НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

27 травня 2024 року Справа № 322/578/24

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Душанбе, громадянина України, неодруженого, який має вищу освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за мобілізацією, який проходить службу на посаді командира танка 3 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «сержант», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та, проходячи її на посаді командира танка 3 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.ст.9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 01.03.2024, приблизно о 10 годині 45 хвилин, перебуваючи у місці тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , розташованому у АДРЕСА_2 , у присутності заступника командира танкового батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_6 , який відповідно до вимог ст.ст.29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати наказ заступника командира танкового батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , направлений на реалізацію бойового розпорядження командира танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 №399дск від 29.02.2024 щодо переміщення особового складу 3 танкової роти військової частини НОМЕР_1 , який не задіяний для виконання бойових завдань в складі екіпажу в АДРЕСА_3 для виконання робіт по фортифікаційному обладнанню позицій відділень та вогневих позицій в районі лісосмуги «Павлоград» т.01-09, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.4 ст.402 КК України, - непокора, тобто інше умисне невиконання наказу, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд погоджується з цією кваліфікацією.

27.05.2024 між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0001726 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 1 березня 2024 року, з одного боку, та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 (в угоді помилково процесуальний статус останнього вказаний як підозрюваний) з іншого, за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої на виконання вимог ст.ст.469, 472 КПК України сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних, для даного кримінального провадження, обставин та правової кваліфікації дій за ч.4 ст.402 КК України.

ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, вчиненого ним за викладених обставин у повному обсязі врученого йому обвинувального акту.

ОСОБА_4 в ході досудового розслідування добровільно повідомив правоохоронні органи про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

З ОСОБА_4 домовленостей щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою не було.

Узгоджуючи покарання ОСОБА_4 сторони враховували тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, беззастережне визнання своєї винуватості, участь у відсічі збройної агресії російської федерації, і вважали за можливе, застосувати положення ст.69 КК України та погоджувалися на призначення йому покарання більш м`якого ніж передбаченого санкцією ч.4 ст.402 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Також сторони погодилися щодо необхідності застосування положень ст.62 КК України, на заміну ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Сторони дійшли остаточної згоди на призначення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , остаточного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, із застосуванням ст.ст.62, 69 КК України, у виді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

В угоді передбачені наслідки її укладення і затвердження визначені ч.2 ст.473 КПК України, зокрема обмеження для сторін права на оскарження вироку відповідно до ст.ст.394, 424 КПК України, ОСОБА_4 роз`яснено положення щодо відмови від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 п.1 ч.4. ст.474 КПК України та наслідки невиконання угоди.

До початку судового засідання від прокурора надійшли копії документів, які характеризують особу обвинуваченого.

Прокурор просив долучити вказані документи до матеріалів провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 і його захисник не заперечували проти долучення документів, а також просили долучити до матеріалів провадження копії довідки про звільнення і квитанції про внесення застави.

Прокурор, в свою чергу, вважав за доцільне долучити надані стороною захисту копії документів.

Документи надані сторонами були долучені до матеріалів провадження.

Також сторони просили суд затвердити згадану угоду.

ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Дослідивши угоду і матеріали судового провадження, заслухавши доводи сторін, після роз`яснення їм наслідків укладення угоди, які передбачені ч.4 ст.474 КПК України, виконавши вимоги п.п.6, 7 вказаної статті, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання, а також наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов таких висновків.

Положеннями ст.468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо тяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Кримінальне правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 віднесено до цієї категорії.

У судовому засіданні судом було з`ясовано, що обвинувачений розуміючи, що кримінальне провадження стосовно нього може бути розглянуто в судовому засіданні, де він буде мати весь обсяг прав, у тому числі, допитувати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, які свідчать на його користь - просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд переконався, що обвинувачений свою винуватість у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав беззаперечно із розумінням того, що відмовляється від частини своїх прав, включаючи право на судовий розгляд, що угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу.

Також, суд пересвідчився в дійсності існування обставин, які зазначалися в угоді в контексті вимог ст.ст.69 (визнання вини, щире розкаяння, участь у відсічі збройної агресії російської федерації) і 62 КК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 і обвинуваченим ОСОБА_4 за участю його захисника.

ОСОБА_4 судом роз`яснені наслідки невиконання угоди.

Судові витрати і речові докази у провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Клопотань про зміну запобіжного заходу під час судового розгляду не заявлялось тому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, до набрання вироком законної сили доречно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.373, 374, 394, 424, 468, 472 -4 76 КПК України, суд

ухвалив:

затвердити угоду про визнання винуватості від 27 травня 2024 року, укладену у м. Запоріжжі між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 і обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України і призначити йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.62 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зарахувати в строк відбування покарання, два дні перебування ОСОБА_4 під вартою з 25.03.2024 до 26.03.2024 включно з розрахунку, один день тримання під вартою за день тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Альтернативний запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави, до набрання вироку законної сили, залишити без змін.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізького області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України:

- обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику і направити прокурору.

Суддя ОСОБА_1