КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 11.03.2024 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000508, відомості щодо якого внесені 20.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Цією ж ухвалою зобов`язано негайно повернути ОСОБА_6 майно, яке вилучене під час проведення обшуку, відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на тимчасово ____________________________________________________________________________________

Справа 752/4009/24 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2921/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

вилучене майно, яке було вилучено під час проведення невідкладного обшуку гаражного приміщення № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- телевізор KІVI, який опечатано биркою «Для пакетів» Голосіївського УП;

- інтерактивну панель Intboard GT65 Android 11.0 з вбудованим модулем OPS PC INTBOARD i5-11600/DDR4/16GB/SSD512GB/ UHD750 та підставку до неї, які опечатано биркою « Для пакетів» Голосіївського УП;

- грошові кошти в сумі 200 000 доларів США, які запаковано до сейф- пакету № SUD 4003870.

Також прокурор просив накласти арешт на річ, яку було вилучено під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , та яку було визнано речовим доказом, у кримінальному провадженні № 0000508 від 20.02.2024, а саме:

- мобільний телефон марки «Samsung», чорного кольору, з сім картою «Київстар», та «Лайфселл», який поміщено до спеціального пакету №WAR0032995.

В апеляційній скарзі прокурор зазначав, що слідчий суддя зробив упереджені та необ`єктивні висновки про відсутність обґрунтування того, в чому виникла потреба у накладенні арешту, а також в який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні.

Так, в ході проведення невідкладного обшуку були винайдені грошові кошти в сумі 200 000 доларів США, в результаті чого виникли підстави вважати, що ОСОБА_6 здійснювалось набуття грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчиненого в особливо великих розмірах.

Вилучені в ході обшуку речі та грошові кошти постановою слідчого визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000508, а відтак існують ризики, що речові докази, можуть бути знищені або приховані, тому відповідно існує необхідність у їх збереженні до встановлення всіх обставин передбачених ст. 91 КПК України.

Вилучені речі та грошові кошти використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Повернення вищезазначеного вилученого майна особі, у якої воно було вилучене, може сприяти його використанню для вчинення нових аналогічних злочинів, його приховування, відчуження, перероблення, знищення, що ускладнить або взагалі унеможливить встановлення усіх обставин, передбачених ст. 91 КПК України.

На апеляційну скаргу прокурора представник ОСОБА_11 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав свої заперечення, в яких посилався на необгрунтованість доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку власника майна ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні СВ Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000508, відомості щодо якого внесені 20.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшов рапорт О/у ВКП Голосіївського УП про те, що за адресою: АДРЕСА_2 у гаражному приміщенні було виявлено бойові припаси, обіг яких заборонено законом.

Згідно даних протоколу обшуку від 20.02.2024, цього ж дня в період часу з 15 години 24 хвилини 20.02.2024 до 17 години 42 хвилин було проведено невідкладний обшук гаражного приміщення № НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено бойові припаси, обіг яких заборонено законом, а також телевізор KІVI, який опечатано биркою «Для пакетів» Голосіївського УП; інтерактивну панель Intboard GT65 Android 11.0 з вбудованим модулем OPS PC INTBOARD i5-11600/DDR4/16GB/SSD512GB/ UHD750 та підставку до неї, які опечатано биркою « Для пакетів» Голосіївського УП; грошові кошти в сумі 200 000 доларів США, які запаковано до сейф-пакету № SUD 4003870.

Постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 20.02.2024 вищевказане майно, виявлене та вилучене в ході обшуку гаражного приміщення № НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000508.

Крім того, згідно даних протоколу затримання від 20.02.2024, цього ж дня в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , та в ході проведення особистого обшуку останнього виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Samsung», чорного кольору, з сім картою «Київстар», та «Лайфселл», який поміщено до спеціального пакету №WAR0032995.

21.02.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у придбанні та зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 263 КК України.

22.02.2024 слідчий СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , в якому просив накласти арешт на речі, які було вилучено під час проведення невідкладного обшуку 20.02.2024 гаражного приміщення № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- телевізор KІVI, який опечатано биркою «Для пакетів» Голосіївського УП;

- інтерактивну панель Intboard GT65 Android 11.0 з вбудованим модулем OPS PC INTBOARD i5-11600/DDR4/16GB/SSD512GB/ UHD750 та підставку до неї, які опечатано биркою « Для пакетів» Голосіївського УП;

- грошові кошти в сумі 200 000 доларів США, які запаковано до сейф- пакету № SUD 4003870.

Крім того, слідчий просив накласти арешт на річ, яку було вилучено під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 20.02.2024, а саме мобільний телефон марки «Samsung», чорного кольору, з сім картою «Київстар», та «Лайфселл», який поміщено до спеціального пакету №WAR0032995.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 11.03.2024 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000508, з підстав недоведеності відповідності вилученого майна ознакам речових доказів у кримінальному провадженні.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчим при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Обґрунтовуючи в клопотанні підстави для накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення невідкладного обшуку гаражного приміщення № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а також в ході особистого обшуку ОСОБА_6 , слідчий у клопотанні посилався на необхідність збереження даного майна як речових доказів у кримінальному провадженні.

Разом з тим, не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовим доказом вилучені в ході обшуку гаражного приміщення телевізор KІVI, інтерактивну панель та підставку до неї, а також грошові кошти в сумі 200 000 доларів США, слідчим у клопотанні та під час судового розгляду на даній стадії досудового розслідування не доведено таку мету арешту даного майна, як збереження речових доказів.

Так, надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 263 КК України, не містять відомостей та даних, які б давали розумні підстави вважати, що вилучені телевізор, інтерактивна панель та грошові кошти можуть бути використаний як доказ у даному кримінальному провадженні щодо злочину, предметом якої є обіг вибухових пристроїв.

Долучена до матеріалів клопотання постанова слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 20.02.2024 про визнання майна, виявленого та вилученого в ході обшуку гаражного приміщення № НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , речовими доказами у кримінальному провадженні №0000508, містить лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення, без обгрунтування висновку, яким конкретно ознакам речових доказів відповідають вилучені телевізор, інтерактивна панель та грошові кошти.

У клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання вилучених телевізора, інтерактивної панелі та грошових коштів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що матеріали судового провадження не містять постанови про визнання речовим доказом мобільного телефону, вилученого 20.02.2024 в ході особистого обшуку ОСОБА_6 .

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документу, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу, та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та дійти висновку про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу.

Ураховуючи наведені обставини, клопотання про арешт майна не містить, та органом досудового розслідування не надано доказів того, що майно, вилучене 20.02.2024 під час проведення обшуку гаражного приміщення та особистого обшуку ОСОБА_6 , може бути речовими доказами у кримінальному провадженні №0000508 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Крім того, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на вилучене майно, слідчий не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника такого майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, арешт на вказане у клопотанні майно не може бути накладений за обставин, викладених в клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що вилучені речі та грошові кошти використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, не спростовує правильність висновків слідчого судді, оскільки відомостей на підтвердження вказаних обставин матеріали клопотання не містять та прокурором під час апеляційного розгляду не надано.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Інші доводи прокурора про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучені телевізор, інтерактивну панель, грошові кошти та мобільний телефон ОСОБА_6 , а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3