ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2008/24 Справа № 175/5297/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001533 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Геховіт Мартунінського району Вірменії, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, маючого повну загальну середню освіту, не одруженого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2024 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

Крім того, судом вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду 29 червня 2014 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_9 , знаходячись біля магазину «Лукошко», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи з умислом, спрямованим на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, почав розмахувати ножем перед обличчям ОСОБА_10 .. Після цього ОСОБА_10 пішов до магазину «Лукошко», а обвинувачений ОСОБА_9 наздогнав його та, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, наніс йому один удар правою ногою в область голови і одночасно з цим один удар ножем в область грудної клітини, внаслідок чого ОСОБА_10 впав на асфальт. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, обвинувачений ОСОБА_9 наніс ОСОБА_10 не менше двох ударів ногами в область обличчя. У такий спосіб обвинувачений ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_10 такі тілесне ушкодження: три садна в лобній ділянці праворуч; два садна в лобній ділянці ліворуч; два садна на спинці носа у верхній третині, посередині та праворуч; синець на верхній повіці правого ока; синець біля внутрішнього кута правого ока з переходом на спинку носа; синець на нижній повіці правого ока; синець на шкіряних покровах у проекції зовнішнього кута лівого ока; шість саден на шкіряних покровах навколо ушної ділянки; три садна у проекції лівої щоки; три садна на бічній поверхні нижньої щелепи та нижній поверхні нижньої щелепи; три садна на передній поверхні правого колінного суглобу з переходом на внутрішню бічну поверхню; садно на передній поверхні лівого ліктьового суглобу, в нижній третині; колото-різана рана на передній поверхні грудної клітини ліворуч, від країв якої розташований рановий канал зверху вниз, дещо зліва направо, довжиною 14 15 сантиметрів, який розташований у товщі підлеглих м`яких тканин грудної клітини, ліворуч, міжреберного м`яза між 4 та 5 ребром, товщі перикарда та передній поверхні лівого шлуночка серця з переходом на бічну поверхню, ліворуч, та закінчується у його порожнині; наскрізний дефект (ушкодження) перикарду з масивним інфільтруючим крововиливом у оточуючу жирову клітковину; дефект (ушкодження) серця з порушенням цілісності епікарда, субепікардіальної жирової клітковини та міокарда, крововиливи в стінках дефекту оточуючому міокарді в легенях; деякі морфологічні ознаки шокової реакції у печінці; повнокров`я, прояви набряку, ділянки дистелектазів та емфіземи у легенях; масивний інфільтруючий крововилив у м`яких тканинах раньового каналу з 4 5 міжребер`я; крововиливи під плеврою легень та епікардом серця; рідкий стан крові; повнокров`я внутрішніх органів; у порожнинах серця та великих судин темно-червона рідка кров; у лівій плевральній порожнині значна кількість рідкої крові та згортків темно-червоного кольору. Смерть ОСОБА_10 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, з ушкодженням серця та послідуючою кровотечею і крововтратою. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 умисно вбив ОСОБА_10 ..

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_9 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, захисник вказує, що у зв`язку з прийняттям рішення про здійснення спеціального провадження, обвинувачений покази суду не надав, в той же час суд першої інстанції належним чином не встановив суб`єктивну складову інкримінованого обвинуваченому злочину, а саме наявність чи відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого та суб`єктивне ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій, й дійшов до необґрунтованого висновку при винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримала подану нею апеляційну скаргу і з викладених у ній підстав, просила її задовольнити, вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурор та потерпіла заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, а вирок суду вважали законним та обґрунтованим у зв`язку з чим просили залишити його без змін.

Обвинувачений, у відповідності до вимог ст. 323 КПК України, повідомлений належним чином про час, дату та місце апеляційного перегляду.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вищезазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів цього провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, є обґрунтованим та з ним погоджується апеляційний суд.

Такий висновок зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Як видно з оскарженого вироку суду, ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні умисного вбивства, тобто умисного протиправне заподіянні смерті іншій людини.

В основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладено показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також письмові докази, які зібрані під час досудового розслідування та безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Так, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 пояснили, що обвинувачений ОСОБА_9 приїхав на своєму автомобілі до магазину «Лукошко» та сварився з потерпілим ОСОБА_10 , в ході сварки з яким наніс потерпілому декілька ударів, в тому числі й тілесне ушкодження ножем в область серця, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а потерпілий лежав на землі весь у крові.

З протоколу огляду місяця події від 29 червня 2014 року видно, що об`єктом огляду є земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на якій знаходився труп ОСОБА_10 , який лежить на дорозі на спині обличчям вгору, ногами в сторону проспекту ім. Газети Правди. На асфальті виявлені сліди речовини бурого кольору.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 1141 від 29 червня 2014 року, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З протоколу проведення слідчого експерименту від 24 липня 2014 року з додатками до нього видно, що свідок ОСОБА_15 детально відтворив обставини та механізм заподіяння ОСОБА_10 29 червня 2014 року тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Висновком судово-медичної експертизи №1141/200-Е від 29 липня 2014 року, встановлено, що смерть потерпілого ОСОБА_10 наступила від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, ліворуч: ушкодження серця та ускладнилося гострою крововтратою, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа та даними додаткових методів дослідження.

З висновку судово-медичної експертизи № 1141/221-ЕД від 29 липня 2014 року видно, що локалізація та механізм утворення виявлених при експертизі трупа тілесних ушкоджень у виді колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця, не виключається можливість їх утворення за умов, на які вказав свідок ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту від 27 липня 2014 року, на що вказує розташування потерпілого та підозрюваного, розташування ножа підозрюваного під час нанесення удару, на які вказав свідок.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в обвинуваченого ОСОБА_9 умислу на вбивство потерпілого, а також про неправильність кваліфікацію дій обвинуваченого, апеляційний суд зазначає таке.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді протиправного посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямий або непрямий умисел), коли особа усвідомлює, що у результаті її дій потерпілий помре, і бажає настання смерті або свідомо припускає настання таких наслідків.

У той же час умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), повинні ретельно досліджуватися докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю (постанови Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к, від 18 жовтня 2018 року у справі № 348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року усправі № 569/2944/16-к, від 13 березня 2019 року у справі №545/1642/15-к, тощо).

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків.

Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Аналогічні висновки містяться в Постановах ККС ВС від 09.10.2018 у справі №760/4968/15-к, від 09.07.2019 у справі №213/1127/17 та від 17.09.2020 у справі № 286/4163/19.

У цьому кримінальному провадженні, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_9 , завдаючи потерпілому тілесні ушкодження у спосіб та за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, розумів можливі негативні наслідки своїх дій, що фактично настали, у виді смерті ОСОБА_10 і бажав їх настання.

До такого висновку апеляційний суд приходить з огляду на спосіб, кількість, локалізацію та характер тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_10 , оскільки обвинувачений ОСОБА_9 застосовуючи заздалегідь заготовлений предмет для вчинення кримінального правопорушення, у виді ножа, та спрямовуючи його у грудну клітину потерпілого з лівого боку, де знаходиться життєво-важливий орган серце, не міг не розуміти наслідки своїх дій, а саме того, що настане смерть потерпілого.

Про спрямованість умислу ОСОБА_9 на вбивство, свідчить та обставина, що згідно медичної документації та висновків судово-медичних експертиз, у потерпілого ОСОБА_10 виявлено колото-різану рану, від країв якої розташований рановий канал зверху вниз, дещо зліва направо, довжина якого близько 14 15 см, тобто обвинувачений ОСОБА_9 завдавав удар в область, де знаходиться життєво-важливий орган, з застосуванням значної сили, а тому твердження захисника про відсутність умислу на вбивство є неприйнятними та спростовується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Крім того, апеляційний суд враховує також й поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 , який після вчинення ним кримінального правопорушення, залишив місце скоєння злочину, не намагався надати першу невідкладну допомогу потерпілому, що додатково вказує на усвідомлення заподіяних ним наслідків та бажання їх настання.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини цієї справи, характер, кількість та локалізацією тілесних ушкоджень нанесених потерпілому ОСОБА_10 , колегія суддів, вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 були спрямовані саме на спричинення смерті потерпілому, а тому доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого та відсутність мотиву на вбивство є неспроможними.

Посилання захисника на ту обставину, що судом не було детально перевірено суб`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення є безпідставним з викладених вище обставин. Крім того, розгляд даного кримінального провадження проводився за відсутності обвинуваченого (in absentia), у зв`язку з ухиленням останнього від суду, чим останній фактично висловив відмову від здійснення свого права предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в цьому суді.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначене у відповідності з положеннями ст. ст. 50, 65 КК України з належним врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, що відповідає принципам законності, співмірності та справедливості і не оскаржуються в апеляційних скаргах.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни або скасування, а доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, а відтак його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, стосовно якого прийнято рішення про проведення судового розгляду в порядку спеціального судового провадження, з моменту виконання положень ст. 323 КПК України.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4