Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кс/490/1371/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва з погодженим із прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході проведеного 28.03.2024 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання вказав, що перелічене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, мають доказове значення у кримінальному провадженні №0000176, тому накладення арешту на них необхідно з метою забезпечення їх збереження як речових доказів.

В судове засідання слідчий не з`явився.

Вивчивши матеріали клопотання та кримінального провадження, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, в провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000176 від 15.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з листопада 2023 року по теперішній час, директор благодійної організації «Благодійна фундація «Авто для перемоги» ОСОБА_5 , у змові зі своїм батьком, громадянином України ОСОБА_6 , отримуючи та здійснюючи переміщення транспортних засобів через державний кордон України як гуманітарну допомогу, здійснюють їх продаж на території України та отримують прибуток.

28.03.2023 року в ході проведення обшуку за місцем мешкання громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено:

1. Лист №8 від 26.03.2024 до керівника митниці, про сприяння у перетині державного кордону та проходженні митного контролю транспортного засобу «AUDI A6» vin НОМЕР_1 , ЗА ПІДПИСОМ ОСОБА_7 , на 1 арк.;

2. Відтиски круглої печатки благодійної організації «Благодійна фундація «Авто для перемоги» (), на аркушах формату А-4, 8 арк.

Відповідно до положень ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Таким чином, положеннями ст. 64-2 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна, яке належить третій особі, має право звернутися виключно прокурор.

Разом з тим, клопотання про арешт майна, належного третім особам, подано старшим слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про відсутність правових підстав для розгляду клопотання про арешт майна третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, поданого слідчим, а тому клопотання підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 64-2, 170-173, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт майна - повернути для належного оформлення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_8