Справа № 489/4874/24
кримінальне провадження
№1-кп/489/864/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Билбасівка Слов`янського району Донецької області, громадянку України, незаміжньої, не працюючої, без освіти, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, в силу ст. 89 раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючу зі слів: за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в присутності:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7

встановив:

Відповідно до обвинувального акту 24.02.2022 на всій територій України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», ведено воєнний стан, який продовжувався 15.03.2022, 21.04.2022, 15.08.2022, 16.11.2022, 07.02.2023, 20.05.2023, 18.08.2023, 15.11.2023, 06.05.2024 та останній раз 14.05.2024 строком на 90 діб, тобто до 11.08.2024.

Встановлено, що 08.04.2024 близько 14:00 год, (більш точний час не встановлено) ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з неповнолітньою ОСОБА_8 (матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження) та ОСОБА_9 (матеріали кримінального провадження перебувають на розгляді в Ленінському районному суді м.Миколаєва), перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, за раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, умисно таємно викрали грошові кошти в сумі 70000 гривень, які належні ОСОБА_10 , чим завдали останній матеріальний збиток на вказану суму.

Після чого, ОСОБА_3 , разом з неповнолітньою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 70000 гривень.

Таким чином, дії ОСОБА_3 , кваліфіковано за ч. 4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

04.07.2024 між прокурором та обвинуваченою, за участю захисника ОСОБА_6 , укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

За умовами угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, а також те, що обвинувачена беззастережно визнала свою винуватість у зазначеному діянні.

При визначенні розміру та виду покарання сторонами угоди враховано повне визнання обвинуваченою своєї вини, щирого каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, відсутності претензій потерпілої сторони та добровільне відшкодування завданих збитків шляхом повернення грошових коштів, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, сторонами угоди враховано відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Билбасівка Слов`янського району Донецької області, громадянки України, незаміжньої, офіційно не працюючої, без освіти, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаюча зі слів: за адресою: АДРЕСА_2 . Також враховано той факт, що ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеною особою та має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4

З урахуванням наведеного, сторонами угоди прийнято рішення про призначення ОСОБА_3 остаточного покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, та приймаючи до уваги всі вищеперераховані обставини, сторони угоди дійшли висновку про можливість застосувати до ОСОБА_3 вимог ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Від потерпілої ОСОБА_10 надійшла заява про відсутність матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_3 , а також про те, що вона не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_3 , не заперечуючи проти покарання, визначеного в угоді, участь в судовому засіданні приймати не бажає.

Прокурор, представник потерпілої, обвинувачена та її захисник в судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та визначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому обвинувачена повністю та беззастережно визнала свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, зазначила про своє щире каяття, засудила свої дії та запевнила суд у неприпустимості вчинення нових кримінальних правопорушень.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке згідно зі ст. 12 цього Кодексу є тяжким злочином. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також враховано, що потерпіла не має матеріальних та моральних претензій до обвинуваченої та надала згоду на затвердження угоди, укладеної між прокурором та обвинуваченою, а також те, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченою за участю її захисника, і призначення обвинуваченій узгодженого сторонами виду та міри покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України зі звільненням обвинуваченої від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 .

Визнати винною ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засуджену від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засуджену обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання 08 квітня 2024 року по дату постановлення вироку.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 04 липня 2024 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 скасувати та звільнити засуджену з-під варти в залі суду.

Скасувати арешт з майна, вилученого в ході особистого обшуку ОСОБА_3 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.04.2024 у справі № 489/2563/24 (провадження № 1-кс/489/471/24).

Речові докази: 1) 40 фрагментів схожих на грошові кошти купюрами номіналом по 200 гривень, 80 фрагментів схожих на грошові кошти купюрами номіналом по 100 гривень, 1 фрагмент паперу ззовні схожий на грошові кошти купюра номіналом 5 Євро, 2 шт. фрагменти паперу схожих на грошові кошти номіналом по 5 Євро, 12 фрагментів паперу ззовні схожих на грошові кошти номіналом 1000 рублів, 2 фрагменти паперу схожих на грошові кошти номіналом 500 рублів, 1 фрагмент паперу ззовні схожий на грошові кошти номіналом 1000 рублів, які поміщено до сейф-пакету PSP2330708, повернути потерпілій ОСОБА_10 ;

2) мобільний телефон Самсунг А03 Кор, чорно-сірого кольору (на склі пошкодження у вигляді розбиття), зарядний пристрій білого кольору з маркуванням Самсунг, які поміщено до сейф-пакету PSP2330710; тканий гаманець жовтого кольору, рюкзак з кольоровими візерунками, які поміщено до сейф пакету PSP3307683; павербанк чорного кольору, який поміщено до сейф-пакету PSP2330704, - повернути володільцю ОСОБА_3 .

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1