Дата документу 02.05.2024 Справа № 335/7737/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/412/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/7737/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який проживає та зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

20 червня 2020 року приблизно о 03 годині 20 хвилин ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля входу в кафе «Атмосфера», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфліктної ситуації між ним та раніше знайомими йому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , тобто двох осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою плаского односторонньо-гострого розкладного ножа, що має колюче-ріжучі властивості, який він утримував у правій руці, наніс ОСОБА_11 1 удар вказаним ножем в область грудної клітини, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді одиночного проникаючого сліпого колото різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння та від якого у приймальному відділенні лікарні настала смерть останнього, а також, діючи умисно з тією ж метою, не зупиняючись на досягнутому, наніс один удар вказаним ножем ОСОБА_12 в область грудної клітини, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у виді одиночного непроникаючого поранення грудної клітки з локалізацією рани на передньо-правій поверхні грудної клітки по передній пахвовій лінії на рівні 2-5-го ребер, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, однак не виконав усі дії, які вважав необхідними для вбивства ОСОБА_12 , внаслідок причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_12 вчинив активний опір, відібравши в нього знаряддя злочину, і в подальшому смерть останнього не настала, так як його своєчасно госпіталізовано до лікувального закладу та надано необхідну медичну допомогу.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині; за ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК, як незакінчений замах на вбивство, під час якого особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила всіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, вчинене щодо двох осіб.

Йому призначено покарання

- за ч.1 ст.115 КК у виді 13 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК у виді 14 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, цивільні позови, скасування арешту майна, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просила вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивувала тим, що зважаючи на те, що заявлена довжина ранового каналу, зафіксована при експертизі трупа становить 14-15 см., логічно припустити, що клинки довжиною 8,8 см та 8,3 см відповідно повинні були б діяти при його утворенні на всю довжину, а відповідно й обушковий кінець повинен відображатися своєю максимальною шириною, отриманою під час експериментальних досліджень 2,5 мм, що значно не відповідає даному параметру шкірної рани від трупа ОСОБА_11 1,25 мм. Довжина клинків досліджених ножів навіть з додаванням максимально науково обґрунтованих невідповідностей у 4 см є меншою, аніж виявлений під час експертизи трупа рановий канал. Таким чином, морфологічні характеристики клинків ножів №№1-2, а саме довжина клинків, форма та ширина обушкових частин клинків не відповідає параметрам травмуючого предмета, яким було спричинено поранення ОСОБА_11 . Отже встановлені досудовим розслідуванням знаряддя злочину не могли спричинити смертельне поранення потерпілому. Для підтвердження або спростування такої обставини стороною захисту були заявлені клопотання про призначення судово-медичної експертизи та про допит судового експерта, в задоволенні яких судом безпідставно було відмовлено. Крім того, суд при ухваленні вироку взяв до уваги лише ті дані, на які вказували потерпілий ОСОБА_12 , свідок ОСОБА_13 , які є рідним братами між собою та двоюрідними братами потерпілого ОСОБА_11 , тобто є зацікавленими особами, з метою приховування фактичних обставин справи надали недостовірні покази щодо обставин події, щодо кількості ударів ножем, щодо кількості нападників, відмовилися в судовому засіданні відповідати на питання сторони захисту, що взагалі ставить під сумнів достовірність їх показів. Також у вироку суд не в повному обсязі виклав покази свідка ОСОБА_14 , не взявши до уваги покази про те, що нападників було двоє. Між тим покази даного свідка узгоджуються з висновками експерта №8-614, відповідно до якого на ножі сірого кольору сліди крові належать одній особі чоловічої статі та співпадають з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_12 та спростовують показання потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 саме обвинуваченим, оскільки зазначали про те, що в руках у ОСОБА_10 був ніж чорного кольору. Оцінюючи покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 суд зазначив, що вони спростовують покази обвинуваченого про те, що з місця події його без свідомості забрали невідомі особи, які доставили його до лікарні. Проте обвинувачений таких показів не надавав, а зазначив, що він сам, будучи побитим та з ножовим пораненням стегна, втік з місця злочину по пляжу, вийшов на АДРЕСА_3 і вже там був підібраний спочатку невідомими йому особами, а потім вже раніше знайомим йому ОСОБА_18 . Таким чином, суд допустив вибірковість в оцінці досліджених доказів, надавши перевагу показам свідків сторони обвинувачення.

Протокол огляду трупа від 20.06.2020 року є недопустимим доказом, оскільки огляд проведено без обов`язкової участі судово-медичного експерта або лікаря. Крім того, слідчим в протоколі не зазначено характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовувалися під час проведення даної дії, не зазначено ким виконувалося фотографування та чи роз`яснені права і обов`язки зазначеному спеціалісту під підпис. Фототаблиця до протоколу, стенограма протоколу, які є додатком до протоколу, підписані лише слідчим, при цьому на ньому відсутні підписи понятих, що ставить під сумнів протокол даної слідчої дії разом з додатком.

Протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.06.2020 року та від 04.09.2020 року є недопустимими доказами, адже отримані з порушенням вимог ст.228 КПК. Зокрема слідчий не зазначив причини проведення даних слідчих дій за відсутності обвинуваченого. Ознаки, за якими потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_10 , не відображають індивідуальних ознак особи та носять загальний характер. При цьому ці слідчі дії були проведені за відсутності захисника обвинуваченого, участь якого у кримінальному провадженні є обов`язковою.

Протоколи слідчого експерименту від 20.06.2020 року та від 21.06.2020 року є недопустимими доказами. Адже в протоколах не зазначено, кому на праві власності належить територія, де проводилася слідча дія, та чи наявні правові підстави щодо проведення слідчої дії за відсутності власників території, відсутності заяв від них з наданням дозволу на проведення такої слідчої дії, ухвали слідчого судді, тощо. Не зазначено характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовувалися під час проведення даної дії, не зазначено ким виконувалося фотографування та чи роз`яснені права і обов`язки зазначеному спеціалісту під підпис. Фототаблиця до протоколу, стенограма протоколу проведення слідчого експерименту, які є додатком до протоколу, підписані лише слідчим, при цьому відсутні підписи понятих, інших учасників справи. Крім того, фототаблиця не містить даних за яким кримінальним провадженням проводиться слідчий експеримент, не зазначено якою особою проводилося відображення процесу і результату слідчої дії, не зазначена дата, місце проведення слідчої дії, не містить підписи під знімками, які повинні розкривати їх зміст. Також в протоколах не зазначено ким виконувалась відео-зйомка, чи роз`яснено даній особі права і обов`язки. Не зазначено характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовувалися під час проведення даної дії та не зазначені відомості про місцезнаходження оригіналу та примірника технічного носія інформації зафіксованої дії. В протоколі не зазначено про наявність додатків до протоколу.

Протокол слідчого експерименту від 21.06.2020 року за участі свідка ОСОБА_14 є недопустимим доказом, оскільки на момент проведення даної слідчої дії свідок був неповнолітній, проте йому не було забезпечено участь законного представника, педагога або психолога.

Висновок експерта №447 не є категоричним та не є конкретним і такі висновки мають характер припущення. Крім того, експерт не надав жодної відповіді щодо наявності слідів металізації на клаптях шкіри трупа, що виключило можливість встановлення індивідуальних ознак знаряддя злочину. Також експертом за власною ініціативою були досліджені фрагменти 4-5 ребер трупа потерпілого, оскільки відповідно до постанови про проведення експертизи фрагменти 4-5 ребер серед об`єктів дослідження не фігурують та не направлялися, а самостійний пошук об`єктів для проведення експертизи заборонений ст.69 КПК. Отже даний висновок експерта є недопустимим доказом.

Висновок експерта №2586 не є категоричним та не є конкретним і такі висновки мають характер припущення. Крім того, під час проведення даної експертизи наведені відомості з медичної карти стаціонарного хворого. Проте відповідно до постанови слідчого даний документ для проведення судово-медичної експертизи не направлявся, а самостійний пошук об`єктів для проведення експертизи заборонений ст.69 КПК, а відтак висновок експерта є недопустимим доказом. Також даний висновок є неповним, оскільки експерт не надав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання щодо наявності слідів металізації, що виключало можливість встановлення індивідуальних ознак знаряддя злочину.

Висновок експерта №451/453/к не є категоричним та не є конкретним і такі висновки мають характер припущення. Крім того, експерт не надав відповідей на питання щодо способу та механізму заподіяння тілесних ушкоджень померлому потерпілому.

Суд в якості доказу вини обвинуваченого, наявності у нього умислу на вбивство послався на висновки експертиз №2586, №421к, №422к, лікарське свідоцтво про смерть, посмертний епікріз. Проте висновки експертиз, лікарське свідоцтво, історія хвороби містять лише медичну оцінку наслідків злочинного діяння і не можуть бути належним доказом обставин вчинення злочину, наявності певного умислу у обвинуваченого на вчинення злочину, а так само і його винуватості.

У кримінальному провадженні достовірно не встановлено знаряддя злочину, не встановлено спосіб та механізм заподіяння тілесних ушкоджень померлому потерпілому. Суд упереджено поставився до показів обвинуваченого, між тим покази обвинуваченого узгоджуються із висновком експерта №689.

Крім того, захисник подала клопотання, в якому, з посиланням на ч.3 ст.404 КПК, просила дослідити під час апеляційного розгляду докази, зазначені в клопотанні.

Захисник ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просила вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що під час подій, які мали місце 20.06.2020 року, обвинувачений також отримав ножове поранення, колото-різану рану лівого стегна, був доставлений до лікарні, де отримав медичну допомогу. Проте органом досудового розслідування не було встановлено ким та за допомогою якого предмета було нанесено тілесне ушкодження обвинуваченому. Висновок експерта №8-614 спростовує покази потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , адже тілесні ушкодження ОСОБА_19 та ОСОБА_20 було нанесено різними ножами, а отже не могли бути нанесені однією людиною. Проте суд належної оцінки висновку експерта №8-614 не надав. Отже вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК, не доведено належними доказами, ґрунтується на суперечливих свідченнях та не узгоджується з висновком експерта №8-614. Крім того, учасник бійки ОСОБА_21 раніше судимий, в тому числі за кримінальне правопорушення проти здоров`я особи, відмовився від дачі показів на підставі ст.63 Конституції України. Зі слів свідків він мав при собі пістолет, яким здійснив від 2 до 5 пострілів. Між тим, органом досудового розслідування не встановлено чи був пістолет вогнепальною зброєю чи сигнально-шумовою моделлю зброї, чи мав при собі ОСОБА_21 колюче-ріжучі предмети. Інший учасник бійки ОСОБА_22 також відмовився від дачі показів на підставі ст.63 Конституції України. Проте органом досудового розслідування не встановлено чи мав при собі ОСОБА_22 колюче-ріжучі предмети. Покази надані свідком ОСОБА_13 під час допиту 20.06.2020 року суперечать його ж показам, наданим під час слідчого експерименту 20.06.2020 року, показам, наданим потерпілим ОСОБА_23 та не узгоджуються з іншими доказами. Не встановлено послідовність ударів, хто першим отримав ножове поранення ОСОБА_24 або ОСОБА_25 , хто з них відібрав у нападника ніж та відкинув в бік, різниться коло учасників бійки, суттєво відрізняється послідовність дій учасників бійки. Згідно з висновком експерта №451/453/К на тілі ОСОБА_26 були виявлені 10 тілесних ушкоджень. Тілесних ушкоджень, які би відповідали другому удару ножем, як зазначено в протоколі допиту потерпілого ОСОБА_27 від 20.06.2020 року, а також в протоколі слідчого експерименту за його участі не виявлено. Більш того, механізм утворення дев`яти тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_26 не відображено ані в протоколі допиту потерпілого, ані в протоколі слідчого експерименту за його участю, ані в протоколах допиту свідка ОСОБА_28 та слідчого експерименту за його участі. Досудове розслідування не встановило в який момент, ким, з якою метою було знищено сліди папілярних узорів на ножах чорного та сірого кольору. Ніж сірого кольору не наданий на впізнання потерпілому ОСОБА_12 для встановлення чи належить саме цей ніж потерпілому ОСОБА_19 , чи саме цей ніж загубив потерпілий ОСОБА_29 . Судом першої інстанції не було встановлено та не зазначено у вироку яким саме ножем були нанесені ножові поранення ОСОБА_30 та ОСОБА_31 . Адже враховуючи висновок експерта №8-614, відповідно до якого тілесні ушкодження ОСОБА_19 та ОСОБА_20 було нанесено різними ножами.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 прокурор просив апеляційну скаргу залишити без задоволення через безпідставність наведених в ній доводів, а вирок суду залишити без змін як законний та обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисників, які повністю підтримали подані апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; представника потерпілого, прокурора, які заперечили проти апеляційних скарг та просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК, суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо нього.

Колегія суддів вважає надану оцінку доказам судом першої інстанції правильною, зважаючи на таке.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Суд першої інстанції врахував вказаний стандарт та навів мотиви прийнятого рішення зі спростуванням версії сторони захисту.

Так, мотивуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_10 за ч.1 ст.115, ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК суд першої інстанції поклав в основу вироку зібрані у встановленому законом порядку та досліджені у судовому засіданні докази.

Зокрема суд першої інстанції безпосередньо дослідив покази потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що 19.06.2020 року він відпочивав в кафе «Атмосфера» разом із двоюрідним братом ОСОБА_32 та знайомими. Також у клубі відпочивали ОСОБА_33 , якого вони знають, а також ОСОБА_34 та ОСОБА_35 . ОСОБА_36 присідав до них за столик, однак у подальшому вийшов та більше до закладу його, як і ОСОБА_37 не впускали. Приблизно о 02 годині 50 хвилин 20.06.2020 року він вийшов із закладу та стояв на вході з братом ОСОБА_38 , спостерігаючи за ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , які також вийшли з клубу та підійшли до ОСОБА_41 , ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , що стояли неподалік. При цьому він побачив, як ОСОБА_44 дістав з кишені розкладний ніж, який розклав. Після чого склав та поклав у кишеню. Він одразу підійшов до них, та почув, що Крапівний ОСОБА_45 всіляко провокує бійку, пропонуючи йому, ОСОБА_46 чи ОСОБА_47 побитись з ним. Він вибачився, сказавши, що бійку вчиняти вони не будуть, після чого вони розвернулись та пішли у напрямку входу у кафе. Він з ОСОБА_39 йшли попереду, ОСОБА_48 праворуч від нього, а ОСОБА_49 на декілька кроків позаду них. Майже одразу він почув якийсь звук позаду себе, розвернувся напівоберта та побачив, що ОСОБА_49 лежить на землі обличчям донизу, на ньому сидить ОСОБА_50 , який наносить йому удари, а ОСОБА_35 також б`є Якова ногами. В цей момент до нього підбіг ОСОБА_33 та наніс йому удар ножем, який тримав у правій руці, в область грудної клітини. В цей час його брат ОСОБА_48 підбіг до ОСОБА_51 , та став нахилятись, намагаючись йому допомогти. Він крикнув, що у ОСОБА_52 ніж, однак останній в цей час наніс удар ножем Георгію у груди. ОСОБА_36 намагався нанести ще один удар Георгію, однак з метою перешкодити йому та допомогти оборонятись підбіг ОСОБА_53 , який обхопив ОСОБА_54 ззаду, та допоміг ОСОБА_46 забрати у нього ніж.

При цьому суд також установив, що під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_10 як особу, яка 20.06.2020 року поблизу кафе «Атмосфера» завдала йому і ОСОБА_11 ножові поранення, що зафіксовано у відповідному протоколі від 21.06.2020 року.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 від 21.06.2020 року потерпілий під час даної слідчої дії розповів та відтворив обставини вчиненого кримінального правопорушення, наполягаючи на тому , що саме ОСОБА_10 наніс ножові поранення йому і ОСОБА_11 з мінімальним розривом у часі в ході одного нападу.

Крім того, суд також безпосередньо дослідив покази свідків.

Зокрема свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що працював охоронцем у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В ніч з 19.06.2020 року на 20.06.2020 року був на робочому місці. В ту ніч у кафе відпочивали його рідний брат ОСОБА_12 та двоюрідний брат ОСОБА_11 у компанії з ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 . Приблизно о 01 годині ночі до кафе прийшли ОСОБА_58 зі своїми друзями ОСОБА_59 , ОСОБА_60 та ОСОБА_61 . Вони декілька разів намагались увійти в кафе, проте охорона їх не впускала у зв`язку з їх сильним алкогольним сп`янінням. Далі ОСОБА_33 якимось чином увійшов до кафе, однак охоронці його вивели. Приблизно о 03 годині на вулиці, неподалік від кафе, відбулась розмова між ОСОБА_59 та його двоюрідним братом ОСОБА_39 , при цьому ОСОБА_45 розмовляв на підвищених тонах. Далі до них підійшов ОСОБА_62 та запитав у ОСОБА_63 чи все нормально. ОСОБА_45 став проганяти ОСОБА_51 , виражаючись на його адресу нецензурною лайкою. До них підійшов ОСОБА_33 , який дістав з кишені складний ніж, продемонструвавши розклав його. Далі до них підійшов ОСОБА_64 , який сказав, що вони не хочуть конфліктів. Далі ОСОБА_64 , ОСОБА_48 та ОСОБА_49 почали відходити. В цей час зі спини до Якова підбіг ОСОБА_45 , який повалив його на землю. ОСОБА_35 також підбіг до ОСОБА_51 та вдарив його ногою. Він сам підбіг до місця події та намагався розборонити бійку. При цьому, побачив як ОСОБА_33 наніс удар ножем у груди Папієву Георгію. Ніж був той самий, що той до цього діставав з кишені, і який ОСОБА_10 тримав у правій руці. На момент удару ОСОБА_48 також намагався розборонити бійку, дещо нахилившись над ОСОБА_40 , та стояв правим боком до ОСОБА_10 . ОСОБА_36 також наніс один удар тим же ножем ОСОБА_65 в область плеча, а другий удар ОСОБА_64 відбив, від чого ніж відлетів у сторону.

Про зазначені обставини свідок ОСОБА_13 також повідомив при відтворенні обставин події під час проведення за його участю слідчого експерименту, а під час пред`явлення йому 04.09.2020 року особи для впізнання за фотознімками впізнав ОСОБА_10 як особу, яка вчинила злочин, очевидцем якого він був.

Також суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги покази свідка ОСОБА_14 , який надав суду покази про те, що в ніч з 19.06.2020 року на 20.06.2020 року він допомагав у кафе «Атмосфера» у якості помічника офіціанта. Приблизно о 03 годині між двома компаніями відбулась сутичка. Під час сутички хлопець, якого він впізнав як ОСОБА_41 , наніс удар ножем, який він тримав у правій руці, у груди хлопцю на ім`я ОСОБА_48 . Даного хлопця він добре бачив та запам`ятав. Крім того, зі спини було нанесено удар хлопцю на ім`я ОСОБА_64 . Удари наніс хлопець в кепці та футболці, якого він впізнав на фотознімках як ОСОБА_66 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, усупереч доводам сторони захисту, обґрунтовано визнав показання потерпілого та свідків послідовними й такими, що співпадають між собою, не містять істотних суперечностей та узгоджуються з висновками експертиз, і підстав не довіряти їм у суду першої інстанції не було. Натомість показання обвинуваченого суд визнав непідтвердженими й такими, що спростовуються наведеними у вироку доказами.

Крім того, суд першої інстанції врахував і інші письмові докази, надані стороною обвинувачення, зокрема протокол огляду місця події від 20.06.2020 року, відповідно до якого зафіксовано обстановку на місці події та, з-поміж іншого, вилучено ніж сірого кольору з РБК, а також ніж чорного кольору з РБК; висновок експерта №2586 від 11.08.2020 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_11 настала від одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця та гострої крововтрати; висновок експерта №421к від 02.09.2020 року, згідно з яким одиночне непроникаюче поранення грудної клітини з локалізацією рани на передньо-правій поверхні грудної клітини по передній паховій лінії на рівні 2-5-го ребер у ОСОБА_12 кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я і утворилося від дії предмета, що має колото-ріжучі властивості; а також висновки інших проведених у справі судових медичних експертиз, зміст та аналіз яких детально наведено у вироку суду.

Отже, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, районний суд обґрунтовано вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого.

При цьому колегія суддів зазначає, що вбивство, передбачене п.1 ч.2 ст.115 КК, характеризується єдиним наміром щодо вбивства двох (або більше) потерпілих, змістом якого охоплюється умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті декільком фізичним особам. Смерть двох або більше потерпілих утворює собою зміст мисленого уявлення винної особи про результат своїх дій, що є метою вчинення цього злочину як обов`язкової ознаки його суб`єктивної сторони.

Єдність умислу щодо таких дій є характерною відмінною ознакою цього виду вбивства. Водночас єдиним умислом є той, який виник до заподіяння смерті (до її настання) першому потерпілому і охоплює своїм змістом намір (прагнення) заподіяти смерть двом або більше особам.

Якщо суд установив єдиний прямий визначений умисел, спрямований на заподіяння смерті двом або більше особам, вбивство однієї людини і замах на життя другої має кваліфікуватись як незакінчений злочин убивство двох або більше осіб, оскільки єдиного злочинного наміру вбити двох осіб не було реалізовано з причин, що не залежали від волі винної особи, за відповідною частиною ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК незалежно від послідовності злочинних дій та за ч.1 ст.115 КК чи відповідним пунктом ч.2 ст.115 КК (або іншими спеціальними нормами, передбаченими в інших розділах Особливої частини цього Кодексу) у разі наявності таких підстав. Такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 28 вересня 2020 року справа №640/18653/17, провадження №51-543кмо20.

Повертаючись до обставин цього кримінального провадження, колегія суддів вважає, що встановлені під час судового розгляду фактичні обставини даного кримінального провадження, зокрема щодо змісту суб`єктивної сторони вчиненого злочину, свідчать про наявність у ОСОБА_10 єдиного умислу, спрямованого на заподіяння смерті двом потерпілим, що виник до заподіяння смерті першому з них. Про це зокрема свідчить та обставина, що, як зазначив під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_12 , ОСОБА_10 після нанесення удару ножем Папієву Георгію, знову пішов на нього ( ОСОБА_27 ) та хотів вдарити в область живота. Тобто, після заподіяння потерпілому ОСОБА_19 удару ножем в область грудної клітини, обвинувачений повернувся до потерпілого та намагався завдати йому ще удару, тобто мав намір досягти свого наміру вбити обох потерпілих. Між тим, ОСОБА_10 через активний опір потерпілого ОСОБА_12 і відібрання в нього ножа не виконав усі дії, які вважав необхідними для вбивства ОСОБА_12 .

Отже, на переконання колегії суддів, зазначені обставини у сукупності з іншими дослідженими доказами, свідчать про вчинення ОСОБА_10 злочину з прямим визначеним умислом, спрямованим на заподіяння смерті як одному потерпілому, так і другому потерпілому, а тому кваліфікація його дій за ч.1 ст.115 КК та ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК є правильною.

В своїй апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 стверджувала про те, що довжина клинків досліджених ножів навіть з додаванням максимально науково обґрунтованих невідповідностей у 4 см є меншою, аніж виявлений під час експертизи трупа потерпілого раневий канал. Таким чином, на переконання захисника, морфологічні характеристики клинків ножів №№1-2, а саме довжина клинків, форма та ширина обушкових частин клинків не відповідає параметрам травмуючого предмета, яким було спричинено поранення ОСОБА_11 .

Між тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції перевірялись аналогічні аргументи сторони захисту та були відхилені. Зокрема на спростування таких доводів суд першої інстанції обґрунтовано послався на покази експерта ОСОБА_67 , який проводив судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_11 і пояснив, що, вимір раневих каналів проводиться із застосуванням анатомічного зонду. Враховується товщина всіх ушкоджених органів, але точний розмір раневого каналу зазначити не можливо і він визначається досить приблизно через різні фактори, в тому числі, наприклад, розширення чи зменшення серця. В більшості випадків довжина раневого каналу не відповідає довжині клинка і може мати відхилення до 4 см. і більше, оскільки сама динаміка дій осіб може впливати на цей фактор.

З цих підстав колегія суддів визнає необґрунтованими доводи скарги захисника про неможливість заподіяння потерпілому смертельного поранення встановленими органом досудового розслідування знаряддями.

При цьому клопотання сторони захисту про призначення комісійної судово-медичної експертизи було належним чином розглянуто судом першої інстанції та з наведенням достатніх мотивів в його задоволенні було відмовлено, з чим погоджується і колегія суддів.

Судова колегія, як і суд першої інстанції, не вбачає жодних підстав ставити під сумнів достовірність показів потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , як на тому наполягала у скарзі захисник ОСОБА_8 . Адже, як було установлено судом, покази потерпілого та свідка ОСОБА_13 , які були очевидцями злочину, вцілому узгоджуються із встановленими судом обставинами та іншими письмовими доказами у справі та не містять істотних суперечностей. Потерпілий та свідок, на відміну від обвинуваченого, попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів і будь-яких обставин, які могли би свідчити про те, що потерпілий та свідок могли обмовити обвинуваченого, у даній справі не встановлено. Тому суд не мав підстав не довіряти потерпілому та свідку ОСОБА_13 , а їхні показання в силу ст.84 КПК є процесуальними джерелами доказів, які правомірно було покладено в основу вироку.

Сама по собі та обставина, що потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 є рідними братами між собою та двоюрідними братами потерпілого ОСОБА_11 , автоматично не може свідчити про те, що вони надали суду неправдиві покази.

Надаючи оцінку доводам скарги захисника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_14 про те, що нападаючих було двоє та відповідно не відобразив ці покази у вироку, колегія суддів виходить з того, що під час допиту в судовому засіданні зазначений свідок повідомив про те, що за спливом значного часу з моменту подій, які він спостерігав, деякі обставини цих подій він не пам`ятає, що є природним для будь-якої людини. Втім свідок наголосив на тому, що він беззаперечно підтримує свої покази, надані ним під час відтворення подій в ході проведення слідчого експерименту за його участю, який було проведено на наступний день від цих подій. При цьому колегія суддів зазначає, що під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_14 не повідомляв про те, що нападників було двоє, а навпаки весь час стверджував про одного нападаючого, якого детально описав.

Оцінка судом показів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не дає підстав вважати, що суд допустив вибірковість в оцінці доказів, як про це стверджувала захисник ОСОБА_8 . При цьому колегія суддів вважає, що та обставина, яким чином ОСОБА_10 зник з місця злочину принципового значення для доказування у цій справі не має.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі також стверджувала про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події (трупа) від 20.06.2020 року через порушення ч.1 ст.238 КПК та проведення огляду без участі судово-медичного експерта або лікаря, яка є обов`язковою.

Проте колегія суддів не погоджується із такими доводами скарги. При цьому судова колегія виходить з того, що відповідно до матеріалів кримінального провадження після того, як потерпілому ОСОБА_11 було завдано ножового поранення, його було доставлено до міської клінічної лікарні у приймальному відділені якої настала смерть потерпілого, про що було повідомлено поліцію. Місце виявлення трупа завжди вважається місцем події. Отже труп потерпілого ОСОБА_11 було виявлено під час огляду місця події підвального приміщення КУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », тобто огляд трупа не був самостійною та окремою слідчою дією відповідно до положень КПК, а є складовою частиною огляду місця події.

Усупереч доводам захисника в протоколі огляду місця події (трупа) від 20.06.2020 року слідчим вказано характеристику технічного засобу фіксації та носія інформації фотоапарат «Canon» з носієм інформації 16 Гб. Даний протокол підписаний понятими без будь-яких зауважень щодо проведеної слідчої дії. Відсутність в протоколі даних про те, хто здійснював фотографування, а так само відсутність підписів понятих на фототаблицях та стенограмі до протоколу, не зумовлює недопустимості цього доказу і не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає належних та обґрунтованих підстав, які би вказували про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події (трупа) від 20.06.2020 року.

Не вбачаються обґрунтованими і твердження захисника ОСОБА_8 про недопустимість як доказів протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.06.2020 року та від 04.09.2020 року через отримання їх з порушенням вимог ст.228 КПК.

Так, згідно ч.1 ст.228 КПК перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Згідно з частинами 6, 7 зазначеної статті, за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті.

Зі змісту протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.06.2020 року та від 04.09.2020 року вбачається, що потерпілому ОСОБА_12 та свідку ОСОБА_13 було пред`явлено для впізнання разом з фотознімком, де був зображений ОСОБА_10 , ще три фотознімки. При цьому всі особи, зображені на них, а також самі фотознімки, не мали різких відмінностей між собою та інших особливостей, що могли суттєво вплинути на сприйняття зображення особою, яка впізнає.

Перед пред`явленням особи для впізнання за фотознімками потерпілому та свідку було поставлене питання чи зможуть вони впізнати особу та було опитано щодо прикмет, за якими вони можуть впізнати певну із пред`явлених на фотознімках осіб, на що потерпілий та свідок кожний окремо зазначили такі прикмети та вказали на фотознімок із зображенням ОСОБА_10 , описали риси, за якими його впізнають та пояснили, за яких обставин його бачили. Протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками підписані потерпілим, свідком та понятими без будь-яких зауважень чи доповнень.

Зазначені потерпілим та свідком прикмети, за якими вони впізнали ОСОБА_10 , не можна визнати такими, що не відображають індивідуальних ознак особи та містять загальний характер. Адже форма обличчя, форма носа, розріз очей тощо, за якими потерпілий та свідок впізнали ОСОБА_10 , безумовно є індивідуальними ознаками особи.

Не є слушними і аргументи захисту про те, що слідчий, порушуючи вимоги ст.228 КПК, не зазначив причини проведення пред`явлення особи для впізнання саме за фотознімками. Адже за вимогами статті 228 КПК можливе проведення впізнання осіб за фотознімками на розсуд слідчого. Жодних обов`язкових умов для проведення такого впізнання процесуальними законом не встановлено. А обов`язковість обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками законодавством не передбачено.

В розумінні положень ст.228 КПК участь захисника під час пред`явлення потерпілому та свідку особи для впізнання за фотознімками не є обов`язковою.

Відтак матеріали кримінального провадження свідчать про те, що органом досудового розслідування був дотриманий процесуальний порядок проведення пред`явлення особи до впізнання за фотознімками та складено відповідні протоколи, які відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства та відображають з приводу чого здійснено таке впізнання, його підписано всіма особами, які були присутні під час процесуальної дії, зауважень з боку учасників процесуальної дії не надходило.

За наведених обставин істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би давали підстави для визнання протоколів цих слідчих дій недопустимими доказами, колегією суддів не встановлено.

Не можуть вважатися обґрунтованими і твердження захисника ОСОБА_8 про недопустимість як доказів протоколів слідчих експериментів від 20.06.2020 року та від 21.06.2020 року. Адже за змістом протоколів слідчих експериментів вбачається, що ці слідчі дії були проведені не на огородженій території, а на майданчику перед входом в кафе відкритій для загального користування місцевості. Така територія об`єктивно не є житлом чи іншим володінням особи, а тому, з огляду на ч.5 ст.240 КПК, проведення цих слідчих дій не потребувало отримання попереднього дозволу. Крім того, жодна особа не повідомляла про порушення її прав у зв`язку з проведенням цих слідчих дій. Усупереч доводам захисника у вказаних протоколах зазначено характеристики технічних засобів фіксації цифрова відеокамера «Panasonic» з цифровим носієм інформації та цифровий фотоапарат «Canon» з цифровим носієм інформації. Відсутність в протоколах слідчих дій даних про те, хто саме здійснював фотографування та відеозапис, а так само відсутність на фототаблиці та стенограмі протоколів підписів понятих та інших учасників не може бути визнано істотним порушенням вимог процесуального закону і на допустимість як доказів протоколів слідчих експериментів не вливає.

Відсутність на фототаблицях до протоколів слідчих експериментів пояснювальних записів також не зумовлює недопустимості цих протоколів. Адже зміст цих фототаблиць повністю узгоджується з ходом слідчого експерименту, зафіксованого на відеозаписі, а тому підстав вважати, що ці слідчі дії були проведенні в рамках іншого кримінального провадження та не в час і місці, яке зазначено в протоколах, у колегії суддів немає. Відеозапис слідчої дії є електронним документом в розумінні пунктів 1, 3 частини 2 статті 99 КПК. У випадку зберігання електронного документу на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. А тому доводи скарги про відсутність в протоколах слідчих експериментів інформації про місцезнаходження оригіналу та примірника технічного носія інформації не є слушними. Не є прийнятними і доводи скарги про відсутність в протоколах слідчих експериментів інформації про наявність додатків до них. Адже в протоколах цих слідчих дій зазначено, що додатками до них є фототаблиця, відеозапис та стенограма, які долучені до протоколів.

Що стосується аргументів захисника ОСОБА_8 про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 через те, що на момент проведення цієї слідчої дії свідок був неповнолітній, проте йому не було забезпечено участь законного представника, педагога чи психолога, то вони були предметом перевірки суду першої інстанції. Зокрема суд першої інстанції правильно виходив з того, що сам свідок під час проведення за його участі слідчого експерименту навмисно вказав слідчому неправильний свій вік не бажаючи турбувати батьків, про що зазначив сам свідок під час його допиту. Втім, на час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 набув повноліття, він повністю підтримав обставини, про які він розказав та показав під час даної слідчої дії, зазначивши, що він повною мірою усвідомлював те, що відбувалося під час проведення слідчого експерименту та він відтворював обставини події без-будь якого тиску на нього. Отже істотних фундаментальних порушень прав та свобод людини, які би зумовили визнання цього доказу недопустимим, суд першої інстанції не встановив. З такою оцінкою суду погоджується і колегія суддів.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо недопустимості як доказу висновку експерта №447 колегія суддів виходить з такого.

Зі змісту висновку експерта №447 вбачається, що на підставі постанови слідчого від 25 серпня 2020 року експертом було проведено експертизу шкіряного клаптя з передньої поверхні грудної клітини, хрящових частин 4-5 ребер від трупу ОСОБА_11 та двох ножів. При цьому із дослідної частини висновку вбачається, що шкіряний клапоть та фрагменти 4-5 ребер від трупу потерпілого були доставлені у відділення з моргу ЗОБ СМЕ. А відтак твердження захисника про те, що експерт в порушення ст.69 КПК за власною ініціативою дослідив фрагменти 4-5 ребер від трупу потерпілого є безпідставними. Також в дослідній частині цього висновку зазначено про те, що з метою можливого виявлення сполук заліза в області досліджуваного ушкодження було проведено кольорову хімічну реакцію, після чого краї та стінки рани придбали синьо-зелене забарвлення, що характерне для з`єднань заліза.

Не вбачаються обґрунтованими і аргументи захисника ОСОБА_8 про недопустимість як доказу висновку експерта №2586 через нібито самостійний пошук експертом об`єктів для проведення експертизи. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що медична документація хворого ОСОБА_11 була отримана на запит слідчого в порядку ст.93 КПК, а відтак експерт не здійснював самостійне збирання матеріалів для проведення експертизи. При цьому колегія суддів не вбачає підстав вважати даний висновок експерта неповним, як про те стверджувала захисник, оскільки підсумки, наведені у висновку експерта містять відповіді на усі постановлені питання, про що свідчить зазначена експертом нумерація питань.

До заперечень апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що у висновку експерта №451/453/к експерт не надав відповідні на питання щодо способу та механізму заподіяння тілесних ушкоджень померлому потерпілому, колегія суддів ставиться критично. При цьому судова колегія виходить з того, що предметом цього дослідження було з`ясування можливості заподіяння тілесних ушкоджень обом потерпілим при обставинах та умовах, на які вказували очевидці злочину під час їх допиту та проведення за їх участі слідчого експерименту і експерт надав вичерпні відповіді на поставлені перед ним питання. Що стосується способу та механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , то це питання було предметом дослідження судово-медичної експертизи трупа потерпілого.

Усупереч доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в обґрунтування висновку про винуватість обвинуваченого правомірно послався на висновки експертиз, лікарське свідоцтво про смерть та інші дані, оскільки вони встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Підсумовуючи наведене, а також аналізуючи доводи скарги захисника ОСОБА_8 про те, що зазначені вище висновки експертів не є категоричними та мають характер припущень, колегія суддів зазначає, що зазначені експертні дослідження проведені належними особами, які мають відповідний фаховий рівень, освіту, необхідні знання та досвід роботи. Відповідно до вимог закону експерти були попереджені про кримінальну відповідальність за статями 384, 385 КК і в своїх висновках надали вичерпні відповіді на всі питання, які були поставлені їм в постановах слідчого. Експертами здійснено повне дослідження і надано обґрунтовані та об`єктивні письмові висновки. Структура висновків експертів за своїм змістом відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень і не викликає у колегії суддів сумнівів у їх правильності чи повноті.

З огляду на зазначене, будь-яких порушень вимог закону, які би ставили під сумнів правильність вказаних у скарзі захисником висновків експертів колегія суддів не вбачає.

Не вбачаються слушними і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про упереджену оцінку судом показів обвинуваченого. Адже зміст мотивувальної частини вироку суду свідчить про те, що суд ретельно проаналізував та перевірив покази обвинуваченого, які були наведені ним на свій захист, та встановив, що вони суперечать сукупності зібраних у справі доказів. При цьому колегія суддів вважає, що саме по собі виявлення у обвинуваченого саден, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що було визначено висновком експерта №689, на який посилалася захисник, не підтверджує висунуту стороною захисту версію подій.

Перевіряючи аргументи апеляційних скарг захисників про те, що у даному кримінальному провадженні достовірно не встановлено знаряддя злочину колегія суддів виходила з такого.

Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_14 зазначав про те, що нападник наносив удари ножем темного кольору. Потерпілий ОСОБА_12 під час проведення за його участю слідчого експерименту також зазначав, що ніж, яким ОСОБА_10 наносив удари, був чорного кольору та в цього ножа був отвір для пальця. Також під час допиту в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 зазначав, що в нього при собі був ніж сріблястого кольору, який він здав охороні при вході в кафе, а після заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень йому та його двоюрідному брату, цей ніж йому було повернути при від`їзді з кафе, але він його загубив.

Під час огляду місця події 20.06.2020 року з-поміж іншого було виявлено та вилучено ніж сірого кольору з РБК та ніж чорного кольору з РБК, які за своїми характеристиками мають схожість з ножами, про які зазначав потерпілий ОСОБА_12 . Будь-яких інших ножів чи предметів з колюче - ріжучими властивостями на місці події виявлено не було. За висновком експерта №447 тілесне ушкодження ОСОБА_11 спричинено пласким одностороннє гострим залізовмісним предметом, яким міг бути клинок ножа. При цьому не виключається можливість нанесення ушкодження будь-яким з вилучених ножів. Відповідно до висновку експерта №421к виявлене у потерпілого ОСОБА_12 одиночне непроникаюче поранення грудної клітини утворилося від дії предмета, що має колото-ріжучі властивості.

Отже з огляду на встановлені у даному кримінальному провадженні обставини, а також здобуті докази орган досудового розслідування, з яким погодився суд першої інстанції, установив в тій мірі, як це було можливим, що тілесні ушкодження потерпілим були заподіянні пласким односторонньо-гострим розкладним ножем, що має колюче-ріжучі властивості, що не суперечить висновкам судових експертиз.

Надаючи оцінку аргументам апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що органом досудового розслідування не було встановлено ким та за допомогою якого предмета обвинуваченому ОСОБА_10 було нанесено ножове поранення колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_10 в категоричній формі відмовився від надання зразків його крові, слини, букальних клітин та відбитків папілярних візерунків рук. Більш того, ОСОБА_10 категорично відмовився і від проходження судово-медичної експертизи. Відтак, орган досудового розслідування через поведінку ОСОБА_10 об`єктивно не мав можливості встановити ступінь тяжкості нанесених йому тілесних ушкоджень, а відтак й з огляду на положення ст. 477 КПК вирішити питання про внесення відомостей до ЄРДР з цього приводу і провести за цим фактом досудове розслідування із встановлення обставин їх спричинення і особи, що їх завдала.

Виявлення на ножі сірого кольору генетичних ознак слідів крові людини, які співпадають з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_12 , за жодних обставин автоматично не свідчить про те, що тілесні ушкодження потерпілим були нанесені різними ножами, а відтак і не спростовує покази потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , як на тому наголошували захисники у своїх скаргах. Адже потерпілий ОСОБА_12 також отримав тілесне ушкодження із якого була кровотеча. Потерпілий зазначав про те, що ніж сірого кольору йому було повернуто вже після отримання ним вказаного ножового поранення, а відтак не виключається можливість потрапляння крові потерпілого на зазначений ніж в момент передачі потерпілому даного ножа, а отже й торкання ножа потерпілим своїми закривавленими руками. Більш того, ніхто зі свідків не повідомляв про те, що тілесні ушкодження потерпілим наносилися різними ножами та різними особами.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 також виходила з того, що під час досудового розслідування не було встановлено, чи мали при собі ОСОБА_21 та ОСОБА_22 колюче-ріжучі предмети, а також чи був наявний у ОСОБА_21 пістолет вогнепальною зброєю.

Втім колегія суддів вважає, що вказані аргументи захисника не мають істотного значення для доказування у даній справі і на висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого не впливають. Адже як потерпілий ОСОБА_12 , так і свідки, які були очевидцями події, впевнено вказали лише на ОСОБА_10 як на особу, яка нанесла потерпілим ножові поранення, а заподіяння потерпілим вогнепального поранення обвинуваченому не інкримінувалося.

Що стосується аргументів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про невстановлення послідовності ударів та того, хто першим із потерпілих отримав ножове поранення, то колегія суддів зазначає, що послідовність злочинних дій обвинуваченого в даному випадку на кваліфікацію його дій не впливає. При цьому та обставина, хто відібрав ніж у обвинуваченого, а також коло учасників бійки та послідовність їх дій, з огляду на зміст висунутого ОСОБА_10 обвинувачення, не може мати принципового значення для правильного вирішення справи, про що зазначено у вищенаведеному висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 28 вересня 2020 року справа №640/18653/17.

На переконання колегії суддів, невідображення в протоколах допиту потерпілого та свідка ОСОБА_68 механізму утворення дев`яти тілесних ушкоджень на тілі потерпілого ОСОБА_26 також не може мати істотного значення, оскільки ОСОБА_10 інкримінувалося нанесення потерпілому ОСОБА_20 лише одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця. Заподіяння потерпілому інших тілесних ушкоджень обвинуваченому ОСОБА_10 не інкримінувалося. На кваліфікацію дій обвинуваченого дані обставини не впливають. Іншого в апеляційній скарзі захисника в цій частині не наведено.

До заперечень апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що під час досудового розслідування не було встановлено, ким та з якою метою було знищено сліди папілярних узорів на ножах чорного та сірого кольору, колегія суддів ставиться критично. При цьому судова колегія виходить з того, що невиявлення під час проведення експертного дослідження слідів папілярних узорів на ножах, автоматично не свідчить про те, що такі сліди од початку були наявні чи виявлені на цих ножах. Адже на виявлення чи залишення на поверхні того чи іншого об`єкту слідів папілярних узорів може впливати багато факторів. Зокрема це залежить від стану як самих долоней рук (наявність, відсутність, кількість потожирових відкладень, забруднень, інших домішок, змазаність узорів, тощо), так і від особливостей поверхні, на якій відображається чи не відображаються такі сліди. Відтак, невиявлення на вилучених ножах папілярних узорів не може беззаперечно свідчити про те, що такі ножі взагалі не брали до рук.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що потерпілому ОСОБА_19 не був пред`явлений для впізнання ніж сірого кольору з метою встановлення того чи саме цей ніж загубив потерпілий, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Відтак сторона захисту на реалізацію цієї засади кримінального провадження не була позбавлена можливості під час досудового розслідування клопотати про проведення у справі такої слідчої дії як пред`явлення предмета для впізнання. Більш того, потерпілий ОСОБА_29 був допитаний судом першої інстанції, а так само судом були дослідженні в судовому засіданні речові докази ножі. Відтак сторона захисту мала повну можливість і під час судового розгляду з`ясувати, чи саме цей ніж загубив потерпілий. Втім колегія суддів зазначає, що така обставина не може позначитись на правильності висновків суду першої інстанції.

Отже доводи апеляційних скарг сторони захисту не дають колегії суддів підстав ставити під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено. У зв`язку з чим відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених в апеляційних скаргах.

Що стосується клопотання захисника ОСОБА_8 про повторне дослідження доказів у справі, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Таким чином, норми ч.3 ст.404 КПК зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода захисника із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч.3 ст.404 КПК (постанова Верховного Суду від 02 вересня 2020 року справа №591/4742/16-к, провадження №51-1733 км 19).

Захисник, заявляючи вимоги про повторне дослідження апеляційним судом доказів, не вказала на конкретні порушення, допущені районним судом при дослідженні окремих доказів чи на неповноту такого дослідження та не навела відповідного обґрунтування в цій частині. Зазначене свідчить про відсутність обґрунтованого клопотання захисника щодо повторного дослідження доказів.

У своїй постанові від 21 грудня 2022 року справа №759/5737/17, провадження №51-2899км20 Верховний Суд зазначив, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч.3 ст.404 КПК, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Крім того, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує апеляційний суд досліджувати всю сукупність доказів, оцінених місцевим судом. У разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засад безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, він не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справа №415/5296/15-к, провадження №51-2177 км 19; від 01 жовтня 2019 року справа №754/1780/17, провадження №51-10118км18; від 23 листопада 2020 року справа №357/18489/13-к, провадження №51-4003км20; від 16 вересня 2020 року справа №640/3526/16-к, провадження №51-2137км20; від 19 жовтня 2021 року справа №442/506/17, провадження №51-3897 км 21; від 17 серпня 2021 року справа №484/1376/18, провадження №51 - 3490 км 21; від 12 грудня 2022 року справа 521/165/17, провадження №51-365 км 22; від 24 листопада 2022 року справа №445/836/21, провадження № 51-1748км22; від 16 листопада 2022 року справа №159/3544/19, провадження №51-1837км21; від 13 вересня 2023 року справа №337/1446/17, провадження №51-3173км 23; від 25 травня 2023 року справа №154/2277/17, провадження №51-5746км20 та інші.

Отже за відсутності аргументованих доводів захисника щодо необхідності дослідження доказів, колегія суддів не встановила достатніх підстав, передбачених ст.404 КПК, для повторного дослідження доказів, а відтак і підстав для задоволення відповідного клопотання захисника. При цьому колегія суддів не встановила жодних порушень при дослідженні судом доказів чи неповноти такого дослідження та іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, не надавала.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що в ході розгляду цього кримінального провадження районний суд не допустив істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Не встановлено колегією суддів і жодних підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав, визначених ст.415 КПК. Вирок суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2023 року щодо ОСОБА_10 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4