримінального провадження;

-посвідчення водія серія НОМЕР_5 видане 04.01.2021 ТЦС 1243 після набрання вироком чинності направити до територіального сервісного центру МВС 1243.

-

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1