Провадження № 1-кс/947/5790/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_4 про проведення обшуку, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_4 про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні слідчий подане клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. В обґрунтування поданого клопотання зазначив, що Слідчим відділенням відділу поліції № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000734 від 07.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування здійснюється Київською окружною прокуратурою м. Одеси.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.08.2023 приблизно о 12 годині 00 хвилин, у ОСОБА_5 , який перебував за адресою: АДРЕСА_2 , а саме в кіоску з продажу мобільних аксесуарів, повторно, виник злочинний намір на заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою, а саме мобільним телефоном марки ««Oukitel», моделі «K15 Pro», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , 8/128 GB, в корпусі чорного кольору.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_5 , знаходячись у кіоску з продажу мобільних аксесуарів за вищевказаною адресою, приблизно о 12 годині 10 хвилин, запевнив ОСОБА_6 у тому, що він надає послуги з ремонту мобільних телефонів. В цей час ОСОБА_6 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_5 , передав останньому свій мобільний телефон марки «Oukitel», моделі «K15 Pro», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , 8/128 GB, в корпусі чорного кольору, для здійснення його ремонту.

Однак, ОСОБА_5 , не маючи наміру повертати ОСОБА_6 його мобільний телефон, діючи, повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом обману, заволодів мобільним телефоном марки ««Oukitel», моделі «K15 Pro», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , 8/128 GB, в корпусі чорного кольору, розпорядившись майном ОСОБА_6 на власний розсуд, завдавши йому майнову шкоду на загальну суму 6790,50 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що 15.09.2023, приблизно о 12 годині 00 хвилин, у ОСОБА_5 , який перебував за адресою: АДРЕСА_2 , а саме у кіоску з продажу мобільних аксесуарів, виник злочинний намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме планшетом марки «iPad», моделі « НОМЕР_3 », в корпусі сріблястого кольору, та грошовими коштами, що належать ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_5 , знаходячись у кіоску з продажу мобільних аксесуарів за вищевказаною адресою, приблизно о 12 годині 30 хвилин, запевнив ОСОБА_7 у тому, що він надає послуги з ремонту мобільних телефонів. В цей час ОСОБА_7 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_5 , передала останньому свій планшет марки «iPad», моделі «А2602», в корпусі сріблястого кольору, 256 GB, а також, за проханням ОСОБА_5 , передала особисто 2500 гривень та перерахувала на банківський рахунок останнього грошові кошти у сумі 5000 гривень, за замовлення необхідних комплектуючих запчастин для ремонту даного телефону.

Однак, ОСОБА_5 , не маючи наміру повертати ОСОБА_7 її планшет та грошові кошти, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом обману, заволодів планшетом марки «iPad», моделі «А2602», в корпусі сріблястого кольору на 256 GB та грошовими коштами на суму 7500 гривень.

Після цього, ОСОБА_5 , розпорядився майном ОСОБА_7 на власний розсуд, завдавши йому майнову шкоду на загальну суму 17000 гривень.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 мешкає та зареєстрований за адресою реєстрації : АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, території та нежитлові будівлі розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належить родичці ОСОБА_5 - ОСОБА_8 .

Згідно ст. 27, ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

Статтею 13 КПК України встановлено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Одним з напрямів ефективного функціонування державної влади в Україні є забезпечення законності діяльності органів досудового розслідування, які виходячи з принципу верховенства права, зобов`язані керуватись законом при здійсненні своїх повноважень. Саме тому об`єктивно необхідним є створення надійного і ефективного механізму судового контролю за діяльністю органів досудового розслідування, оскільки саме судовий контроль справедливо вважається найбільш дієвим інструментом забезпечення прав і свобод громадян.

Кримінальним процесуальним законом здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесено до повноважень слідчого судді, який є суддею суду першої інстанції, а у випадку, передбаченому статтею 247 КПК України, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Відповідно до ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Системний аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що застосування до ухвал слідчого судді про надання дозволу на обшук положень, які регламентують загальні вимоги щодо судового рішення можливо лише з врахуванням особливостей стадії досудового розслідування, яка є відмінною від судового розгляду. Таким чином, розглядаючи подане клопотання та наводячи мотиви ухваленого судового рішення, враховую положення КПК України щодо дотримання меж, які не розкривають таємницю досудового розслідування, а також практику ЄСПЛ, який неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, водночас враховую, що факти, які породжують таку підозру, не повинні знаходитися на однаковому рівні з тими, що необхідні для виправдання, засудження чи навіть пред`явлення обвинувачення та з`являються на подальшому етапі кримінального розслідування; відшукувані речі і документи мають значення для проведення об`єктивного досудового розслідування, оскільки прямо стосуються предмету доказування у даному провадженні та можуть знаходитись у наведеному слідчим володінні; відомості, які містяться у відшукуваних речах (предметах, документах), можуть мати доказове значення та можуть бути використані як докази під час судового розгляду; речі (предмети, документи), щодо відшукання яких надійшло клопотання знаходяться у володінні особи, вказаної у клопотанні, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, тому, враховуючи обґрунтування того, що доступ до речей, документів або відомостей, які можуть у них міститися, неможливо отримати органом досудового розслідування у добровільному порядку шляхом витребування речей, документів, відомостей відповідно до частини другої статті 93 КПК України, або за допомогою інших слідчих дій, передбачених цим Кодексом, тобто зважаючи на необхідність збереження доказів для досудового розслідування, забезпечення неможливості їх знищення чи приховування, вважаю найбільш доцільним та ефективним способом відшукання речей і документів за даних обставин є проведення обшуку, а відтак клопотання в цій частині підлягає до задоволення та слід надати згоду на проведення обшуку, з метою вилучення предметів (речей, документів), які стосуються кримінального провадження.

В той же час, у зв`язку із наданням дозволу на здійснення обшуку з метою відшукання та вилучення лише частини речей та майна, про які зазначалося у клопотанні сторони обвинувачення, перелік яких конкретизовано слідчим суддею згідно вимог КПК України, зазначене клопотання підлягає частковому задоволенню.

Оцінюючи питання доцільності визначенні виконавця ухвали слідчого судді, враховую правовий висновок Касаційного кримінального суду викладений у постанові від 17 лютого 2021 року (справа №263/10353/16-к, провадження № 51-4972км20) відповідно до якого, в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку слідчий суддя не визначає конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати таку слідчу (розшукову) дію, оскільки вказане питання перебуває поза межами повноважень слідчого судді з контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 222, 234, 235 КПК України, -

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Надати слідчим групи слідчих та прокурорам, які приймають участь в досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0000734 від 07.11.2023 року,

дозвіл на проведення обшуку квартири за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 ,

з метою відшукання і вилучення банківських карт, пристроїв мобільного зв`язку, грошових коштів отриманих незаконним шляхом, сім-карт абонентських номерів.

У разі відсутності осіб у житлі чи іншому володінні копія ухвали повинна бути залишена на видному місці у житлі чи іншому володінні особи.

Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

Строк дії ухвали - до 15.05.2024 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1