КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2023 року про продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою строком на 60 днів, тобто до 18.02.2024 року включно з визначенням застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0003793 від 05.08.2023 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 307 КК України.

Ухвалою підготовчого судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2023 року крім іншого задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою на 60 днів, тобто до 18.02.2024 року включно з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що складає 214 720 гривень та покладено на обвинувачену обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_5 , діючи в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2023 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ухвалити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби, а саме: з 22:00 год. до 06:00 год. строком на два місяці за адресою: АДРЕСА_1 , та встановити заставу в розмірі п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, що становить 134 200 гривень.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що ризики передбачені п.п 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки жодних відомостей проте, що ОСОБА_6 буде переховуватись від суду, намагатиметься вплинути на свідків в кримінальному провадженні немає. Крім того, деякі свідки являються «залегендованими» особами, відомості про яких стороні захисту ще не відкривались, а також ОСОБА_6 потребує серйозного післяопераційного лікування, медикаментозного підтримання здоров`я, що здійснюється виключно в КНП КОР «Київський обласний онкологічний диспансер», а тому причин переховуватись від органів досудового розслідування та суду у ОСОБА_6 немає.

Також апелянт вказує, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, є особою з інвалідністю 2 групи, у зв`язку з захворюванням на рак, потребує постійного нагляду лікаря-онколога, у зв`язку із захворюванням та перенесеною операцією. При усному зверненні до лікаря медичної частини Київського СІЗО, черговий лікар повідомив ОСОБА_6 , що її має оглянути лікар-онколог, якого в медичній частині СІЗО немає.

Крім того, ОСОБА_6 має неповнолітнього сина та матір пенсійного віку, яка має тяжке захворювання, у зв`язку з чим перебуває на лікуванні у Німеччині та потребує фінансової підтримки.

Щодо розміру застави, апелянт вказує, що визначений судом розмір застави для ОСОБА_6 є занадто великим, який жодним чином не необґрунтований стороною обвинувачення.

Оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу - захисник ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_6 не подавали клопотання про розгляд даної апеляційної скарги за участю сторін, а від інших учасників кримінального провадження також не надходило таке клопотання, апеляційний суд, відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі останніх.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження №1-кп/357/1327/23 (справа №357/1627/23) за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скаргизахисника, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 21.12.2023 року під час розгляду у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження №0003793, у якому ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 307 КК України, прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою, зокрема обвинуваченої ОСОБА_6 із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів для працездатних осіб. Своє клопотання мотивував тим, що ризики, передбачені п.п 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою та були встановленні слідчим суддею при обранні та продовженні ОСОБА_6 даного запобіжного заходу не втратили свою актуальність та продовжують існувати, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам та забезпечити дієвість даного кримінального провадження.

За змістом положень ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2023 року стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24.12.2023 року з визначенням застави.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченої, яка в силу ст. 89 КК України раніше не судима, не має постійного місця проживання і на час обрання їй запобіжного заходу за місцем реєстрації не проживала, тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання її винуватою, відсутність сталих соціальних зв`язків у м. Біла Церква, що свідчить про доведеність ризику переховування обвинуваченої від суду. Крім того, свідки у даному кримінальному провадженні є наркозалежними особами, які ще не були допитані судом, а тому існує ризик незаконного впливу на цих свідків з боку обвинуваченої. Також, у цьому ж суді розглядається інше кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні аналогічного злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, що свідчить про суспільну небезпечність її особи, оскільки відсутність законних джерел доходу може спонукати її до вчинення нових кримінальних правопорушень для забезпечення свого існування.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про доведеність існування ризиків, передбачених п.п 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та продовжив строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою на 60 днів, оскільки інші запобіжні заходи не можуть попередити встановлені ризики.

Також, відповідно до вимог ч.3 ст. 183 КПК України, суд визначив ОСОБА_6 розмір застави, який буде достатнім для виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 307 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів, та тяжкість покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, яке загрожує останній у разі визнання її винуватою, дані про особу обвинуваченої, стосовно якої розглядається інше кримінальне провадження по обвинуваченню у вчиненні аналогічного злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, з урахуванням існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої під час розгляду даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, на які послався прокурор у клопотанні не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження зокрема обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою доведено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою і судом першої інстанції встановлена об`єктивна наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів та тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, що загрожує останній у разі визнання її винуватою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризику переховування ОСОБА_6 від суду з метою уникнення можливого покарання і такий ризик є реальним та дійсним.

Крім того, з огляду на стадію кримінального провадження, враховуючи, що свідки у даному кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, також існує ризик незаконного впливу на них з боку обвинуваченої.

Також, колегія суддів вважає доведеним ризик вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення, оскільки як вбачається з матеріалів справи у Білоцерківському міськрайонному суді розглядається інше кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні аналогічного злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, що свідчить про суспільну небезпечність її особи.Крім того, ОСОБА_6 не має законного джерела доходу, а отже засобів для задоволення побутових потреб, може спонукати її до вчинення нових кримінальних правопорушень.

Апеляційні доводи захисника про те, що ОСОБА_6 є інвалідом 2 групи, у зв`язку із захворюванням на рак, потребує постійного нагляду лікаря-онколога та медикаментозного підтримання здоров`я, що здійснюється виключно в КНП КОР «Київський обласний онкологічний диспансер», колегія суддів вважає неспроможними, оскільки в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування ОСОБА_6 під вартою за станом здоров`я і стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження таких обставин, а наявність у ОСОБА_6 неповнолітнього сина та матері пенсійного віку, яка має тяжке захворювання, у зв`язку з чим перебуває на лікуванні у Німеччині та потребує фінансової підтримки, на що також посилається захисник у своїй апеляційній скарзі, не може бути безумовною підставою для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Посилання апелянта на ту обставину, що визначений судом розмір застави для ОСОБА_6 є занадто великим, який жодним чином не необґрунтований стороною обвинувачення також є безпідставними, оскільки частиною 5 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приймаючи рішення про обрання ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд визначив попередній її розмір встановлений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2023 року, з огляду на дані про особу ОСОБА_6 , тяжкість пред`явленого їй обвинувачення, корисливий мотив злочинів та ступінь ймовірності встановлених ризиків.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не порушив вищезазначених вимог кримінального процесуального закону при визначенні ОСОБА_6 розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2023 року про продовження тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 з визначенням застави винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином вмотивованою і підстав для її скасування та зміни обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в певний час доби, про що ставиться питання в апеляційній скарзі її захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2023 року, якою продовжено строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою на 60 днів, тобто до 18.02.2024 року включно з визначенням застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3