Справа №:755/8840/24
Провадження №: 1-кс/755/1926/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 про арешт майна у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 травня 2024 року за № 0001744 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. СУТЬ КЛОПОТАННЯ

До слідчого судді цього місцевого суду надійшло вказане клопотання, котре погоджене з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР 22 травня 2024 року за № 0001744 у порядку ст. 170 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

У клопотанні вказується, що Дніпровським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування цього кримінального провадження у ході якого встановлено, що 22 травня 2024 року перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під керуванням транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», днз НОМЕР_1 , сірого кольору, умисно заподіяв тілесні ушкодження працівникам поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків.

У зв`язку з чим 22 травня 2024 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та проведено особистий обшук.

У ході особистого обшуку виявлено та вилучено наступні речі: кросівки чорного кольору, штани спортивні сірого кольору, футболка чорного кольору з принтом білого кольору, кофта спортивна білого кольору з вставками зеленого та жовтого кольору, мобільний телефон «Iphone 12» IMEI НОМЕР_2 , синього кольору в чохлі прозорого кольору, наручний годинник «AppleWatch» 4 серії, айкос сірого кольору та окуляри чорного кольору.

23 травня 2024 року вилучені предмети було визнано речовими доказами.

Більш того, у цей час досудове розслідування триває, встановлюються у т.ч. обставини об`єктивної та суб`єктивної сторони даного складу злочину, а вилучені у ОСОБА_5 речі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема підтверджувати перебування останнього на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_1 , перебування транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», днз НОМЕР_1 , на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів у зв`язку з паркуванням водія у порушення визначених правил дорожнього руху. Також у мобільному телефоні та/або електронному годиннику містяться відомості про необхідність оплати штрафу, історія пересування ОСОБА_5 в день вчинення кримінального правопорушення, а тому відсутність заборони розпорядження, відчуження та використання цих речей останнім можуть призвести до спотворення та/або знищення речових доказів.

Отже,наявні підстави передбачені п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, для накладення арешту на вилучене майно.

ІІ. ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 подане клопотання підтримала, з наведених у ньому передумов.

В свою чергу, враховуючи норми ст. 22, 26, 172 КПК України, щодо того, що неприбуття інших осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчим суддею визнано за можливе провести цей судовий розгляд за даної явки.

ІІІ. КРИМІНАЛЬНЕ ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 170. Накладення арешту на майно

1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, […].

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів.

3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

ІV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ

Вирішуючи питання про арешт майна з метою збереження речових доказів, слідчий суддя повинен встановити, чи єдостатні підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Дана стаття КПК (ст. 98) регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1). Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

При цьому, слушним буде зауважити, що кожна річ може бути, у порядку ст. 110 КПК, визнана речовим доказом, якщо має значення, на переконання слідчого або прокурора, для кримінального провадження, однак визнання компетентною особою того чи іншого предмета речовим доказом не визначає його як річ,що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, для цілей передбачених ч. 3 ст. 170 КПК, а лише вказує на його речове походження.

Питання відповідності майна критеріям ст. 98 КПК, для цілей визначених п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК, аналізується під час розгляду клопотання про арешт такого майна у порядку ст. 94 КПК слідчим суддею виходячи з фактичних обставин справи та суті вчинюваного кримінального правопорушення.

В цьому випадку, наведене майно, згідно постанови слідчого від 23 травня 2024року, визнано речовим доказом, у порядку ст. 98 КПК, з наведеним відповідних мотивів такого визнання.

В свою чергу, слідчим суддею шляхом дослідженні матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК встановлено, що майно - мобільний телефон відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, котре розслідується у межах кримінального провадження.

Відповідність критеріям ст. 98 КПК слідує і з встановленої нині моделі вчинення злочину за ст. 342КК, позаяк цей матеріальний об`єкт, як слушно вказується у клопотанні (див. п. І ухвали) містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Обставини визначені абз. 3 ч. 2 ст. 168 КПК встановлені, як дійсні, виходячи з даних протоколу обшуку від 22 травня 2024 року, у котрих не вказується на факт наявності доступу, тобто йдеться про його обмеження.

Обставини передбачені абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК щодо цього майна також є дійсними, враховуючи аргументи відображені у клопотанні щодо мети арешту.

Саме клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Це майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.

У судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання в цій частині суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

З огляду на зазначене, слідчий суддя погоджується з позицією про те, що необхідно накласти арешт на дане майно, на підставі ст. 170 КПК, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у пункті першому частині другій статті 170 цього Кодексу.

Щодо іншого майна (одягу, годинника), то слідчий суддя, виходячи з моделі описуваного діяння за ст. 342 КК у т.ч. відсутності факту фізичного контакту між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 чи ОСОБА_7 , не вбачає дійсними обставини визначені п. 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України.

V. ВИСНОВОК СЛІДЧОГО СУДДІ

Отже, щодо телефону є дійсними обставини регламентовані п. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України.

Вказане майно відповідає критеріям ч. 10 ст. 170 КПК України.

З огляду на зазначене, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

У відношенні іншого майна не з`ясовано обставин визначених п. 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України, а тому, у силу норм ч. 3 ст. 132 вказаного Кодексу, в цій частині застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не є можливим.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт на мобільний телефон «Iphone 12» IMEI НОМЕР_3 , якийвилучено 22 травня 2024 року в ході особистого обшуку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом позбавлення права розпорядження, користування та відчуження.

В іншій частині клопотання відмовити у його задоволенні.

Згідно з ч. 3 ст. 173 КПК України часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі частини тимчасово вилученого майна в арешті якого відмовлено.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1