КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1018/2024 Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України
ЄУН: 361/4715/19 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000220, внесеного до ЄРДР 21 січня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 червня 2023 року,

за участю учасників апеляційного розгляду:

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 червня 2023 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000220, за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог КПК України впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.

Не погоджуючись з ухвалою суду,прокурор ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу з доповненнями, в яких просить скасувати ухвалу і повернути обвинувальний акт до Ірпінського міського суду Київської області для проведення судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, є надуманими, оскільки вимоги до обвинувального акту, передбачені ст. 291 КПК України, прокурором дотримані, а саме в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000220 від 21 січня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та викладено належним чином сформульоване обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважав встановленими і які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 91 КПК України: обставини, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, а також форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, тощо. За таких обставин, на переконання апелянта, висновки суду про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо доводів суду в частині неможливості призначення справи до розгляду у зв`язку з тим що, обвинувальний акт ОСОБА_6 взагалі не був вручений та підпис на розписці про отримання обвинувального акту не його, прокурор, з посиланням на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 жовтня 2012 року № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», зазначає, що суд має право повернути обвинувальний акт прокурору виключно у випадках, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, а захисник в підготовчому судовому засіданні просив суд призначити справу до судового розгляду.

Окрім того, прокурор зазначає, що висновки суду про відсутність в обвинувальному акті конкретного та зрозумілого формулювання обвинувачення, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі, повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не відповідає дійсності, оскільки поданий до суду обвинувальний акт містить деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, вказані обставини, свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотиви та мету його вчинення, обставини які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тощо.

Прокурор вважає, що повертаючи обвинувальний акт з вищенаведених підстав, суд вийшов за межі предмета судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні, та, фактично, вдався до дослідження обставин кримінального провадження, оцінка яких надається під час розгляду по суті, та надав прокурору вказівки щодо необхідності зміни висунутого обвинувачення, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону. Прокурор наголошує, що при поверненні акта прокурору суд не врахував, що відповідно до ст. 23 КПК України, дослідження доказів відбувається безпосередньо під час судового розгляду, де суд детально встановлює всі обставини вчинення кримінального правопорушення, досліджує докази та процесуальні документи, здобуті та прийняті в т.ч. на досудовому слідстві, тому дійшов передчасних висновків про відсутність чіткого формулювання обвинувачення і безпідставно повернув обвинувальний акт прокурору. Окрім того, суд, без проведення судового слідства, дійшовши висновку про неконкретність обвинувачення щодо ОСОБА_6 , фактично, надав йому оцінку лише на підставі формулювання обвинувачення, яке прокурором ще не оголошувалось та яке він має право за необхідності змінити чи відмовитись від нього, чим грубо порушив принципи і основні засади КПК України.

На думку прокурора, зазначені в ухвалі доводи суду першої інстанції щодо підстав повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , не впливають на прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі.

Прокурор вважає висновки суду про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, необґрунтованими та такими, які повністю спростовуються матеріалами. Повернувши зазначений обвинувальний акт, суд створив тяганину по справі та позбавив обвинуваченого права на розгляд провадження у розумні строки.

Щодо застосування судом першої інстанції практики Європейського суду з прав людини, то прокурор зазначає, що суд послався на практику Європейського суду з прав людини, а саме на рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року, в якому зазначено про «необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу».

Проте, прокурор вважає посилання суду на це рішення безпідставним, оскільки дане рішення стосується проведення судового розгляду, зміни обсягу обвинувачення та порушення прав заявника в ході касаційного оскарження вироку в частині не дотримання принципу змагальності сторін та не надання можливості сформулювати позицію захисту, оскільки при зміні кваліфікації у суді (зміні обсягу обвинувачення) сторонам не забезпечено можливість прийняття участі у судовому розгляді. Окрім того, як зазначає прокурор, суд, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, не зазначив, в чому саме конкретно в цьому обвинувальному акті полягає порушення прав обвинувачуваного, зокрема, в частині не детального обвинувачення та відсутності можливості захисту від нього.

Також прокурор, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України», вказує про те, що жодний з пунктів, зазначених у вказаному рішенні, не був порушений слідчим та прокурором на досудовому розслідуванні. Так, обвинувачений ОСОБА_6 був негайно і детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; обвинувачений мав достатній час та можливості, необхідні для його захисту; обвинуваченому на досудовому розслідуванні надавалася правова допомога захисника; послуг перекладача обвинувачений не потребував. Всі права як підозрюваного та обвинуваченого йому були роз`яснені, про що він надав слідчому та прокурору розписки.

Окрім того, в оскаржуваній ухвалі вказано, що при викладенні формулювання обвинувачення слідчим та прокурором цих вимог дотримано не було, проте дане кримінальне провадження не розглядалося в цілому, а тільки проведено підготовче судове засідання, з порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України. Тому, на переконання апелянта, у даному випадку посилання суду першої інстанції на вищезазначене рішення Європейського суду з прав людини є недоцільними та безпідставним.

При цьому прокурор звертає увагу на те, що ані сам обвинувачений, ані його захисник, не заявляли жодних клопотань щодо повернення обвинувального акту прокурору, тим паче з підстав того, що обвинуваченому незрозуміле формулювання висунутого проти нього обвинувачення.

Як зазначає прокурор, у даному випадку, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, які передбачені для нього діючим кримінальним процесуальним законодавством на стадії підготовчого судового провадження, та, фактично, самостійно виступив на стороні захисту та здійснив втручання у формулювання обвинувачення, що може розцінюватися як прояв виправдувального ухилу суду.

Представники потерпілих юридичних осіб, потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисник та обвинувачений, повідомлялись про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подавали (ас. 57-63, 66-70).

Зважаючи на позицію прокурора, з врахуванням положень ч. 4 ст. 304 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000220 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, складений слідчим та затверджений прокурором 26 червня 2019 року, надійшов 1 липня 2019 року до Броварського міськрайонного суду Київської області (ас. 41 т.1).

За результатами підготовчого судового засідання обвинувальний акт ухвалою суду від 24 липня 2019 року повернутий прокурору для виконання вимог статей 42, 290, 291 КПК України: надання доступу до матеріалів досудового розслідування, вручення обвинувального акта з роз`ясненням ОСОБА_6 прав і обов`язків обвинуваченого (ас. 105-107 т.1).

4 вересня 2019 року обвинувальний акт, складений слідчим та затверджений прокурором 3 вересня 2019 року, у даному кримінальному провадженні повторно надійшов до Броварського міськрайонного суду Київської області (ас. 168 т.1).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 вересня 2019 року задоволено подання виконуючого обов`язки голови Броварського міськрайонного суду Київської області та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України передано до Ірпінського міського суду Київської області для розгляду по суті (ас. 177-176 т.1).

4 вересня 2019 року обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов до Ірпінського міського суду Київської області (ас. 181 т.1).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, серед іншого, рішення - повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд обґрунтував прийняте рішення тим, що відповідно до ч. 1 ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи.

Пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається з обвинувального акту, складеного слідчим 26 червня 2019 року та затвердженого прокурором 26 червня 2019 року у даному кримінальному провадженні, вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення містить істотні недоліки, що стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Суд, з посиланням на правову позицію Об`єднаної палати ККС ВС, викладену у постанові від 1 листопада 2021 року у справі № 161/7092/20, вказав про те, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, які містяться в даному обвинувальному акті, є неконкретними, мають описки, суперечності та з викладеного неможливо встановити конкретну суму завданої матеріальної шкоди, що потребує доказування під час судового розгляду, що може призвести до порушення права обвинуваченого на захист.

З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року, положення ст. 337 КПК України, суд в оскаржуваній ухвалі вказав про те, що статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення додаткових відомостей до обвинувального акту чи реєстру після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні. Законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акту чи реєстру на суттєві та не суттєві чи такі, що перешкоджають розгляду або не перешкоджають розгляду справи по суті. Стаття 291 КПК України чітко передбачено категоричний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, та у статті 109 КПК України чітко передбачено категоричний перелік відомостей, які має містити реєстр матеріалів досудового розслідування. Виключень щодо можливості визнання несуттєвим недотримання прокурором чи слідчим будь-якої із вказаних вимог, Законом не передбачено. Також Главою 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування. Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.

Вивчивши обвинувальний акт в даному провадженні, суд дійшов висновку, що при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення щодо інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, не вказана вартість майна потерпілих та зазначена невірна загальна сума завданої шкоди.

Так, при викладі фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення зазначено, що ОСОБА_6 9 квітня 2019 року приблизно о 09:30 год., реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно з корисливих мотивів та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв рукою вищевказані ковбасу «Дрогоб» ТМ «Укрпромпостач», вагою 0,422 кг, вартість якої становить 88 грн. 94 коп., пляшку горілки «Medoff Классик», ємкістю 1 л, вартість якої становить 149 грн. 00 коп. та огірки «Українські», вагою 0,196 кг, вартість яких становить 8 грн. 66 коп. та поклав їх до внутрішньої кишені своєї куртки. Загальна вартість вказаних продуктів харчування становить 246 грн. 59 коп..

Разом із тим, загальна вартість вказаних продуктів харчування, в обвинувальному акті, зазначена невірно, оскільки сума викраденого товару становить 246 грн. 60 коп..

Окрім того, в обвинувальному акті зазначено, що 22 квітня 2019 року близько 13 год. ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до житла, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання негативних наслідків, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, пересвідчившись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , за допомогою викрутки пошкодив та віджав металево-пластикові двері будинку, через які в подальшому проник, звідки таємно намагався викрасти електронну техніку, а саме: принтер «Brother HL-1112R» в картонній коробці, перфоратор «Hitachi» в чорній коробці, системний блок марки «Asus» чорного кольору, обігрівач марки «UP», обігрівач марки «Bellu», теплова пушка «Moster», ксерокс «Canon FC 206», перфоратор «Makita», болгарка «Makita», шуруповерт «Expert» із зарядним пристроєм загальна вартість яких становить 13 тисяч 100 гривень, які належать на праві власності ОСОБА_9 .. Однак ОСОБА_6 , не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий ОСОБА_11 на місці вчинення кримінального правопорушення. Своїми діями ОСОБА_6 , намагався завдати ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 15 тисяч 833 гривні 50 копійок.

З такого викладу, не можливо встановити вартість викраденого майна потерпілого та вартість кожної викраденої речі окремо. При цьому, при зазначенні переліку викраденого майна вказано, що загальна вартість становить 13100 грн., а далі вже вказано, що загальна майнова шкода на суму 15833 грн. 50 коп..

Відсутність в обвинувальному акті зрозумілого формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Окрім того, як вказав суд в оскаржуваній ухвалі, в судовому засіданні обвинувачений наполягав, що обвинувальний акт йому не був вручений в порядку, встановленому ст. 293 КПК України, та підпис в розписці про його отримання йому не належить.

Зважаючи на те, що суд не є експертною установою, та на даній стадії судового розгляду позбавлений можливості провести відповідне експертне дослідження, суд виходив з того, що підпис, наявний на розписці про отримання обвинувального акту та підпис в паспорті ОСОБА_6 , візуально мають відмінності.

З врахуванням пункту «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, щодо забезпечення права особи на захист від обвинувачення, суд дійшов висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про вручення йому обвинувального акту підлягає до задоволення, що слід вчинити прокурору у порядку, визначеному ст. 293 КПК України, після повернення обвинувального акту та виправлення у ньому недоліків.

Колегія суддів частково погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, проте, вважає, що у кримінальному провадженні наявні підстави для повернення обвинувального акту прокурору з таких підстав.

Так, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказав про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , який складений слідчим та затверджений прокурором 26 червня 2019 року.

Проте, вказаний обвинувальний акт повернутий прокурору ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2019 року повернутий прокурору для виконання вимог статей 42, 290, 291 КПК України: надання доступу до матеріалів досудового розслідування, вручення обвинувального акта з роз`ясненням ОСОБА_6 прав і обов`язків обвинуваченого.

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, складений слідчим та затверджений прокурором 3 вересня 2019 року (ас.109-129 т.1).

Разом з тим, як встановлено з матеріалів кримінального провадження, обставини, які стали підставою для повернення обвинувального акту прокурору на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської областівід 24 липня 2019 року слідчим та прокурором не виконані.

Згідно з актом про відмову в отриманні копії обвинувального акту, який складений прокурором ОСОБА_12 у присутності двох понятих, ОСОБА_6 , відмовився від отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів кримінального провадження (ас. 155 т.1).

Однак, даний акт не містить ні місця його складання, ні часу, ні відомостей про понятих, окрім прізвища та ініціалів, при тому, що згідно з матеріалами провадження ОСОБА_6 станом на 3 вересня 2019 року знаходився Київському слідчому ізолятору, оскільки йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою (ас. 168 т.1).

Також за змістом обвинувального акту у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов (ас. 128 т.1). Однак, всупереч вимог ст. 293 КПК України розписки ОСОБА_6 про вручення йому, як цивільному відповідачу, копії цивільного позову матеріали справи не містять.

Окрім того, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону, колегія суддів враховує висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого …закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому...

Суд звертає увагу, що важливим є виклад самефактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

За змістом обвинувального акту як у фактичних обставинах, так і у формулюванні обвинувачення, ОСОБА_6 інкримінується вчинення 22 квітня 2019 року близько 13 год. проникнення до будинку АДРЕСА_1 , шляхом пошкодження за допомогою викрутки та віджиму металево-пластикових дверей будинку, через які в подальшому проник, замаху на викрадення електронної техніки, а саме: принтер «Brother HL-1112R» в картонній коробці, перфоратор «Hitachi» в чорній коробці, системний блок марки «Asus» чорного кольору, обігрівач марки «UP», обігрівач марки «Bellu», теплова пушка «Moster», ксерокс «Canon FC 206», перфоратор «Makita», болгарка «Makita», шуруповерт «Expert» із зарядним пристроєм загальна вартість яких становить 13 тисяч 100 гривень, які належать на праві власності ОСОБА_9 .. Однак ОСОБА_6 , не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий ОСОБА_11 на місці вчинення кримінального правопорушення. Своїми діями ОСОБА_6 , намагався завдати ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 15 тисяч 833 гривні 50 копійок (ас. 117-118 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з такого викладу обставин інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення неможливо встановити вартість викраденого майна потерпілого та вартість кожної викраденої речі окремо, тим більше, з урахуванням того, що при зазначенні переліку викраденого майна вказано, що загальна вартість становить 13100 грн., а далі вже вказано, що загальна майнова шкода на суму 15833 грн. 50 коп..

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що по епізоду від 9 квітня 2019 року в обвинувальному акті також допущені неточності в сумі викраденого майна: в обвинувальному акті загальна сума викраденого майна менша, ніж сукупна вартість майна, викрадення якого інкримінується ОСОБА_6 .

При цьому колегія суддів наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК України на стадії судового розгляду після оголошення обвинувачення головуючий, встановивши особу обвинуваченого, з`ясувавши його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснює обвинуваченому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

З огляду на те, що по епізодам від 9 та 22 квітня 2019 року фактичні обставини кримінальних правопорушень, як і при формулюванні обвинувачення, відображені неправильно, наведені обставини перешкоджають призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки така неправильність впливає на роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення, дослідження обставин інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень в суді та реалізацію стороною захисту права на захист, про що обґрунтовано вказав суд в оскаржуваній ухвалі.

За встановлених обставин є непереконливими й доводи прокурора про безпідставне посилання суду в оскаржуваній ухвалі на рішення Європейського суду з прав людини, оскільки Судом наголошено на тому, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, що і відображено в оскаржуваній ухвалі.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, які є перешкодою для призначення судового розгляду на підставі обвинувальному акту у даному кримінальному провадженні, складеному слідчим та затвердженому прокурором 3 вересня 2019 року, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження, а відтак підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 червня 2023 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000220 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4