УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року

м. Київ

справа № 347/2633/23

провадження № 51-1534 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

установила:

Як убачається з матеріалів за скаргою, слідчий суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області ухвалою від 12 лютого 2024 року відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду, керуючись ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), 27 лютого 2024 року, відмовив у відкритті провадження за поданою скаргою.

ОСОБА_4 звернулась із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 27 лютого 2024 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Суть доводів скаржниці зводиться до того, що законодавство не містить заборони на оскарження ухвали слідчого судді, постановленої в порядку ст. 174 КПК, а тому, зважаючи на правову позицію, викладену в ухвалі Верховного Суду від 23 січня 2024 року (справа № 569/19829/21), апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного оскарження.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження належить відмовити на таких підставах.

Частиною 3 ст. 392 КПК установлено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

У ст. 309 КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування. Зокрема, п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК передбачено апеляційне оскарження ухвал суду про арешт майна або відмову у цьому.

Апеляційний суд, відмовляючи у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 , установив, що згадана ухвала слідчого судді від 12 лютого 2024 року, прийнята в порядку ст. 174 КПК, якою було відмовлено скаржниці у скасуванні арешту майна, до цього переліку не входить, а тому і не підлягає апеляційному оскарженню.

Отже, установивши такий факт і відмовляючи у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_4 , суддя апеляційного суду діяв згідно з вимогами ч. 4 ст. 399 КПК, а доводи в касаційній скарзі про протилежне не ґрунтуються на нормах процесуального права.

Правова позиція Верховного Суду в ухвалі від 23 січня 2024 року, на яку посилається автор скарги, аргументуючи свою вимогу про касаційний перегляд, не є релевантною, оскільки вказане рішення є процедурним і не містить висновку про те, як саме повинна застосовуватися норма права, у розумінні ч. 4 ст. 442 КПК.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6