Справа № 404/5368/24
Номер провадження 1-кс/404/2137/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні і місті Кропивницькому клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0001359стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Токмак, Запорізької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, внутрішньо переміщеної особи, не одруженого, без утриманців, офіційно не працевлаштованого, без фактичного місця реєстрації, проживаючого по АДРЕСА_1 , перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, стосовно якого Кіровський районний суд м. Кіровограда розглянув обвинувальний акт за ч. 4 ст. 185 КК України,

підозрюваногоу цьому кримінальному провадженні за 4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням по зазначеному кримінальному провадженню, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , якому 12.06.2024 року вручено повідомлення про підозру в тому, що він в період дії воєнного стану на території Україні, 06.05.2024 року близько 20 годин 00 хвилин в приміщенні АЗС №КГ13 ТОВ «ОККО ДРАЙВ», що за адресою вул.. Вокзальна, 14-А в м. Кропивницькому, таємно викрав товар на суму 697 гривні 67 копійок.

Слідчий з прокурором заявлені у клопотанні вимоги підтримали.

Підозрюваний і захисник заперечують можливість застосування запропонованого слідчим виду запобіжного заходу-тримання під вартою через: відсутність ризиків невиконання ним процесуальних обов`язків, слідству він не перешкоджає, співпрацює із слідством, тому просить застосувати до нього запобіжний не пов`язаний з триманням під вартою.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення. Внесене на розгляд слідчого судді клопотання, відповідає як вимогам ст.184 КПК України, так і практиці застосування рішень Європейського суду, оскільки обставини зафіксовані в протоколах: допиту свідків та представника потерпілого, проведення огляду місць подій, протоколи впізнання, в сукупності містять достатньо даних, про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України.

На початковій стадії досудового розслідування, не вимагається визначати правильність кваліфікації, а також: достатність, належність, допустимість, достовірність доказів. Остаточним оцінку доказам надає суд, під час судового розгляду. Для вирішення цього клопотання достатньо встановити наявність обґрунтованості пред`явленої підозри, що виконали слідчий з прокурором.

Згідно ч. 2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Злочин, в якому ОСОБА_5 пред`явлено повідомлення про підозру є: тяжким, умисним, корисливим. Посягає на суспільні інтереси - проти власності.

У даному випадку наявні реальні ознаки суспільного інтересу та необхідність забезпечення завдань кримінального провадження, у тому числі: завершення досудового розслідування по кримінальному провадженню, тощо (ст.2 КПК України).

Разом з цим, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. (ч.1 ст.183 КПК України)

Якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставин, передбачених пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. (ч.4 ст.194 КПК України)

Додержуючись вимог частин 1 та 2 ст.22 та ст.26 КПК України, клопотання вирішено в межах заявлених вимог, доводів і долучених до клопотання доказів, у зв`язку із чим переконаний у необхідності забезпечення ОСОБА_5 гарантованого йому права на свободу, згідно якого ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. (ст.29 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст.12 КПК України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах, передбачених цим Кодексом.

Прокурор довів сукупність: обґрунтованої підозри разом з існуванням ризиків передбачених ст.177 КПК України, але не вказав переконливих доводів та не долучив беззастережних доказів недостатності застосування більш м`яких видів запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»(далі по-тексту Закон) ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеною особою, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 2 Закону Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту, дотримання та створення умов до інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно ст. 7 Закону ОСОБА_5 має бути забезпечений правами зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб на соціальні послуги: Для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Перереєстрація безробітних, яких у подальшому було зареєстровано як внутрішньо переміщені особи, здійснюється державною службою зайнятості за місцем перебування фактичного проживання особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення. Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України. У разі відсутності в зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення, страхові виплати надаються у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону ОСОБА_5 мають бути створені належні умови для постійного чи тимчасового проживання;оплату вартості комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу в місцях компактного поселення внутрішньо переміщених осіб за відповідними тарифами, встановленими на такі послуги та товари для населення;

У ОСОБА_5 зруйновано житло, втрачено джерело одержання законного доходу.

Акцентую особливу увагу на тому, що особа все одночасно втратила не з власної вини чи бажання, а через збройну агресію РФ. Прокурор помиляється, коли ризики передбачені ст. 177 КПК України, хибно ототожнює з стражданнями особи та її нездатністю адаптуватись у нових умовах кризової ситуації.

Прокурор не подав письмові докази, що органи державної влади; волонтери; фонди; органи місцевого самоврядування роз`яснили і створили умови для реалізації ОСОБА_5 належних прав та гарантій, проте підозрюваний свідомо та безпідставно відмовився від їх отримання.

Прокурор не довів ухилення підозрюваного від явки до органу досудового розслідування. Надані на дослідження матеріали клопотання вказують про передчасність таких припущень, оскільки в системі заходів забезпечення кримінального провадження,- тримання під вартою, є найвпливовішим тимчасовим обмеженням гарантованих людині Конституційних прав та свобод.

Так, ОСОБА_5 в судовому засіданні чітко вказав, що він зобов`язується беззастережно виконувати покладені на нього обов`язки під час досудового розслідування та сприяти з`ясуванню обставин подій. Ознаки протиправної поведінки припинив, розкаюється, усвідомлює суспільну небезпеку вчиненого, запевняє у недопущенні подібних дій у майбутньому.

Крім цього, ОСОБА_9 є інвалідом ІІІ групи з дитинства, мав неодноразові випадки інсультів та перелом шийки бедра.

Не існує законних підстав для застосування ОСОБА_5 найсуворішого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою. Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту буде безрезультатним заходом, так як підозрюваний втратив житло, яке мав в АДРЕСА_2 , внаслідок воєнний дій на території України, пов`язаної з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р. (із змінами)»Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування», тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи, передбачені законом, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків,передбачених КПК України.

Визнання підозрюваним редакції пред`явленої підозри свідчить про відсутність підстав для приховування, перешкоджання чи перекручування визначальних обставин у справі, тобто така його поведінка позитивно позначиться на розумних строках.

Від учасників провадження не надходило заяв про незаконний вплив на них з боку підозрюваного. Такий факт спростовує твердження ініціатора клопотання про намір сторони захисту незаконно вплинути на результати досудового розслідування.

Сторона обвинувачення не подала доказів необхідності застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На орган досудового розслідування покладається обов`язок організувати та забезпечити умови неухильного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, пов`язаних з виконанням застосованого щодо підозрюваного виду запобіжного заходу. Таким чином, застосування менш суворого заходу забезпечення та контроль з боку органу поліції зможуть попередити існуючі ризики.

Відповідно до вимог ст.ст.36 та 40 КПК України, на слідчого з прокурором покладається організація проведення ефективного досудового розслідування та обов`язок збору доказів. Від початку цього кримінального провадження останні мали достатньо часу оглянути/вилучити/процесуально зафіксувати докази. Тобто не існує законних передумов для знищення, перетворення доказів, а відтак і законних підстав для звернення з клопотанням про застосування найсуворішого виду запобіжного заходу.

З урахуванням можливих наслідків процесуального вирішення цього кримінального провадження, соціального статусу, ступеню суспільної небезпеки, особи підозрюваного та його стану здоров`я, обґрунтовано вважаю, що на час досудового розслідування ОСОБА_5 достатньо застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, що забезпечить реалізацію його права на житло, отримання соціальних виплат, працевлаштування, соціалізацію та попередить заявлені у клопотанні ризики.

Саме такий вид запобіжного заходу узгоджується із тяжкістю можливого покарання, яке загрожує підозрюваному, а також самій меті його застосування, тобто забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, попередить можливість його переховування від органів досудового розслідування або суду, ймовірного незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні. (п. п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України).

Особисте зобов`язання співмірно з особою підозрюваного та обставинами пред`явленої йому підозри, у тому числі забезпечить права та буде запобігати ризикам, зазначеним в п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.

Згідно п.2 ч.1 та ч.2 ст.219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Таким чином, обрахунок строку досудового розслідування по означеному кримінальному провадженню починається з моменту повідомлення про підозру, тобто з 31 січня 2024 року.

Дія застосованого запобіжного заходу в виді особистого зобов`язання, не може перевищувати наявного строку досудового розслідування (два місяці з моменту затримання), з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 181,193-195, 196 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - відмовити.

Підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на нього наступні обов`язки:

-прибувати до кабінету слідчого, прокурора, судді, у залежності від стадії кримінального провадження, за їхньою першою вимогою;

-не відлучатися за межі міста Кропивницького, без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді, суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи слідчого суддю, суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

-уникати в будь-якій формі контактів як особисто, так і через сторонніх осіб із свідками;

Початок дії строку застосованого відносно підозрюваного особистого зобов`язання обчислювати з дня вручення особі повідомлення про підозру, тобто з 12 червня 2024 року.

Строк дії застосованого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відносно підозрюваного, встановити в межах існуючого двохмісячного строку досудового розслідування, тобто до 12 серпня 2024 року.

Підозрюваному роз`яснити, що у разі невиконання перерахованих обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого, а на стадії перебування справи у провадженні суду, на прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1