У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 травня 2024 року у кримінальному проваджені №0000035 від 17.02.2024 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки Миколаївської області, Миколаївського району, м. Нова Одеса, з повною вищою освітою, заміжньої, маючої на утримані неповнолітню дитину 2007 р.н., раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.28 ч.1 ст. 114-1 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 25 червня 2024 року, без права внесення застави.

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисник ОСОБА_6

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 25 червня 2024 року, без права внесення застави.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обрання підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною інкримінуємого злочину, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Звертає увагу, що СУ ГУНП в Миколаївській здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000050 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332, ст. 336 КК У країни. В межах цього кримінального провадження 29 лютого 2024 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01.03.2024 року відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який в подальшому було зменшено. Проте застава підозрюваною не була внесена, через відсутність коштів. А тому посилання слідчого судді на наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України у цьому кримінальному проваджені є безпідставним.

Вказує, що в судовому засіданні суду першої інстанції сторона захисту зазначала про відсутність в матеріалах клопотання та в матеріалах кримінального провадження №0000035 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України доказів можливості використання отриманих в рамках іншого кримінального провадження №0000050 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332, ст. 336 КК України доказів па підставі проведення негласних слідчих дій, а тому докази не можуть бути визнані допустимими відповідно до положень ст. 87 КПК України. Проте, слідчий суддя вказаних вимог КПК України не дотримався та визнав допустимими докази отримані в межах іншого кримінального провадження без дозволу використання їх в іншому кримінальному провадженні.

Крім того, наголошує що повідомлення про підозру в межах кримінального провадження №0000035 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України та кримінального провадження №0000050 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332, ст. 336 КК України є ідентичними та викладені слово в слово, зі зміною лише мотиву вчинення кримінального правопорушення, проте докази є ідентичними та не свідчать про наявність подвійного умислу.

Наголошує, що ні органом досудового розслідування ні слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 має на утримані неповнолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, має міцні соціальні зв`язки, займається волонтерством допомагаючи ЗСУ та має постійне місце роботи, а в межах іншого кримінального провадження відносно ОСОБА_7 вже обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що унеможливлює наявності передбачених ризиків відповідно до клопотання слідчого.

Зауважує, що сама ступінь тяжкості інкримінованого злочину, не може бути підставою для обрання відносно особи найсуворішого запобіжного заходу.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

17.02.2024 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження №0000035 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

За версією органу досудового розслідування, у невстановленому досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_7 , яка мала на меті корисливий мотив, виник злочинний умисел, направлений на ухилення громадян У країни від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Так, ОСОБА_7 маючи сталі корупційні зв`язки, створила механізм забезпечення проходження військово-лікарських комісій особами призовного віку та отримання кінцевих недостовірних документів (щодо звільнення від військової служби у зв`язку із незадовільним станом здоров`я), якими визнано особу не здоровою та не придатною до проходження військової служби, що у свою чергу надавало можливість особам, які підлягають призову на військову службу за мобілізацією ухилитись від призову на військову службу, у зв`язку з чим зазначеними діями створювались реальні перешкоди законній діяльності Збройним Силам У країни в частині їх обов`язку з підтримання належної мобілізаційної готовності.

Так, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 вступила у злочинну змову з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які офіційно не були ніде працевлаштовані та не мали постійних джерел доходу, та працівниками державних компетентних органів та установ на території міста Миколаєва, а саме: ОСОБА_12 - працівником КНП Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» та ОСОБА_13 - заступником головного лікаря Обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради, і довела у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб до їх відома деталі розробленого нею плану протиправної діяльності.

Так, у період з 23.09.2023 по 24.10.2023, більш точний проміжок часу в ході проведення досудового слідства встановити не надалось можливим, ОСОБА_10 , діючи у складі організованої групи із ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відповідно до розробленого плану з метою реалізації свого злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в ході розмов з ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який звернувся з метою отримання порад щодо можливості ухилитись від призову на військову службу за мобілізацією, та зняттям з військового обліку за станом здоров`я, визначив останньому, що він з використанням особистих зв`язків може сприяти ОСОБА_14 та іншим не встановленим в ході досудового розслідування осіб в ухиленні від мобілізації шляхом надання документів щодо непридатності до військової служби з виключенням з військового обліку за станом здоров`я, в яких буде зазначено недостовірні відомості стосовно неналежного стану здоров`я ОСОБА_14 .

Так, усвідомлюючи вказані вище обставини та положення чинного законодавства, за невстановлених досудовим слідством обставин у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 24 жовтня 2023 року, ОСОБА_7 діючи у складі організованої групи, яка об`єднана єдиним злочинним наміром, з корисливих мотивів, згідно з розробленим планом та у межах відведених їм ролей, до складу якої крім ОСОБА_7 , увійшли ОСОБА_10 , який безпосередньо контактував з ОСОБА_14 та повідомляв його про умови виготовлення медичних документів, ОСОБА_11 , який супроводжував ОСОБА_14 під час проходження лікарської комісії, ОСОБА_12 , яка сприяла фіктивному стаціонарного лікуванню та виготовлення відповідних документів, зустрілася з ОСОБА_14 якому передала медичні документи із завідомо неправдивими відомостями про наявність в нього хвороби, які були раніше виготовлені, яка дає змогу безперешкодного проходження останнім військово-лікарських комісій та оформлення за її результатами довідки військово-лікарської комісії про визнання його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за станом здоров`я у зв`язку з хворобою, що, у свою чергу надало останньому можливість ухилитись від призову на військову службу до лав ЗСУ за мобілізацією.

В подальшому, ОСОБА_14 , не пізніше 23.01.2024, більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, у невстановлений в ході досудового розслідування спосіб, з використанням раніше виготовлених організованою групою у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 недостовірних медичних документів, надав їх до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де на підставі вказаних документів ОСОБА_14 виключено з військового обліку.

При цьому, ОСОБА_7 , будучи об`єднаною єдиним злочинним умислом організованої групи осіб, до складу якої, крім неї, увійшли ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , достовірно усвідомлювали, що ОСОБА_14 не хворіє зазначеними у вказаних документах захворюваннями, не проходив у зв`язку із ними лікування у лікувальних закладах, є придатним до військової служби за станом здоров`я, а отримані ним за їх сприяння довідка військово-лікарської комісії та медичні документи містять заздалегідь неправдиві дані про його непридатність для військової служби, а виключення його з військового обліку беззаперечно зменшить мобілізаційний ресурс та перешкодить належному комплектуванню ЗС України та інших утворених до Законів України військових формувань, що фактично є перешкоджанням законній діяльності Збройних Сил України шляхом зменшення мобілізаційного потенціалу на особливий період.

Крім того, у період з 23.09.2023 року по 13.02.2024, більш точний проміжок часу в ході проведення досудового слідства встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 , діючи у складі організованої групи з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , відповідно до розробленого плану, діючи повторно, з метою реалізації свого злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в ході розмов 23.09.2023 з ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який звернувся з метою отримання порад щодо можливості ухилитись від призову на військову службу за мобілізацією та зняттям з військового обліку за станом здоров`я, визначила останньому, що вона, із використанням особистих корупційних зв`язків, може сприяти незаконному ухиленню останнього від призову до лав ЗСУ за мобілізацією та подальшому виключенню останнього з військового обліку за станом здоров`я, шляхом сприяння отримання ОСОБА_15 відповідної групи інвалідності, за завідомо не достовірними медичними документами.

У вказаний період, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_10 , перебуваючи у злочинній змові та діючи у складі організованої групи з ОСОБА_13 , ОСОБА_12 під керівництвом ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив, діючи повторно, відповідно до заздалегідь розробленого плану, згідно розподілених функцій кожного з учасників організованої групи, повідомив ОСОБА_15 , що для початку роботи йому необхідно копія паспорту, військового квитка та ідентифікаційного коду, а також обумовив, що за виконану роботу ОСОБА_10 візьме плату в розмірі 200 доларів, на що, в свою чергу ОСОБА_15 попросив ОСОБА_10 назвати кінцеву загальну суму послуг та наступного дня, 24.09.2023 ОСОБА_15 передав зазначені копії документів.

Так, усвідомлюючи вказані вище обставини та положення чинного законодавства, за невстановлених досудовим слідством обставин у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 1 б лютого 2024 року, ОСОБА_7 , відповідно до розробленого нею механізму виготовлення підроблених документів та налагодження корумпованих зв`язків у державних органах та установах міста Миколаєва, якими оформлюються такі документи, приймала участь в організації дій інших учасників, діючи у складі організованої групи, яка об`єднана єдиним злочинним наміром, з корисливих мотивів, до складу якої крім ОСОБА_7 увійшли ОСОБА_10 , який безпосередньо контактував з ОСОБА_15 та повідомляв його про умови виготовлення медичних документів, ОСОБА_12 , яка сприяла виготовленню фіктивних медичних документів щодо перебування на стаціонарному лікуванні та винесенню відповідного рішення Обласного центру медико - соціальної експертизи Миколаївської обласної ради, ОСОБА_13 , яка перебуваючи на посаді заступника головного лікаря Обласного центру медико - соціальної експертизи Миколаївської обласної ради, користуючись своїм службовим становищем надавала допомогу в отриманні другої групи інвалідності, після виготовлення за участі організованої групи необхідних медичних документів та направлення їх на розгляд до Обласного центру медико - соціальної експертизи Миколаївської обласної ради, надала ОСОБА_15 вказівки щодо проходження МСЕК для отримання групи інвалідності, а саме поради щодо симуляції симптомів не існуючої хвороби, та методів проходження ним лікування.

В подальшому, не пізніше 16.02.2024, ОСОБА_15 , достовірно усвідомлюючи, що не хворіє відповідними захворюваннями, не проходячи у реального лікування у лікувальних закладах, та будучи придатним до військової служби за станом здоров`я, перебуваючи у приміщенні Обласного центру медико - соціальної експертизи Миколаївської обласної ради отримав посвідчення інваліда 2-ої групи шляхом надання комісії не достовірних медичних документів про його стан здоров`я, що фактично призвело його визнання його не придатним до військової служби та надало можливість бути виключеним з військового обліку, що беззаперечно зменшило мобілізаційний ресурс та перешкодило належному комплектуванню ЗС України та інших утворених до Законів України військових формувань, що фактично є перешкоджанням законній діяльності Збройних Сил України шляхом зменшення мобілізаційного потенціалу на особливий період.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України та про наявність ризиків, передбачених п.1, 2,3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що їй загрожує в разі визнання винуватою, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1,2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається в з матеріалів судового провадження, 17.02.2024 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження №0000035 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України. В межах цього кримінального провадження 25.04.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Щодо тверджень захисника, про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині та недопустимість доказів отриманих в межах іншого кримінального провадження, то слід зазначити, що нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 в інкримінованому їй злочині. А тому доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутої ОСОБА_7 підозри є неприйнятними.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що на даний час прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1,2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, враховує, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, неправомірні дії підозрюваної в складі організованої групи були направлені на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, що в свою чергу свідчить про підвищену небезпеку дій підозрюваної.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та особу підозрюваної, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Доводи викладені в апеляційній скарзі захисника не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності підстав для обрання відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 травня 2024 року, щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді