Справа № 463/5630/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/793/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року про накладення арешту на майно,

з участю власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою клопотання слідчого СВ Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно задоволено.

Накладено арешт на майно, із забороною відчуження, розпорядження та користування, на речі, які були вилучені 18.06.2024 під час проведення огляду місця за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: сумку чорного кольору, мобільний телефон марки «Redmi 12, банківська карта «Приват Банк» № НОМЕР_1 , проїзний квиток «Леокард», фіскальні чеки в кількості 2 шт., ручка білого кольору та резинка для волосся.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить, скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що вона працює лікарем і мобільний телефон необхідний їй для надання медичної допомоги пацієнтам, а на банківську карту їй нараховується заробітна плата, арешт на яку позбавив її коштів для існування.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала, просила її задоволити, додатково зазначила, що просить повернути все майно на яке слідчим суддею накладено арешт.

Прокурор ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі, та зазначив, що не заперечує щодо повернення ОСОБА_6 мобільного телефона, банківської карти та проїзної карти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повній мірі.

При постановленні ухвали про арешт майна слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду, а викладені в ухвалі висновки не відповідають фактичним обставинам провадження, що відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

18 червня 2024 року до ЄРДР за № 0001933 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

18 червня 2024 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

20 червня 2024 року слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна, а саме: сумки чорного кольору, мобільного телефона марки «Redmi 12, банківської карти «Приват Банк» № НОМЕР_1 , проїзного квитка «Леокард», фіскальних чеків в кількості 2 шт., ручки білого кольору та резинки для волосся.

Постановляючи оскаржену ухвалу слідчий суддя зазначив, що є підстави вважати, що вказане майно являється речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому дійшов висновку, що клопотання слід задоволити та накласти арешт на вказане майно.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про необхідність накладення арешту на майно, з таких підстав.

Так, на переконання колегії суддів, слідчий суддя, накладаючи арешт на майно наведене у клопотанні належним чином не перевірив, що таке обмеження порушує права та інтереси власника, та того, що слідчим не наведено переконливих доводів щодо настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі незастосування арешту на таке майно шляхом заборони його користування та розпорядження.

Відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При цьому, відповідно до п. 5, п.6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слід враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з частиною 4 статті 173 КПК України, вирішуючи питання про арешт майна, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 10, ч. 11 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Окрім цього, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Колегія суддів враховує те, що ОСОБА_6 працює лікарем та використовує мобільний телефон в роботі, на банківську карту їй нараховується заробітна плата, а карта «Леокарт» є транспортною, яку вона використовує при добиранні на роботу, тому користування та розпорядження ОСОБА_6 майном, на яке слідчим суддею накладене арешт, не перешкоджатиме завданням та меті арешту майна.

Також колегія суддів звертає увагу, що ні слідчий в клопотанні, ні слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення відповідно ст.ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника.

З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року - скасувати, а в задоволені клопотання слідчого СВ Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року про накладення арешту на майно скасувати.

У задоволенні клопотання слідчого СВ Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно зокрема: сумку чорного кольору, мобільний телефон марки «Redmi 12, банківську карту «Приват Банк» № НОМЕР_1 , проїзний квиток «Леокард», фіскальні чеки в кількості 2 шт., ручку білого кольору та резинку для волосся - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4