КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 22 травня 2024 року апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 про арешт майна.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого, накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на автомобіль марки «FIATDOBLO» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_6 .

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необгрунтованною, через невідповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що транспортний засіб визнано речовим доказам у кримінальному провадженні, а клопотання про його арешт є обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення власника майна, яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 02 квітня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000697, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що 01.04.2024 приблизно 23 год. 00 хв. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 діючи за попередньою змовою групою осіб, пребуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , таємно, шляхом вільного доступу викрали з будівництва станції метро «Київметробуд» кабель, чим завдали АТ «Київметробуд» матеріальну шкоду.

02 квітня 2024 року слідчим проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено транспортний засіб, а саме: автомобіль марки «FIAT DOBLO» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , в багажнику якого, при візуальному огляді виявлено: фрагменти кабелю від ТП1166 до ТПП 1339 190 п/м (00004026), електродвигун АИР56В4 0,18 кВт, електродвигун АИР71А4 0,55 кВт, штовхач електрогідравлічний те-30 та штовхач електрогідравлічний те-30.

Транспортний засіб, а саме: автомобіль марки «FIAT DOBLO» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , на праві власності зареєстрований за ОСОБА_6 та перебуває в користуванні у ОСОБА_8 , 19.06.1993.

Постановою слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 02 квітня 2024 року вилучений транспортний засіб визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

09 квітня 2024 року слідчий СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «FIAT DOBLO» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , на праві власності зареєстрований за ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року у задоволенні клопотання слідчого відмовлено, оскільки прокурором не доведено необхідність арешту майна, а також наяність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України

Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі збереження речових доказів.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слід переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення, які можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, - з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Однак, колегія суддів вважає, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався прокурор.

Крім того, в матеріалах, які додані до клопотання слідчого, відсутні докази, що вказане майно набуто кримінально протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення, а відтак існування правової підстави для арешту вказаного майна з метою забезпечення збереження речових доказів відсутня.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання встановлено, що власницею автомобіля марки «FIAT DOBLO» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 є ОСОБА_6 , яка не є підозрюваною у цьому кримінальному провадженні, у судовому засіданні вказала, що автомобіль необхідний їй для особистого пересування.

Слідчим суддею ураховуючи те, що прокурором не доведено необхідність арешту майна, а також наяність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, та врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для ОСОБА_6 як власника автомобіля, яка не є підозрюваною, є онкохворою, проходить курс хіміотерапії, а зазначений автомобіль необхідний їй для пересування, слідчий суддя прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання слідчого.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя надав оцінку усім доказам, які наявні в матеріалах справи та які стосуються предмету кримінального провадження, з чим погоджується колегія суддів.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні обставин та доданих до нього матеріалах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Відтак, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в матеріалах судового провадження і зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Єдиний унікальний № 758/4224/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Провадження № 11сс/824/3491/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК України