ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1052/24 Справа № 204/3212/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2024 року обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою, обставини провадження, дані про особу обвинуваченої, посилався на те, що ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не припинили існувати та застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе їм запобігти. При цьому, суд не знайшов підстав для визнання обвинуваченій альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченої просить ухвалу скасувати та відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на недоведеність встановлених судом ризиків та обвинувачення в цілому. Адвокат зазначає, що обвинувачення ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, що суд вкотре залишає поза своєю увагою, необґрунтовано надавши перевагу обставинам, зазначеним прокурором. Захисник звертає увагу на те, що суд врахував обставини провадження, проте не надав жодної оцінки доводам захисту стосовно відсутності доказів на їх підтвердження. Поряд із цим, адвокат не погоджується й з заявленими прокурором ризиками. На думку апелянта, обвинувачена не має жодних підстав для переховування, а ризик вчинення нею іншого кримінального правопорушення ґрунтується лише на припущеннях суду щодо доведеності її обвинувачення. Захисник вважає, що прокурором не надано належних доказів на підтвердження існування зазначених ризиків, тоді як сама лише тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 не може їх доводити. Більш того, наведені ризики є взаємовиключними. Серед іншого, захисник вважає незаконною відмову суду у зверненні до ВС. Адвокат зазначає, що позиція суду щодо неможливості визначення застави та застосування найбільш суворого запобіжного заходу ґрунтується на положеннях КПК України, які визнані судом неконституційними. На переконання захисника, суд мав застосувати положення Конституції або звернутись з відповідним клопотанням до верховного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченої та захисників, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 01 лютого 2024 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останньої.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою, та дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують тримання обвинуваченої під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи захисту щодо зміни обвинуваченій запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою, особу обвинуваченої та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньої та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою, та стороною захисту не наведені.

Що стосується доводів захисту про недоведеність ризиків переховування обвинуваченої від суду та вчинення нею іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому вона обвинувачується, то вони не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , обставини провадження та покарання, яке загрожує останній у разі визнання винуватою, беззаперечно вказує на його існування.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у державній зраді, що в умовах воєнного стану значно підвищує суспільну небезпечність обвинуваченої.

Що стосується тверджень захисту про безпідставне застосування судом положень ч. 6 ст. 176 КК України, то вони також є необґрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вимогами ч. 6 ст. 176 КПК України встановлено лише право суду застосувати під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Більш того, вимогами ч. 6 ст. 176 КПК України не визначено неможливості застосування до особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, на відміну від положень ч. 5 ст. 176 КПК України, які виключено з КПК України.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що під час апеляційного розгляду знайшли підтвердження ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, положення ч. 6 ст. 176 КПК України були застосовані судом правильно.

Щодо доводів захисника про те, що суд безпідставно не визначив обвинуваченій розмір застави, а також не ініціював звернення до Верховного Суду, у зв`язку з невідповідністю положень КПК України рішенню Конституційного Суду, то вони також є необґрунтованими.

Так, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402, 405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На переконання колегії суддів, з огляду на обставини провадження, тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , а також особу останньої, підстави для визначення розміру застави дійсно відсутні, оскільки остання не здатна забезпечити виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків.

Що стосується обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_7 , то ці обставини перевіряються судом під час ухвалення остаточного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було вирішено під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4