Номер провадження: 11-кп/813/1421/24
Справа № 522/1951/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , а також з використанням системи «ВКЗ» за допомогою власних технічних засобів захисника ОСОБА_7 апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2024 року в кримінальному провадженні №0000042 від 19.01.2023 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Трифонівка Великоолександрівського району Херсонської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України, та йому призначене покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади та займатись діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом на строк 10 (десять) років, без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахується з моменту фактичного затримання з 06.12.2022 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання зараховано попереднє ув`язнення ОСОБА_8 з 06.12.2022 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено без змін у виді тримання під вартою.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 надав згоду на здійснення у період з 23 по 27 вересня 2022 року, подворового обходу жителів с. Трифонівка Бериславського району Херсонської області, та надання їм бюлетенів для голосування у зазначеному незаконному референдумі.

Після виконання вищевказаних дій, спрямованих на організацію підготовки до участі в проведенні незаконного референдуму, у період з 23 по 27 вересня 2022 року на тимчасово окупованій частині території Херсонської області пройшла незаконна, тобто з порушенням всіх положень Закону України «Про всеукраїнський референдум» від 26 січня 2021 року № 1135-ІХ, процедура проведення голосування серед жителів Херсонської області, у якому за участі озброєних військових та правоохоронців РФ, незаконно сформованої поліції, сумісно з членами незаконної ДВК, ОСОБА_8 як учасник незаконного органу народного волевиявлення, взяв активну участь шляхом здійснення подомового обходу мешканців с. Трифонівка Бериславського району Херсонської області, видачі їм бюлетенів, форму яких затвердила незаконна ЦВК, та без дотримання основних принципів вільної участі та добровільного таємного голосування, публічності та відкритості референдуму, вживав заходи до їх заповнення місцевими жителями для створення уяви у невизначеного кола осіб про легітимність проведення процедури плебісциту, які у подальшому передавав ОСОБА_9 для підрахунку, оформлення протоколів засідання незаконної комісії із результатами голосування і передачі до ТВК №8, з урахуванням яких формувались результати голосування по всій тимчасово окупованій території Херсонської області.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 та прокурор відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованого йому злочину та відсутній прямий умисел, оскільки обвинувачений вчинив діяння внаслідок застосування до нього психологічного примусу та внаслідок його перебування у стані крайньої необхідності. На думку захисника, у кримінальному провадженні відсутні докази того, що вчинені ОСОБА_8 діяння відносяться до колабораційної діяльності та вважає, що вчинене обвинуваченим в силу малозначності не становить суспільної небезпеки. Також захисник посилається на те, що сторона обвинувачення не надала доказів статусу ОСОБА_8 як суб`єкта виборчого процесу, а у вироку не зазначені конкретні особи, з якими ОСОБА_8 вступив у змову та не зрозуміло кому саме він надав згоду щодо подворового обходу жителів. В апеляційній скарзі просить повторно допитати свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки суд неправильно виклав їх показання.

Прокурор відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.5 ст.111-1 КК України у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю, пов`язаною із виборчим процесом, строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна. В іншій частині прокурор просить залишити вирок місцевого суду без змін.

До початку апеляційного розгляду, прокурор подав заперечення за апеляційну скаргу сторони захисту, просив відмовити в її задоволенні.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України не визнав та зазначив, що прийняв участь у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, у зв`язку із відчуттям загрози своєму життю та життю своєї родини. Обвинувачений пояснив суду, що одного дня, після окупації російськими солдатами с.Трифонівка Великоолександрівського району Херсонської області, на вулиці до нього підійшли російські військові, перевірили телефон, після чого наділи на голову мішок та вивезли за межі села, де його 5 днів допитували, тримали в підвалі, не давали їжу та воду, після чого запропонували прийняти участь у референдумі, а коли він відмовився, до нього приставили пістолет та обіцяли залишити в підвалі, після чого ОСОБА_8 погодився на їх вимоги. Також обвинувачений пояснив суду, що по селу вони з ОСОБА_12 їздили на автомобілі ОСОБА_13 , іноді з ними перебували військові, та увесь час його дії були під наглядом солдатів Російської Федерації. Також обвинувачений пояснив, що не міг виїхати з села, так як в ньому мешкали його батьки, дружина та діти.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода обвинуваченого та захисника з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив повторно допитати свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 . Однак в судовому засіданні захисник та обвинувачений не змогли надати суду раціонального пояснення необхідності повторного допиту вказаних свідків з урахуванням приписів ч.3 ст.404 КПК.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.06.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про повторний допит свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду, підтвердив, що здійснював подворовий обхід при проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території Херсонської області, однак наполягав на тому, що він лише тримав «ящик» при проведенні голосування серед жителів та не здійснював ніякої агітації.

Також обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що приймав участь у вказаному незаконному референдумі під психологічним примусом російських військових, які погрожували забрати його дітей до Російської Федерації.

Обвинувачений вказав про своє щире каяття у скоєному, наполягав на тому, що є українцем, підтримує Україну та Збройні Сили України, а показання свідків про те, що він є прибічником Російської Федерації є їх домислами.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_8 , перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: колабораційна діяльність, а саме участь громадянина України у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а тому оскаржений вирок відповідає вимогам КПК України.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим за ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України, суд першої інстанції послався на показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які дали суду послідовні та логічні показання щодо обставин скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_15 пояснив, що в березні 2022 року с. Трифонівка Великоолександрівського району Херсонської області було окуповано російськими солдатами, а в кінці вересня 2022 року по телебаченню повідомили, що буде проводиться незаконний референдум щодо приєднання Херсонської області до території Російської Федерації. Одного дня до його двору під`їхали на автомобілі ОСОБА_8 та ОСОБА_23 , у яких була скляна скринька для голосування та бюлетені з номерами, та запропонували проголосувати за приєднання Херсонської області до Росії. Свідок вказав, що він відмовився від голосування, після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_23 поїхали. Також свідок пояснив, що референдум проводився біля двох днів та у цей час в селі перебували військові Російської Федерації.

Свідок ОСОБА_16 пояснив місцевому суду, що приблизно 27-28 вересня 2022 року в с. Трифонівка Великоолександрівського району Херсонської області, мешканцем якого він є, проводився так званий референдум щодо приєднання Херсонської області до Російської Федерації. В один із вказаних днів до його двору приїхали на автомобілі ОСОБА_8 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . При цьому, ОСОБА_8 тримав скриньку, а ОСОБА_25 тримав папку, надав бюлетені та запропонував проголосувати. ОСОБА_8 вів себе звичайно, не наполягав на голосуванні. Свідок вказав, що він та дружина проголосували «проти», поклали бюлетень у скриньку, після чого ОСОБА_8 , ОСОБА_23 та ОСОБА_25 поїхали.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що про проведення так званого референдуму щодо приєднання Херсонської області до Росії він дізнався від односельчан, та вкінці вересня 2022 року до нього приїхали на автомобілі ОСОБА_8 , ОСОБА_26 та ще один чоловік, які зайшли до двору, розклали бюлетені та скриньки, після чого запропонували проголосувати. Однак, у зв`язку із тим, що його прізвища не було у списку, так як він був зареєстрований у іншій області, вказані особи поїхали. Також, свідок зазначив, що ОСОБА_8 вів себе звичайно, за зовнішнім виглядом та за його поведінкою не було видно, що він діяв під примусом, адже у такому випадку люди якісь занепокоєнні, дратівливі або залякані, проте ОСОБА_8 вів себе спокійно, до участі у референдумі не агітував.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вкінці вересня 2022 року с. Трифонівка проводився референдум. Так, в один із днів проведення референдуму, до його будинку прийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_27 . Обвинувачений ОСОБА_8 запропонував проголосувати за приєднання до Росії. Свідок вказала, що її чоловік - ОСОБА_28 сказав, що по російському телебаченню показували, що все вже вирішено, на що ОСОБА_8 погодився з висновками чоловіка, проте зазначив, що все одно треба проголосувати. ОСОБА_8 тримав в руках прозору скриньку з російським гербом, а ОСОБА_23 перевіряв осіб за наявним у нього списком та видавав бюлетені. Свідок вказала, що вона та її чоловік ОСОБА_28 відмовились від участі в референдумі, та через деякий час ОСОБА_8 та ОСОБА_29 пішли з їх двору та сіли до автомобіля, в якому знаходились двоє військових. Також свідок вказала, що на її думку, до ОСОБА_8 не було застосовано жодного примусу та він знаходився в гарному настрої. Свідок зазначила, що вважає, що членами комісії були ОСОБА_8 , який носив скриньку для голосування, ОСОБА_23 , який мав списки голосуючих та бюлетені для голосування. Крім цього, свідок вказала, що жителі села знали, що ОСОБА_8 підтримував «русскій мір».

Свідок ОСОБА_18 повідомив, що у вересні 2022 року до нього приходили ОСОБА_8 і ОСОБА_26 , щоб голосувати на референдумі стосовно відокремлення Херсонської області на користь Росії. Свідок зазначив, що в один із днів ОСОБА_8 відкрив ногою двері, зайшов без дозволу до його будівлі, у зв`язку з чим між ними відбулася сварка, в ході якої він вигнав ОСОБА_8 , в руках якого була скринька та Павлова, який тримав в руках пакет. Свідок зазначив, що жодного документу він та його дружина не підписували.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_19 також повідомила про участь ОСОБА_8 у проведенні незаконного референдуму, під час якого ОСОБА_8 повідомив, що «України не буде, буде Росія». Після чого між ним та її чоловіком ОСОБА_18 розпочалась сварка, після якої чоловік вигнав з подвір`я ОСОБА_8 , в руках якого була скринька для голосування, та ОСОБА_26 , який тримав в руках пакет.

Свідок ОСОБА_14 повідомила місцевому суду, що восени 2022 року в їх селі Трифонівка Великоолександрівського району Херсонської області проходив так званий референдум. В один день, до її будинку приїхали ОСОБА_8 , ОСОБА_25 , а також ОСОБА_23 , який перебував в автомобілі. ОСОБА_8 та ОСОБА_25 запропонували проголосувати за приєднання Херсонської області до Росії. Свідок зазначила, що вона та її чоловік проголосували проти, на що ОСОБА_8 та ОСОБА_26 сказали, що нічого страшного, вже 80% проголосували за приєднання до Росії. При цьому, ОСОБА_8 особисто не агітував. Свідок вказала, що вважає, що ОСОБА_8 був членом комісії з референдуму, адже він якимось чином здійснював збір підписів виборців. До її будівлі обвинувачений приїжджав без російських військових, проте вони були у селі, так як село з березня 2022 року було окуповано російськими солдатами.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що в кінці вересня 2022 року жителі с. Трифонівка Великоолександрівського району Херсонської області через засоби інформування дізналися про проведення в селі незаконного референдуму про приєднання Херсонської області до Російської Федераціїї. В один із днів до місця його проживання приїхали ОСОБА_8 , ОСОБА_23 та ОСОБА_25 з бюлетенями для голосування. Повідомили про необхідність голосування, після чого ОСОБА_25 надав йому бюлетень, а ОСОБА_8 тримав скриньку для голосування. Свідок зазначив, що він відмовився від голосування, а його дружина у бюлетені поставила прочерк, на що ОСОБА_25 зробив їй зауваження, що вона зіпсувала бюлетень. У зв?язку із чим між нею та ОСОБА_12 відбулась сварка, після якої ОСОБА_8 , ОСОБА_23 та ОСОБА_25 пішли з їх подвір`я.

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що восени 2022 року після окупації с. Трифонівка Великоолександрівського району Херсонської області від мешканців села вона дізналась про проведення незаконного референдуму. В їхньому селі в організації референдуму приймали участь ОСОБА_8 , ОСОБА_23 та ОСОБА_25 , які приїхали до місця її проживання та ОСОБА_25 надав їй бюлетень, наказав проголосувати та покласти його в скриньку, яку тримав ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що в кінці березня 2022 року с. Трифонівка Великоолександрівського району Херсонської області було окуповано представниками Російської Федерації. В кінці вересня 2022 року ОСОБА_8 , ОСОБА_23 та ОСОБА_25 проводили організацію незаконного референдуму щодо приєднання с. Трифонівка до території Росії. В перші дні зазначені особи утрьох їздили по дворах з бюлетенями та скриньками та агітували голосувати, а потім, коли мешканці села почали їх виганяти з села, обвинувачений ОСОБА_8 , а також ОСОБА_23 та ОСОБА_25 їздили до людей уже в присутності військового, який тримав при собі автомат. Свідок зазначила, що вважає, що це було зроблено для залякування населення, яке відмовлялось приймати участь у референдумі. Однак, до неї особисто ОСОБА_8 приїжджав лише у присутності ОСОБА_13 та ОСОБА_30 , без солдатів. Свідок зазначила, що надавши їй бюлетень, ОСОБА_8 розповідав, що треба ставити відмітки у графах «так» чи «ні», на що ОСОБА_25 повідомив їй, що не важливо як вона проголосує, референдум все одно проведеться позитивно.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_14 , обвинувачений ОСОБА_8 приймав участь у референдумі, а саме приносив скриньку з бланками бюлетенів, заходив у двір, пропонував голосувати на незаконному референдумі за приєднання Херсонської області до Російської Федерації.

Крім того, показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , об`єктивно підтверджуються сукупністю інших досліджених судом доказів, які свідчать про обґрунтованість висновку місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України, а саме:

- копією витягу з реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000265 від 25.07.2023 року за ч.2 ст.110 КК України про те, що в період липня 2022 року в умовах воєнного стану мешканці Херсонської області, які раніше надали згоду на співпрацю з представниками країни агресора РФ, за попередньою змовою групою осіб, проводять діяльність, спрямовану на зміну меж території України, шляхом організації заходів з підготовки так званого референдуму з питань входження Херсонської області до складу РФ;

- копіями процесуальних документів з кримінального провадження №0000265 від 25.07.2023 року за ч. 2 ст. 110 КК України;

- постановою від 19.01.2023 року про виділення з матеріалів досудового розслідування за №0000265 від 25.07.2023 року матеріалів досудового розслідування за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України та реєстрації їх за № 0000042

- копією витягу з реєстру досудового розслідування кримінального провадження №0000042 від 19.01.2023 року щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України;

- інформацією начальника Бериславського РВ УСБУ в Херсонській області від 06.12.2022 року про намір ОСОБА_8 , який під окупації добровільно погодився на співпрацю з окупаціними органами влади та безпосередньо приймав участь в організації та проведенні незаконного референдуму щодо виходу Херсонської області із складу України та входження її до складу Російської території;

- характеристики з Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 25.01.2023 року, відповідно до якої вбачається, що під час окупації населеного пункту внаслідок збройної російської агресії з 11 березня 2022 року по 04 жовтня 2022 року ОСОБА_8 неприховано підтримував російських окупантів, усвідомлено співпрацював з окупаційною владою.

Колегія суддів вважає, що з достатньою повнотою дослідивши й зіставивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що сукупність вказаних доказів, є достатньою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає, що показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 є такими, що варті довіри, оскільки узгоджуються між собою та із письмовими доказами у кримінальному провадженні.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України, як колабораційна діяльність, а саме участь громадянина України у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчинена за попередньою змовою групою осіб, а тому твердження сторони захисту стосовно відсутності у діях ОСОБА_8 складу злочину є неспроможними.

Більш того, колегія суддів звертає увагу, що як в місцевому, так і в апеляційному суду обвинувачений фактично підтвердив свою участь у проведенні незаконного референдуму, який проводився восени 2022 року на території с. Трифонівка Херсонської області, однак наполягав на тому, що діяв під примусом та тиском російських військових.

Доводи сторони захисту про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення під примусом російських військових та перебування його у стані крайньої необхідності, оскільки він хвилювався за свою родину, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки обвинувачений та його захисник не навели жодних конкретних фактів, які могли б свідчити про зумовленість протиправної поведінки ОСОБА_8 під тиском, погрозами, насильством, фізичним або психічним примусом тощо, що могло б слугувати підставою для правових наслідків, передбачених ст.40 КК України.

Згідно із частиною першою статті 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами обвинувачення і захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Доводи сторони захисту про скоєння обвинуваченим злочину під примусом детально досліджувались місцевим судом та надано належну оцінку.

З оскарженого вироку, журналів судових засідання та матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час розгляду справи місцевим судом сторона захисту не подавала належних доказів на підтвердження існування вказаних обставин застосування примусу до ОСОБА_8 .

Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що доводи сторони захисту щодо вимушеної співпраці ОСОБА_8 з окупаційною владою під примусом є голослівними та не підтверджуються жодними доказами. В матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які свідчать про те, що стосовно ОСОБА_8 застосовувався примус для схилення його надавати допомогу окупаційній владі. Місцевий суд критично оцінив покази надані обвинуваченим ОСОБА_8 та свідками сторони захисту під час судового розгляду щодо вчинення злочину під примусом.

Так, судом першої інстанції встановлено, що доводи ОСОБА_8 про застосування до нього катування підтверджуються лише його свідченнями, свідка ОСОБА_31 , яка є дружиною обвинуваченого, та свідка ОСОБА_32 , який обвинувачується за ст. 111-1 КК України в іншому кримінальному провадженні.

Про незаконні дії, вчинені начебто російськими окупантами, стосовно її чоловіка свідок ОСОБА_31 знає лише зі слів обвинуваченого, тобто не являлась очевидним свідком, а ні факту викрадення її чоловіка, а ні змушування його приймати участь у незаконному референдумі.

Оцінюючи правдивість показів свідка ОСОБА_31 , місцевий суд звернув увагу на її поведінку як дружини обвинуваченого, яка після, начебто, зникнення її чоловіка ОСОБА_8 , остання не шукала його по селу, не повідомляла мешканців села про його зникнення. Навпаки, після, начебто, повернення чоловіка, свідок ОСОБА_31 нікому не повідомляла про незаконні дії окупантів, погрози з їх боку та примушування ОСОБА_8 до участі в проведенні незаконного референдуму, а допомагала чоловіку замасковувати, начебто, наявні синці на обличчі обвинуваченого.

Також місцевий суд визнав сумнівними показання свідка ОСОБА_32 про те, що йому відомо про примушування обвинуваченого ОСОБА_8 до участі в референдумі, оскільки він не був очевидцем зникнення ОСОБА_8 . Також місцевим судом враховано, що вказаним свідком було повідомлено, що особам, задіяним в проведенні так званого референдуму, за допомогу окупантам обіцяли грошові кошти, які в подальшому їм не виплатили. Крім того, судом першої інстанції звернуто увагу, що свідок ОСОБА_33 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за фактом організації та прийняття участі у референдумі восени 2022 року, обвинувальний акт стосовно якого знаходиться в провадженні Приморського районного суду м. Одеси, що може свідчити про зацікавленість ОСОБА_32 у наданні зазначених свідчень суду з метою уникнення відповідного покарання у разі доведеності його винуватості за можливо вчинений ним злочин.

Натомість жодний свідок, допитаний в судовому засіданні місцевого суду, не підтвердив про наявність у ОСОБА_8 під час референдуму видимих тілесних ушкоджень, останній вів себе у звичайний спосіб, був у гарному настрої.

Свідок ОСОБА_11 пояснила місцевому суду, що ОСОБА_8 , ОСОБА_33 і ОСОБА_23 в перший день референдуму обходили подвір`я односельчан з урнами і бюлетенями без супроводу військових, проте обурені їх діями люди стали виганяти їх з подвір`я, тому на другий день вони стали обходити односельчан з військовими Російської Федерації, які не заходили на подвір`я, а сиділи в машині поруч з будинками жителів села.

Також місцевим судом враховано, що відповідно до показань свідків вони не приймали участь у проведенні референдуму, тобто мали можливість відмовитись від пропозиції прийняти участь в референдумі. Свідки зазначали, що на той час усім було важко матеріально, проте люди один одному допомагали, вирощували продукти на городах, проте не йшли співпрацювати з окупаційною владою Російської Федерації.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 повідомили обставини участі ОСОБА_8 у незаконному референдумі в с. Трифонівка, зокрема зазначили, що ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_34 та ОСОБА_35 здійснював подворовий обхід будинків в селі, ОСОБА_8 при цьому носив прозору пластикову скриньку з гербом Російської Федерації з бюлетенями. ОСОБА_8 був в доброму настрої, не був пригнічений, зовнішній примус до нього ніким не застосовувався.

З урахуванням показань вказаних свідків, місцевий суд обґрунтовано критично поставився до показів обвинуваченого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_31 , яка є дружиною обвинуваченого, та свідка ОСОБА_32 , який є обвинуваченим в аналогічному кримінальному провадженні, оскільки вказані особи прямо зацікавлені у виправданні обвинуваченого ОСОБА_8 за скоєний злочин.

Також показання обвинуваченого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_32 спростовуються показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , які пояснили, що проживають в селі на відстані біля одного кілометру від обвинуваченого ОСОБА_8 , про те, що ОСОБА_8 викрадали російські військові їм не відомо, хоча в селі новини швидко розповсюджуються і коли російські військові затримали і ізолювали їх односельчанина ОСОБА_36 , про це знало все село. Та у разі викрадення ОСОБА_8 , вони б знали, однак такого не було. Тілесних ушкоджень на обвинуваченому вони не бачили. Свідок ОСОБА_17 пояснив, що під час проведення так званого референдуму, ОСОБА_8 вів себе спокійно, не був заляканим або пригніченим. Свідок ОСОБА_19 показала, що під час так званого референдуму ОСОБА_8 вказав, що «України не буде буде Росія». Свідок ОСОБА_10 показала, що під час так званого референдуму ОСОБА_8 і ОСОБА_25 говорили, що вже 80% проголосували за Росію.

Таким чином, покази допитаних місцевим судом свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 та ОСОБА_22 підтверджують добровільність дій ОСОБА_8 , який діяв без будь-якого примусу, поводив себе вільно, був в гарному настрої,та не доведеність існування будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що до останнього застосовувалися заходи фізичного та/або психічного примусу, внаслідок застосування якого ОСОБА_8 вимушено приймав участь у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території.

Крім того, як повідомлено свідком ОСОБА_22 присутність російського військового зі зброєю використовувалась для залякування населення, яке відмовлялось приймати участь у незаконному референдумі та виганяло з села тих, хто здійснював обхід будинків для збору підписів та голосування, в тому числі ОСОБА_8 . Тобто з показів вказаного свідка вбачається, що учасники незаконного референдуму, в тому числі ОСОБА_8 в присутності озброєних російських військових, фактично здійснювали залякування населення на окупованих територіях, які відмовлялись від голосування, а не для примусу ОСОБА_8 .

Таким чином, місцевий суд обґрунтовано критично оцінив доводи обвинуваченого про скоєння злочину під примусом, оскільки вказані обставини не доведені, та є фактично спробою обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Також колегія суддів звертає увагу на непослідовність версій сторони захисту щодо обставин подій.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 наполягав на тому, що вчинив злочин під фізичним та психологічним примусом, оскільки російські військові наділи на його голову мішок, вивезли за межі села, де протягом п`яти днів його допитували, тримали в підвалі, не давали їжу та воду, після чого запропонували прийняти участь у референдумі, а коли він відмовився, до нього приставили пістолет та обіцяли залишити в підвалі, а в подальшому він вимушено погодився на їх вимоги. Також обвинувачений вказував, що під час збору підписів та участі в референдумі, поряд перебували військові Російської Федерації.

Однак, в апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_8 вже не повідомляв про жодний фізичний вплив щодо нього російськими військовими, а вказав, що приймав участь у незаконному референдумі під психологічним примусом російських військових, які ніби погрожували забрати його дітей до Російської Федерації.

Проте, ні перша, ні друга версія обвинуваченого не підтверджується матеріалами кримінального провадження, стороною захисту на підтвердження вказаних доводів жодних доказів не надано та спростовується показами допитаних місцевим судом свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 та ОСОБА_22 .

З урахуванням викладеного, доводи сторони захисту про скоєння обвинуваченим злочину внаслідок примусу та перебування у стані крайньої необхідності, колегія суддів визнає неспроможними, та вочевидь свідчить про намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Колегія суддів звертає увагу, що у кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості обрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами ст.ст. 39, 40 КК, однак ні місцевий, ні апеляційний суд у цьому кримінальному провадженні наявності таких обставин не встановили.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, навіть в умовах проживання в окупації у ОСОБА_8 були наявні декілька варіантів його поведінки.

По-перше, як вірно враховано місцевим судом відповідно до показань свідків вони не приймали участь у проведенні референдуму, тобто мали можливість відмовитись від пропозиції прийняти участь в референдумі. Свідки зазначали, що на той час усім було важко матеріально, проте люди один одному допомагали та не йшли на співпрацю з окупаційною владою Російської Федерації.

По-друге, у разі неможливості проживання на окупованій території або здійснення неправомірного примусу чи тиску на ОСОБА_8 або його родину, він навпаки мав вжити всіх заходів щодо виїзду з окупованої території на підконтрольну Україні територію, а не вчиняти кримінально протиправне діяння проти своєї держави.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані суду докази, чітко сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.

Колегія суддів критично ставиться до доводів сторони захисту про те, що вчинені ОСОБА_8 діяння не можливо кваліфікувати як колабораційну діяльність, а вчинене ним в силу малозначності не становить суспільної небезпеки, з огляду на таке.

За частиною 5 ст. 111-1 КК України, серед іншого, передбачена відповідальність за участь громадянина України у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території.

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовжений на даний час, що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

Суб`єктом злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України є громадянин України, який добровільно, усвідомлено співпрацює із окупаційною цивільною чи військовою владою на шкоду власній державі.

Колегія суддів звертає увагу, що статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною, незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно ст.ст. 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Однак, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи громадянином України, в період збройного конфлікту, не допомагав своїй державі та громадянам в складний воєнний час, а навпаки добровільно, усвідомлено співпрацював із окупаційною владою на шкоду власній державі. Вказані протиправні дії ОСОБА_8 свідчать про його добровільну співпрацю з ворогом, та не є способом виживання в умовах окупації.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 виконував незначну роль, а саме лише тримав скриньку для голосування, нічого протиправного не робив, та нікого не агітував голосувати, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки обвинувачений, будучи обізнаним про те, що з 2014 року почалася збройна агресія Російської Федерації проти України, а також те, що з 24.02.2022 року вона переросла у широкомасштабне вторгнення військ Російської Федерації на територію України, погодився виконувати відведену йому роль в участі в проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території та сприяти представникам окупаційної влади, які переслідували мету окупації Херсонської області та незаконного приєднання частини території України до Російської Федерації. Тим самим ОСОБА_8 сприяв загрозі територіальної цілісності своєї держави, та не міг не знати, що його діяння є злочинними та незаконними.

Тому вочевидь не можна вважати, що дії ОСОБА_8 через малозначність не становлять суспільної небезпеки, як на тому наполягає сторона захисту.

Доводи сторони захисту про те, що вказаний незаконний референдум був організований іншими особами, у вироку не зазначені конкретні особи, з якими ОСОБА_8 вступив у змову та кому саме надав згоду подворового обходу жителів, не спростовують участі в референдумі обвинуваченого ОСОБА_8 та вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 фактично виступив у ролі виборця та не доведено, що він був суб`єктом виборчого процесу, колегія суддів визнає неспроможними та такими, що спростовуються сукупністю доказів у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_8 скоїв злочин проти основ національної безпеки України, що становить велику суспільну небезпеку, яка полягає у тому, що особа (колаборант), з використанням умов воєнного стану, співпрацює з окупаційною владою на шкоду власній державі. Саме тоді як у важкий для своєї країни час, кожен громадян України має мати високу моральну і патріотичну свідомість.

Щодо доводів прокурора про наявність підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів зазначає наступне.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого тяжкого злочину, об`єктом якого стали суспільні відносини, пов`язані із збройною агресією Російської Федерації та національною безпекою України, конкретні обставини справи, характер та спосіб скоєння злочину, його наслідки, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, обставини що характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Врахувавши вказані обставини, місцевий суд дійшов висновку, що з метою перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним злочинів в подальшому, йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, встановлених санкцією ч.5 ст.111-1 КК України, з додатковим покаранням у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади на певний строк без конфіскації всього майна належного обвинуваченому ОСОБА_8 .

Місцевий суд, визнав недоцільним застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації майна, оскільки згідно реєстру речових прав і нерухомого майна, у ОСОБА_8 у власності знаходиться земельна ділянка площею 0,25 га. Однак, ОСОБА_8 до затримання мешкав з дружиною та двома неповнолітніми дітьми, тому конфіскація цієї земельної ділянки позбавить його родину єдиного джерела існування в селі в умовах військового стану.

Враховуючи вказані обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з тим, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади та займатись діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом на строк 10 (десять) років, без конфіскації майна за ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Твердження сторони обвинувачення про не врахування місцевим судом при призначенні обвинуваченому покарання відсутності пом`якшуючих обставин колегія суддів визнає безпідставними та такими, що спростовуються оскарженим вироком.

Колегія суддів також критично відноситься до доводів прокурора стосовно незаконності вироку в частині призначення покарання, з підстав неврахування місцевим судом наявності обтяжуючих обставини, зокрема вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, з огляду на таке.

Суд першої інстанції обґрунтовано не врахував вказану в обвинувальному акті обставину обтяжуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, оскільки вона є кваліфікуючою ознакою за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, що відповідає приписам ч.4 ст. 67 КК України, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Щодо доводів прокурора про те, що обвинувачений намагався ввести суд в оману, стверджуючи про вчинення ним злочину під примусом російських військових, то вказані обставини були враховані місцевим судом при призначенні обвинуваченому покарання.

Істотних порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК, оскільки апеляційні скарги захисника та прокурора не містять у собі доказів про існування підстав для скасування чи зміни оскарженого вироку, у колегії суддів, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2024 року в кримінальному проваджені №0000042 від 19.01.2023 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк, з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4