Провадження №1-кп/523/874/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

15.03.2024 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000462 від 02.09.2023р., за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Болград Болградського району Одеської області, з середньою освітою, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2023р., приблизно о 15год. 30хв., ОСОБА_6 перебуваючи по АДРЕСА_2 , діючи з умислом на незаконне заволодіння належним його знайомому ОСОБА_4 автомобілем марки «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1 , уклав з останнім договір оренди зазначеного автомобіля, після чого, отримавши вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та ключ від нього, ОСОБА_7 з метою приховати свої злочинні дії почав користуватися цим автомобілем та сплатив за нього орендну плату за перший місяць відповідно до укладеного договору.

В подальшому, 01 серпня 2023р., ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння, належний ОСОБА_4 автомобілем, з метою власної наживи та незаконного збагачення, домовився з раніше незнайомим йому ОСОБА_8 про продаж йому вищевказаного автомобіля. В той же день, в обідній час, ОСОБА_7 знаходячись на АЗС «ОККО», розташованого по АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, під час зустрічі повідомив ОСОБА_8 недостовірну інформацію щодо належності автомобіля його родичу, який мешкає за кордоном та за проханням якого він продає автомобіль. ОСОБА_8 будучи впевненим в сумлінності намірів ОСОБА_7 та не маючи підстав не довіряти останньому, сприйняв інформацію як достовірну та погодився придбати вищезазначений автомобіль марки «Renault» за грошові кошти в розмірі 2600доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01.08.2023 становить 95056грн. При цьому, ОСОБА_7 усвідомлюючи, що не є власником автомобіля марки «Renault» та не має будь-якого права ним розпоряджатися, незаконно продав його ОСОБА_8 , передавши останньому вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та ключ. В результаті своїх протиправних дій, ОСОБА_7 вилучив автомобіль марки «Renault» у власника ОСОБА_4 з метою власної наживи, чим спричинив, останньому матеріальну шкоду в розмірі 162550гривень.

В судовому засіданні, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченням, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, потерпілий, обвинувачений та його захисник не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.1 ст.289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_7 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, маючого середню освіту, не одруженого, не маючого на утримані дітей, не працюючого, маючого постійне місце реєстрації та проживання, за минулим місцем проживання характеризується добре.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, часткове відшкодування моральної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_7 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, маючого середню освіту, не одруженого, не маючого на утримані дітей, не працюючого, маючого постійне місце реєстрації та проживання, за минулим місцем проживання характеризується добре, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, повне визнання своєї вини, часткове відшкодування моральної шкоди та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, приймаючи до уваги думку потерпілого, який просить призначити покарання обвинуваченому відповідно до вимог Законодавства і з цього приводу покладається на розсуд Суду, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України).

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбаченого санкцією ч.1 ст.289 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 , завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні обвинувачений цивільний позов в частині відшкодування майнової шкоди не визнав, оскільки вважає, що транспортний засіб був повернутий за належністю потерпілому ОСОБА_4 , позов в частині моральної шкоди просив задовольнити частково з урахуванням раніше відшкодованої моральної шкоди.

При вирішенні цивільного позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені для відновлення свого права та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Таким чином, заявлена майнова шкода не підлягає стягненню в частині вартості цього транспортного засобу, оскільки в порушення вищевказаних вимог Законодавства України, потерпілим ОСОБА_4 як цивільним позивачем не доведено належними та допустимими доказами заподіяння йому будь-якої матеріальної шкоди, при цьому слід зазначити, що вищевказаний автомобіль не має будь-яких пошкоджень та відповідно до ухвали слідчого суді є арештованим та переданий на зберігання, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З приводу позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

В силу частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи ОСОБА_9 проти України, Науменко проти України).

Відповідно до змісту ч.ч.3-5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.9 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілому, суд враховує, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілому були спричинені душевні та фізичні страждання, оскільки на тривалий час потерпілий був позбавлений можливості користування транспортним засобом, були порушені його нормальні життєві зв`язки, порушились відносини з оточуючими його людьми, внаслідок чого він зазнав емоційного стресу та душевних страждань.

Враховуючи наведене, характер заподіяння моральної шкоди, глибину і обсяг моральних страждань потерпілого, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, приймаючи до уваги часткового визнання обвинуваченим позовних вимог, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та відповідно стягнути з обвинуваченого на користь цивільного позивача ОСОБА_4 в порядку відшкодування моральної шкоди 10000грн., вважаючи необґрунтованими та недоведеними позовні вимоги в іншій частині.

Для проведення експертизи залучались експерти, у зв`язку із чим, процесуальні витрати необхідно покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 .

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_6 обрати у вигляді особистого зобов`язання.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 в частині стягнення майнової шкоди залишити без задоволення, в частині моральної шкоди - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 10000гривень.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 7169,40грн. за проведення експертного дослідження - стягнути з ОСОБА_6 в повному обсязі, на користь держави.

Речові докази: автомобіль марки «Renault Sandero», номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію, ключі від автомобіля - повернути за належністю ОСОБА_4 , арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2023р. на вказані речі - скасувати; диск із копією відеозапису - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя ОСОБА_1