Справа № 358/44/24 Провадження № 1-кп/358/200/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт, який надійшов з Обухівської окружної прокуратури у кримінальному провадженні № 00000001 у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Іванівка Богуславського району Київської області, громадянина України, із базовою середньою освітою, не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

08.12.2023 року приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_6 перебував на території АЗС «Авантаж», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив свій час відпочинку, а саме вживав алкогольні напої. В цей же час, на вищевказаній АЗС «Авантаж» в бесідці, відпочивала ОСОБА_4 зі своїми товаришами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10

08.12.2023 приблизно 23 год. 20 хв., перебуваючи в бесідці АЗС «Авантаж» по АДРЕСА_2 до вказаних громадян підійшов ОСОБА_6 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив сварку з ОСОБА_4 , внаслідок чого між ними склалися неприязні відносини та вказану сварку припинила ОСОБА_8 втрутившись у неї і ОСОБА_6 відійшов від вказаних громадян.

В подальшому, 08.12.2023 приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_6 на території АЗС «Авантаж» по АДРЕСА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті раніше виниклих неприязних відносин повторно підійшов до вказаних громадян та вчинив сварку із ОСОБА_4 . Під час вказаної сварки у ОСОБА_6 виник умисел на протиправне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Після чого, 08.12.2023 приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , діючи умисно, на грунті раніше виниклих неприязних відносин та особистої неприязні, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, наніс останній один удар кулаком лівої руки в обличчя ОСОБА_4 .

Згідно з висновком експерта від 02.01.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синця з крововиливом перехідної кайми та слизової верхньої губи, які утворились від дії тупого(их) предмета(ів) та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України визнав в повному обсязі та підтвердив обставини його вчинення, вказавши на час, місце, спосіб вчинення, та показав, що фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті він не оспорює. Зазначив, що вчинив вказане кримінальне правопорушення під впливом тяжких життєвих обставин та з огляду на тяжке матеріальне становище в разі призначення судом покарання у вигляді штрафу в будь-якому розмірі не зможе його оплатити. В частині цивільного позову просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, оскільки заявлена цивільним позивачем сума є великою та у нього тяжке матеріальне становище. Разом із тим не оспорював факту заподіяння ним потерпілій моральних страждань вчиненим кримінальним правопорушенням.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 підтвердила фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, вказавши час, місце, спосіб вчинення. З урахуванням обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та відсутності вибачень з боку обвинуваченого, просила призначити йому найсуворіше покарання. Свій цивільний позов про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в сумі 50 000 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн підтримала та обґрунтувала наступним. Зазначила, що певний час після вчинення у відношенні неї обвинуваченим кримінального правопорушення, вона не виходила з дому через острах за своє здоров`я та відчуття безпорадності і приниження. Протягом тижня вона проходила лікування та лише на 7-8 день змогла нормально їсти та розмовляти. Був порушений нормальний уклад її життя. Додала, що обвинувачений за весь час після вчиненого ним кримінального правопорушення не вибачився, не запропонував будь-яку допомогу, не компенсував жодних витрат. З цих підстав просить цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді виправних робіт, оскільки конфлікт був не просто словесний, обвинувачений не вживав заходів для примирення, кримінальне правопорушення скоїв в стані алкогольного сп`яніння. В частині цивільного позову зазначив, що моральна шкода потерпілій в сумі 50 000 грн обгрунтована спричиненням їй моральних та фізичних страждань, які викликали негативні зміни в її житті, а саме: негативні переживання, спогади, насторогу, тривогу, переживання фізичних незручностей, тимчасову відірваність від активного соціального життя. В частині витрат на правничу допомогу зазначив, що сума 20 000 грн розрахована з урахуванням вартості 1 години 2 000. В цілому на справу витрачено 10 годин, що складає представництво інтересів потерпілої на стадії досудового розслідування, складання позовної заяви та представництво інтересів в суді. Додатково зазначив, що станом на дату розгляду справи судом потерпілою здійснено оплату послуг з правничої допомоги в сумі 10 000 грн. Цивільний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Судовим розглядом встановлено, що крім визнання обвинуваченим своєї вини та показань потерпілої встановлені судом обставини підтверджуються:

-заявою потерпілої ОСОБА_4 до Відділу поліції №2 Обухівського РУП від 09.12.2023 щодо спричинення їй 08.12.2023 тілесних ушкоджень у вигляді розбитої губи ОСОБА_6 ;

-фотознімками потерпілої ОСОБА_4 від 08.12.2023 безпосередньо після нанесеного удару;

-протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , від 02.01.2024 із фототаблицею;

-висновком судово-медичної експертизи № 1 від 02.01.2024, відповідно до якого виявлені у ОСОБА_4 ушкодження у вигляді: синця з крововиливом перехідної кайми та слизової верхньої губи, які утворилися від дії тупого(их) предмета(ів) та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані ушкодження могли утворитися за обставин, на які вказує потерпіла в ході допиту, в ході проведення слідчого експеримента за її участі;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 02.01.2024 за участю потерпілої ОСОБА_4 із фототаблицею, в ході якого потерпіла відтворила обставини події 08.12.2023 та на статистові показала як саме ОСОБА_6 наніс їй удар кулаком лівої руки в область верхньої губи.

Таким чином, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження, відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у тому, що він заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, ступінь суспільної небезпеки, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 в силу ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 в силу ст. 67 КК України суд визнає вчинення критмінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

З характеризуючих матеріалів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, має постійне місце проживання, за місцем мешкання характеризується посередньо.

При цьому суд враховує положення ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінальне правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З огляду на викладене суд вважає, що покарання у виді штрафу призначено бути не може, оскільки воно не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та його суспільній небезпеці, внаслідок м`якості. Крім того, як зазначив ОСОБА_6 в судовому засіданні, він не працює та його родина перебуває у важкому матеріальному становищі та покарання у вигляді штрафу він не зможе виконати.

Крім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним» («Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року). У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги те, що обвинувачений не працює, до нього не може бути застосоване покарання у виді виправних робіт, у зв`язку із чим призначення такого виду покарання, як просила потерпіла та її представник- адвокат в судовому засіданні, яке є найбільш суворим, що передбачено санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, не відповідатиме принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

З огляду на викладене, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, суд вважає необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, призначення покарання у виді громадських робіт в межах, встановлених для даного виду покарання санкцією частини статті.

Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_4 цивільний позов, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В силу вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи з положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року за № 4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 709/1173/17 (провадження № 51-875км19), згідно з якою, зокрема, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. (п.6 ст.3 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20).

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. (Постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Що стосується вимог потерпілої - цивільного позивача ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн., суд приходить до висновку, що потерпіла, внаслідок вчинення у відношенні неї обвинуваченим кримінального правопорушення, понесла моральні страждання, пов`язані з розладом нормального життя у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, нервової напруги, психологічних страждань, переживань, незручностей.

Разом із тим, нормативно не встановлено мінімальний і максимальний розміри відшкодування моральної шкоди та методику його визначення. В той же час, при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Приймаючи до уваги характер та глибину душевних страждань потерпілої, яких вона зазнала в результаті злочинних дій обвинуваченого, враховуючи обставини справи, можливості відновлення попереднього стану життя потерпілої, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним заявлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, і стягнути з обвинуваченого 15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Також потерпілою ОСОБА_4 заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу у даному кримінальному провадженні в розмірі 20 000 грн. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_5 вказаний розмір правничої допомоги розрахований наступним чином: на вказане кримінальне провадження ним витрачено 10 год з урахуванням стадії досудового розслідування та стадії судового розгляду. З урахуванням вартості години роботи адвоката 2 000 грн, яка обумовлена договором про надання правничих послуг від 28.12.2023, сума до сплати 20 000,00 грн. При цьому потерпілою сплачено адвокату 10 000,00 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в цій частині суд виходить з наступного.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони (Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 753/10228/20, провадження № 51-5868км21).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), що підтверджується відповідними висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, до яких належать, зокрема, і витрати на правову допомогу, що, у відповідності до ст. 91 КПК України, є предметом доказування у кримінальному провадженні.

Відповідно до матеріалів справи, на підтвердження понесених потерпілою витрат на правничу допомогу представником потерпілого надано договір про надання правничої допомоги від 28.12.2023, квитанції про оплату від 22.02.2024 2 000 грн; 30.01.2024 2 000 грн; 28.12.2023 4 000 грн; 18.03.2024 2 000 грн.

Разом із тим, суд зазначає, що в підтвердження заявленої суми 20 000 грн на правничу допомогу суду не надано окремих рахунків та/або актів виконаних робіт як передбачено Договором про надання професійних правничих послуг адвоката від 28.12.2023.

Таким чином суд позбавлений можливості встановити обсяг робіт адвоката на стадії досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Щодо правничої допомоги на стадії судового розгляду, суд зазначає, що адвокатом було складено позовну заяву, та адвокат приймав участь у 3-х судових засіданнях: 22.02.2024 тривалістю 11 хвилин, 18.03.2024 тривалістю 16 хвилин, 05.04.2024 тривалістю 43 хвилини.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що потерпіла отримала адвокатські послуги, суд вважає за необхідне стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з цим, з огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються незначною кількістю нормативно-правових актів, стосовно них існує судова практика, складнощів щодо процесу доказування чи витребування доказів не виникало, суд вважає, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним, а тому, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням наведеного, суд приходить висновку, що позовні вимоги цивільного позивача в частині стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню та з обвинуваченого на її користь слід стягнути в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу грошову суму в розмірі 10 000,00 грн.

Процесуальні витрати відсутні. Речові докази відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався. Клопотань про обрання запобіжного заходу в судовому засіданні не заявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.373,374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 160 (сто шістдесят) годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 15 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 10 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Судові витрати відсутні. Речові докази відсутні.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно, після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1