Справа № 286/3008/23
У Х В А Л А

23.02.2024 м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

неповнолітнього, який скоїв

суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_4 ,

законних представників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

представника служби у

справах дітей ОСОБА_9 ,

представника ВП №1

Коростенського РУП ГУНП

в Житомирській області ОСОБА_10 ,

психолога ОСОБА_11 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Овручі Житомирської області клопотання начальника Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування примусових заходів виховного характеру в кримінальному провадженні № 0000149 від 11.04.2023 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Норинськ Овруцького району Житомирської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, студента 2-го курсу ВСП "Немішаївський фаховий коледж НУБіП України", українця, громадянина України, раніше не судимого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

10.04.2023 біля 23 години в с. Норинськ Овруцької ТГ Коростенського району по вул. Руднянській неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним мотоциклом марки «YAMAHA", без реєстраційного номера, в порушення вимог пунктів Правил дорожнього руху України (ПДР): 2.1 (водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом, відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення); б) реєстраційний документ на транспортний засіб, 2.9 підпункту «а» (водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння); 1.10 (дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням, пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні, проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан; дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій нас вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом), 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом категорії «А», не врахував дорожні умови та дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини, де допустив падіння керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого пасажир вказаного мотоцикла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження: поєднана тупа травма тіла: 1) закрита черепно-мозкова травма: геморагічний забій лівої лобної долі головного мозку; (МРТ- картина дифузного аксонального пошкодження III ст. з ураженням мозолистого тіла, стовбуру та обох гемісфер мозку; травматична субдуральна гігрома на рівні обох лобних часток головного мозку), частковий птоз (опущення повіки) зліва, ураження III пари черепно-мозкових нервів; 2) закрита хребетно-спинальна травма: компресійні переломи тіл 4, 5 та 6-го грудних хребців з ознаками патологічної нестабільності в 4-5 грудних сегментах, травматичний кіфоз III ступеню, спинальна дорзальна епідуральна гематома на рівні 4-5 грудних хребців; локальний забій спинного мозку на рівні 3-4 грудних хребців; нижня параплегія, порушення функції тазових органів за центральним типом; 3) переломи ребер з обох боків, забій легень, які (тілесні ушкодження) за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Своїми діями, вираженими в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, неповнолітній ОСОБА_4 скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України.

31.07.2023 до суду від Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури надійшло клопотання у кримінальному провадженні №0000149 від 11.04.2023 про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру.

23.02.2024 прокурором подано змінене клопотання у кримінальному провадженні №0000149 від 11.04.2023 про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру в частині видів застосування примусових заходів виховного характеру.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: встановити обмеження та заборонити неповнолітньому ОСОБА_4 вихід з дому по особистим питанням без присутності батьків або осіб, що їх замінюють з 21 год. до 6 год. ранку наступного дня строком на 1 рік, а також передати неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під нагляд батьків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , строком на 1 рік, вважаючи, що саме такі види примусових заходів є достатніми та необхідними для виправлення неповнолітнього, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Неповнолітній ОСОБА_4 в судовому засіданні в присутності законних представників, захисника та психолога свою винуватість у вчиненні суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердивши фактичні обставини справи. При цьому пояснив, що 10.04.2023 він зустрівся з друзями і вирішили поїхати в кафе «Дальній кордон" взяти бургери. Поїхали. Він їхав попереду. В кафе він з друзями випили по пляшці «Гаража». ОСОБА_19 і ОСОБА_13 теж були на мотоциклах. Назад поверталися близько 22 год. 30 хв.. З ним їхала ОСОБА_12 . Вони з нею впали з мотоциклом. Момент падіння він не пам`тає. Взагалі, що було потім він погано пам`ятає. Мотоцикл належить його тату. Він дозволяв на ньому їздити під наглядом. Мама рідко дозволяла їздити. В той день він взяв його сам близько 20 год. 00 хв.. Він шкодує про вчинене, усвідомив протиправність діяння. З клопотанням погоджується.

Законні представники неповнолітнього та його захисник також просять задовольнити клопотання та застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру.

Представник служби у справах дітей, представник ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області та психолог щодо задоволення клопотання покладаються на погляд суду. При цьому представник служби у справах дітей та представник ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області повідомили, що неповнолітній на будь-яких обліках не перебуває. По місцю його проживання проводилося обстеження житлово-побутових умов . Сім`я є благополучною.

Представник потерпілих в судовому засіданні щодо задоволення клопотання не заперечує, вказавши, що на законних представників не зібрані характеризуючі матеріали. Крім того, просить заборонити неповнолітньому ОСОБА_4 керувати мотоциклами, автомобілями до досягнення повноліття, пояснивши, що потерпіла ОСОБА_12 з вини ОСОБА_4 має інвалідність І-ї групи. Пройшло 10 місяців, а вона ходить з ходунками. На лікування йде 60-70 тис. грн. в місяць. Лікуватися ще місяців п`ять, як мінімум. Неповнолітнім та його батьками не вживаються заходи для відшкодування шкоди.

Суд, вислухавши думки учасників процесу, дослідивши письмові докази, вважає, що клопотання підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 484 КПК України під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

В силу ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно - небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

На підставі зібраних у справі доказів в їх сукупності суд вважає доведеним факт скоєння неповнолітнім ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

За положеннями ч.1 ст. 22 КК України кримінальній відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.

Неповнолітній ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України, йому виповнилось 15 років, і він є таким, що не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за ч.2 ст.286-1 КК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

В ч.2 ст.105 КК України законодавець закріпив, що суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження, 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінять чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг 15-річного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує 3-х років.

Відповідно положень ч. 3 ст. 105 КК України, до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у ч. 2 ст. 105 КК України.

Положеннями ст. 103 КК України передбачено, що суд при призначенні покарання неповнолітньому, крім обставин, передбачених в статтях 65-67 цього Кодексу враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

З огляду на п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього.

Копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.12.2001 підтверджує, що батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_5 , матір`ю - ОСОБА_6 .

З характеристик за місцем навчання та місцем проживання вбачається, що як неповнолітній ОСОБА_4 , так і його батьки, характеризуються позитивно. Батьки приділяють належну увагу вихованню своїх дітей, зокрема і ОСОБА_4 . Вони цікавилися його навчанням та поведінкою, відвідували батьківські збори.

Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 09.05.2023, складений інспектором сектору ювенальної превенції Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, також підтверджує, що батьки за місцем проживання характеризуються позитивно. Приділяють належну увагу вихованню своїх дітей.

За встановлених під час судового розгляду обставин та визначеного правового врегулювання, беручи до уваги позитивні дані про особу неповнолітнього, позитивні дані про сім`ю, здатність батьків забезпечити виховний вплив на сина та постійний контроль за його поведінкою, здатність позитивного впливу, умови життя, виховання і поведінку неповнолітнього, його ставлення до вчиненого, суд вважає, що до неповнолітнього ОСОБА_4 можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру, а саме: обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.

Застосування заборони неповнолітньому ОСОБА_4 керувати мотоциклами, автомобілями в разі отримання посвідчення водія відповідної категорії до досягнення повноліття, про що просив представник потрепілого, не може бути застосовано, оскільки не узгоджується з положеннями ст. 105 КК України, якими не передбачено можливість позбавлення особи будь-яких прав.

У даному кримінальному провадженні законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 - ОСОБА_17 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_8 , заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як законних представників неповнолітньої особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України - ОСОБА_4 , в якому просить стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 244500 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 300000 грн..

В судовому засіданні представник потерпілих цивільний позов підтримав в повному обсязі, зазначивши, що на даний час шкода заподіяна в більшому розмірі.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовні вимоги визнали частково.

Суд, розглянувши цивільний позов відповідно до вимог ст.ст. 128, 129 КПК України, приходить до наступних висновків.

Статтею 127 КПК України встановлюється, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, при цьому цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченим законом.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди.

Положеннями ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

В ч.2 ст.1187 ЦК України закріплено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В пункті 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 Верховний Суд України роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року (провадження № 755/18006/15-ц) викладено правовий висновок, відповідно до якого у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Правовий статус МТСБУ визначено в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV. Так, за пунктом 39.1. статті 39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Статтею 41 вказаного Закону №1961-ІV передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Згідно з пунктом 41.1. статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі, що узгоджується з позицією, яка викладена у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 375/1346/19.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.12.21 у справі №147/66/17 та від 10.12.2019 у справі №199/6524/18 сформовано позицію, що якщо позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема, до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком у межах страхових сум і винуватцем ДТП. Тому відмова у задоволенні позовних вимог з роз`ясненням потерпілому та його представнику права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з відповідними позовними вимогами до засудженого і страховика або лише до засудженого після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілого є обґрунтованою.

Не може бути єдиною підставою для задоволення позову і його визнання відповідачем.

В судовому засіданні встановлено, що в результаті вчинення суспільно небезпечного діяння потерпілій ОСОБА_12 було заподіяно тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення. В зв`язку з чим їй було встановлено І групу інвалідності та вона перебуває на лікуванні у ТОВ «Ребілітаційний центр Чайка» у період з 16.05.2023 по теперішній час (04.09.2023 у довідці). Витрати на лікування склали 244500 грн.. Законними представниками неповнолітнього ОСОБА_4 відшкодовується частково шкода, розмір якої підтверджено на суму 70 тис. грн..

Представник потерпілих повідомив, що за виплатою страхового відшкодування потерпілі не зверталися.

Оцінюючи встановлені правовідносини, що склалися, всі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт наявності як матеріальної, так моральної шкоди, що завдана потерпілій заподіянням їй тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Поряд з тим, зважаючи, що позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема, до неповнолітнього ОСОБА_4 , що передбачено ст. 1179 ЦК України, страховика (МТСБУ), суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог саме лише до батьків неповнолітнього, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП саме ними, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з роз`ясненням потерпілому та його представнику права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з відповідними позовними вимогами до неповнолітнього, його батьків, страховика (МТСБУ), що узгоджується з вищевикладеними правовими позиціями.

Питання про речові докази у справі вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення експертиз у даному кримінальному провадженні становлять: 1912 грн. 00 коп. на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу та 1912 грн. 00 коп. на проведення експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди; які відповідно до ч.2 ст.124 КПК України в загальній сумі 3824 грн. слід стягнути з батьків неповнолітнього в дольовому порядку.

Ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду від 11.04.2023 було накладено арешт на мотоцикл марки ««YAMAHA-ХТ660 ", без реєстраційного номера, який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобі відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, який слід скасувати.

Керуючись ст.ст.97, 105 КК України, ст.ст.497, 498, 499 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: встановити обмеження та заборонити неповнолітньому ОСОБА_4 вихід з дому по особистим питанням без присутності батьків або осіб, що їх замінюють з 21 год. до 6 год. ранку наступного дня строком на 1 рік, а також передати неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під нагляд батьків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , строком на 1 рік.

Цивільний позов залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судові витрати в сумі 3824 грн. за проведення експертиз в дольовому порядку, по 1912 грн. 00 коп. з кожного в дохід держави.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської від 17.04.2023,а саме: мотоцикл «YAMAHA-ХТ660 ", без реєстраційного номера.

Речові докази: мотоцикл марки «YAMAHA-ХТ660 " повернути власнику.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня її проголошення через Овруцький районний суд Житомирської області.

Суддя ОСОБА_1