КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000409 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, громадянина України, не маючого судимості в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Подільського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, суд звільнив ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком суд вирішив питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_5 12 квітня 2019 року, приблизно о 03 годині 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Seat Ibiza», р.н. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. О.Теліги, зі сторони вул. Ольжича у напрямку вул. Кирилівської. У салоні автомобіля, на передньому пасажирському сидінні, перебувала ОСОБА_8 . В цей час, навпроти будівлі АЗС «Shell» по вул. О.Теліги, 12-Б, на стоянці за тротуаром стояв вантажний автомобіль «Mercedes-Benz 1843», р.н. НОМЕР_2 , з напівпричепом «Krone», р.н. НОМЕР_3 .

Під час руху ОСОБА_5 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б» та 12.1 Правил дорожнього руху, порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_5 виявились у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Seat Ibiza», р.н. НОМЕР_1 , під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахуванням погодних умов у вигляді дощу та мокрого дорожнього покриття, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого на ділянці заокруглення поздовжнього профілю проїзної частини не впорався з керуванням, що призвело до заносу, наїзду на колесовідбійник з лівого краю проїзної частини, виїзду за межі проїзної частини навпроти будівлі АДРЕСА_2 та наїзду на стоячий вантажний автомобіль «Mercedes-Benz 1843», р.н. НОМЕР_2 , з напівпричепом «Krone», р.н. НОМЕР_3 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, у вигляді закритої травми грудної клітки: перелом 6 ребра зліва, забій лівої легені, ускладнений лівобічним гемопневмотораксом; закритої травми живота: відрив брижі здухвинної кишки, розрив серозної оболонки сигмоподібної кишки, розрив брижі сигмоподібної кишки, ускладнений гемоперитонеумом; травматичний розрив барабанної перетинки справа, які в сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б» та 12.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, згідно якої просить вирок Подільського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначеного додаткового покарання та звільнити його від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 , зазначає про те, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

Як вважає апелянт, при призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не взяв до уваги, що як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, ОСОБА_5 визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв слідству, добровільно відшкодував витрати на лікування та реабілітацію потерпілої, що підтверджується письмовою заявою останньої; належним чином не враховано також особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні дітей 2016 та 2018 року народження, працевлаштований, характеризується позитивно, активно займається волонтерською діяльністю, яка пов`язана з керуванням транспортним засосом.

Крім того, захисник вказує, що застосоване до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, призведе до обмеження ОСОБА_5 у його волонтерській діяльності, оскільки таке покарання, хоч і не виходить за межі встановлені санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, але є явно несправедливим через свою суворість.

За таких обставин, як вважає апелянт, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі стороною захисту, не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і правова кваліфікація дійОСОБА_5 ,не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував особу винного, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме те, що він раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, одружений, має на утриманні дітей 2016 та 2018 року народження, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем роботи характеризується позитивно, працевлаштований, відшкодував потерпілій завдані збитки, свою вину визнав, а його поведінка в суді свідчить про щире каяття.

Крім того, приймаючи до уваги те, що потерпіла претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, не наполягала на призначенні покарання пов`язаного з реальним позбавленням волі, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_5 може бути виправлений та перевихований без ізоляції від суспільства, а тому визнав за можливе його звільнення від відбування основного покарання, на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

На думку суду першої інстанції, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведені у вироку мотиви призначеного покарання, колегія суддів знаходить їх достатньо обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 , як основне, так і додаткове покарання, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому воно не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості, в тому числі в частині позбавлення останнього права керувати транспортними засобами строком на два роки, незважаючи на те, що, відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, має альтернативний характер.

Що ж стосується доводів, на які захисник посилається у своїй апеляційній скарзі в частині незаконності та безпідставності застосування до ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, в тому числі на те, що застосоване до обвинуваченого додаткове покарання призведе до обмеження ОСОБА_5 у його волонтерській діяльності, оскільки таке покарання, хоч і не виходить за межі встановлені санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, але є явно несправедливим через свою суворість, то вони не можуть бути визнані достатніми підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку в цій частині, виходячи з встановлених під час судового розгляду обставин вчиненого кримінального правопорушення та характеру допущених обвинуваченим правил дорожнього руху.

Більш того, приймаючи до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винним, ту обставину, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання, в тому числі додаткове, має на меті не лише виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для висновку про те, що призначене обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є явно несправедливим через свою суворість, оскільки це додаткове покарання хоча і обмежує особу в реалізації права керування транспортним засобом, проте воно сприятиме не лише запобіганню вчиненню аналогічних кримінальних правопорушень самим обвинуваченим, а й підвищенню безпеки дорожнього руху та зменшенню дорожньо-транспортних пригод, пов`язаних з травмуванням та загибеллю учасників дорожнього руху в цілому.

Таким чином, перевіривши та проаналізувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про відсутність законних підстав для зміни або скасування вироку суду, ухваленого щодо ОСОБА_5 , в тому числі в частині призначеного йому додаткового покарання, оскільки оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, а висновки суду, в тому числі щодо мотивів призначеного обвинуваченому покарання, ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним вказаний вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 758/12621/19

Номер провадження : 11-кп/824/2323/2024

Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1