У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу прокурора Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 16.04.2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в кримінальному провадженні №0000130 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про арешт транспортних засобів в кримінальному провадженні №0000130, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.04.2024 року за участі вищевказаних транспортних засобів.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в кримінальному провадженні №0000130 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

Зазначає, що арешт транспортних засобів в кримінальному провадженні №0000130, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.04.2024 року за участі вищевказаних транспортних засобів, під час якої пасажирка мотоциклу ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів, незалежно від того, чи були вони тимчасово вилучені у власників, оскільки є достатні підстави вважати, що транспортні засоби, визнані речовими доказами в цьому кримінальному провадженні зберегли на собі сліди вчиненого злочину.

Також прокурор зазначає, що наразі досудове розслідування триває та існує об`єктивна необхідність у проведені ряду експертиз, зокрема транспортно- трасологічної експертизи та інших слідчих дій.

Окрім того, прокурор стверджує, що арешт транспортних засобів викликаний необхідністю збереження речей, які визнані речовим доказом та які використанні як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До суду надійшло клопотання в якому прокурор просив накласти арешт на транспортні засоби шляхом заборони відчуження, а саме мотоциклу марки «Geon РN-200» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , який перебував під керуванням ОСОБА_8 та автомобіля марки «Аudi А7» реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_9 , в кримінальному провадженні №0000130, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.04.2024 року за участі вищевказаних транспортних засобів.

Клопотання мотивоване необхідністю збереження вказаного майна, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження як речового доказу по кримінальному провадженню, а також необхідністю проведення ряду експертиз, зокрема транспортно - трасологічної експертизи, авто технічної експертизи технічного стану транспортних засобів, об`єктом дослідження яких будуть вищевказані речові докази, а також з метою проведення слідчого експерименту.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя вказав, що цьому випадку досягнення завдання та мети арешту (ч.1,2 ст. 170 КПК України) можливе лише за умови тимчасового вилучення вищевказаних транспортних засобів, що не було здійснено слідчим за процесуального керівництва прокурора. Крім того, прокурором не доведено наявності ризику щодо можливості (наміру власників) відчуження транспортних засобів.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, які передбачені ст. 2 КПК України, своєчасне застосування якого може запобігти негативним наслідкам при розслідуванні злочинів.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Розглядаючи в порядку ст. ст. 170-173 КПК України клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен в тому числі враховувати наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Ці вимоги закону спрямовані на те, щоб арешт майна не привів до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею були дотримані вимоги ст. ст. 170-173 КПК України.

Так, відповідно до матеріалів провадження, 06.04.2024 року приблизно о 20:05 у м. Баштанка Баштанського району, Миколаївської області в районі перехрестя вул. Героїв Небесної Сотні та вул. Ювілейної відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення т/з) за участю автомобіля марки «Аudi А7» реєстраційний номер НОМЕР_2 , та мотоциклу марки «Geon РN-200» реєстраційний номер НОМЕР_1 . В результаті ДТП тілесні ушкодження отримала пасажирка мотоциклу марки «Geon РN-200» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якими була доставлена до медичного закладу.

08.04.2024 року відомості за вказаним фактом були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

09.04.2024 року в період часу з 18:15 по 18:30 за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції проведено огляд предмету (транспортного засобу) під час якого було виявлено мотоцикл марки «Geon РN-200» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому маються механічні пошкодження характерні дорожньо-транспортній пригоді.

10.04.2024 року в період часу з 09:20 по 09:40 за адресою: АДРЕСА_2 , проведено огляд предмету (транспортного засобу), під час якого було виявлено автомобіль марки «Аudi А7» реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якому маються механічні пошкодження характерні дорожньо-транспортній пригоді.

Вищевказані транспортні засоби після їх виявлення (з наявними механічним пошкодженнями, характерними для дорожньо-транспортної пригоди) та огляду не були вилучені та були залишені на зберігання власникам.

Постановами слідчого від 10.04.2024 року ці транспортні засоби визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

В клопотанні, поданому до суду першої інстанції, прокурор просив накласти арешт на вищевказані транспортні засоби шляхом заборони їх відчуження, обґрунтовуючи при цьому клопотання необхідністю збереження майна, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження як речового доказу по кримінальному провадженню, а також необхідністю проведення ряду експертиз, зокрема транспортно - трасологічної експертизи, авто технічної експертизи технічного стану транспортних засобів, об`єктом дослідження яких будуть вищевказані речові докази.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо того, що прокурором не було доведено необхідність арешту вищевказаних транспортних засобів саме шляхом встановлення заборони їх відчуження.

Крім того, є вірним висновок слідчого судді, що прокурором не доведено наявності ризику щодо можливості та наміру власників на відчуження вищевказаних транспортних засобів.

З урахуванням викладеного вище, відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нової, про що просить апелянт.

в с т а н о в и в :

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 16.04.2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в кримінальному провадженні №0000130 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: