провадження №1-кс/947/5675/24
У Х В А Л А

29 квітня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу захисника ОСОБА_3 на повідомлення слідчого про підозру,

за участю: захисника ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Скарга та позиція заявника.

Захисник ОСОБА_3 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на повідомлення слідчого про підозру. В обґрунтування скарги зокрема зазначила, що 21.02.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України у кримінальному провадженні №00000275.

Вважала, що повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України від 21.02.2024 року складено та вручено з порушенням вимог ст.ст.277, 278 КПК України.

Звертала увагу, що відсутність на робочому місці може за певних обставин лише свідчити про порушення правил трудового розпорядку та не охоплюється диспозицією ст.191 КК України. Інкриміноване ОСОБА_4 діяння, за яке вона притягується до кримінальної відповідальності - є відсутність на робочому місці, а саме так званий прогул. Вчиненню дисциплінарного проступку пропорційним є застосування дисциплінарної відповідальності згідно норм трудового права. Притягнення до кримінальної відповідальності за прогул є проявом сваволі. Позбавлення волі особи за дисциплінарний проступок (прогул) не є виправданим та співмірним тій шкоді, яка настає в результаті прогулу, та суспільним інтересам, які охороняються нормами трудового права.

Стверджувала, що досудове розслідування кримінального провадження призвело та досі призводить до нераціонального витрачання бюджетних коштів у великих розмірах. Такі витрати не є співмірними зі шкодою, яка заподіюється державним та суспільним інтересам дисциплінарним проступком (прогулом), що може призвести до сумнівів в неупередженості правоохоронних органів.

Вказувала, що підмінюючи дисциплінарне провадження кримінальним, витрачається не лише процесуальний час групи слідчих, групи прокурорів, суддів; витрачаються значні державні ресурси на здійснення розслідування: ресурси на проведення негласних (слідчих) розшукових дій, ресурси на копіювання та друк великої кількості матеріалів справи, ресурси на проведення судових експертиз, ресурси на купівлю букету квітів для підозрюваної ОСОБА_4 , які дбайливо доповнено підозрою. Прослуховування телефонних розмов ОСОБА_4 здійснювалося на протязі 8 місяців з подальшим роздрукуванням розмов. Спостереження за підозрюваною здійснювалося також на протязі восьми місяців. Витрати на проведення судових експертиз складають 18969,60 грн. Витрачаються ресурси держави, які мають витрачатися на укріплення обороноздатності України, на її протистояння ворогу, на забезпечення наших Героїв на фронті, на перемогу України над агресором.

Звертала увагу, що табелі обліку використання робочого часу - є первинними фінансовими документами, на підставі яких здійснюється нарахування та виплата заробітної плати. У повідомленні про підозру від 21.02.2024 року слідчий зазначає про безпідставність нарахування ОСОБА_4 985041 грн. 22 коп.

При цьому, підставами для нарахування та виплати заробітної плати є табелі обліку використання робочого часу. У повідомленні про підозру від 21.02.2024 року не визначено конкретні суспільно - небезпечні наслідки у вигляді реальної майнової шкоди, розміру прямих збитків та недостачі майна, які завдано Державному бюджету України.

Висновком експерта від 21.12.2023 року №СЕ-19/116-23/17656-ЕК підтверджено лише нарахування заробітної плати 985041 грн. 22 коп. за весь період роботи ОСОБА_4 в ГУНП в Одеській області. В той час як конкретний розмір збитків за дні, коли ОСОБА_4 , ну думку слідчого нібито не працювала, не визначений.

Докази по справі не доводять винуватості особи у розтраті чужого майна, оскільки, не підтверджують спричинення її діями майнової шкоди, обернення державних коштів за ознакою безоплатності на свою користь чи користь інших осіб, оскільки наведені вище докази підтверджують, що особа виконувала роботу і шкоди не було завдано.

Вважала, що ОСОБА_4 не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 КК України. За ч.5 ст.191 КК України суб`єкт кримінального правопорушення - спеціальний, який має відповідати критеріям службової особи, наділеної повноваженнями розпоряджатися державними коштами та майном. Посадова інструкція ОСОБА_4 від 17.10.2022 року, надана у якості додатку до підозри не містить повноважень ОСОБА_4 приймати організаційно - розпорядчі рішення щодо здійснення будь-яких розрахунків або розпорядження майном у ГУНП в Одеській області.

Наголошувала, що виплата заробітної плати не може вважатися незаконним збагаченням. У повідомленні про підозру від 21.02.2024 року слідчий зазначає, що ОСОБА_6 , будучи службовою особою, зловживаючи службовим становищем, досягла єдиного умислу з ОСОБА_4 на заволодіння коштами шляхом безпідставного нарахування заробітної плати надбавки та інших видів виплат в інтересах останньої. Повідомлення про підозру від 21.02.2024 року не містить доказів прямого умислу, корисливого мотиву незаконного збагачення та мети ОСОБА_4 заволодіти майном та коштами ГУНП в Одеській області або спонукати будь-кого до особистого збагачення або збагачення інших осіб за рахунок коштів та майна ГУНП в Одеській області.

Вказувала, що журнал обліку робочого часу не затверджений в установленому законом порядку в якості документа обліку. У повідомленні про підозру від 21.02.2024 року слідчий зазначає, що облік робочого часу у Головному управлінні здійснюється у відповідному журналі обліку/табелі робочого часу або за допомогою відповідної електронної програм. Для того, щоб у ОСОБА_4 виник обов`язок розписуватися в журналі обліку робочого часу, у ГУНП в Одеській області мало б бути право вимагати від ОСОБА_4 розписуватися в цьому журналі. Оскільки форма журналу обліку робочого часу не затверджена нормативно-правовими актами України, не є обов`язковою (або рекомендованою) для використання, не затверджено порядок ведення та використання цього журналу, у ГУНП в Одеській області не виникало право вимагати розписуватися у вказаному журналі ОСОБА_4 , а відповідно у ОСОБА_4 не виникло обов`язку розписуватися в журналі. Єдиною затвердженою формою обліку використання робочого часу працівників - є табель обліку використання робочого часу.

Стверджувала, що деякі докази, надані до підозри від 21.02.2024 року об`єктивно не пов`язують ОСОБА_4 з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.5 ст.191 КК України.

Так, протокол огляду від 27.10.2023 року містить відомості щодо банківської картки ОСОБА_4 , про рух коштів та транзакції. Посадова інструкція ОСОБА_4 від 17.10.2022 року не передбачала її обов`язку не передавати банківську карту іншим особам. До того ж, вказаний протокол огляду не є належним доказом по справі. Інформація про транзакції з банківської карти ОСОБА_4 у дні відпусток, а також після її звільнення з ГУНП в Одеській області не відносяться до предмету доказування.

Протокол огляду речей і документів від 06.11.2023 року (картографічне зображення перебування абонентського номера НОМЕР_1 …). Посадова інструкція ОСОБА_4 від 17.10.2022 року не покладала на нею обов`язку носити телефон із собою неначе сердечний клапан.

Лист Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НП України від 22.09.2023 року №3/86/29/3/04-2023 про те, що з 17.03.2020 року до 22.09.2023 року від ОСОБА_4 не надходило заяви на підключення її до інформаційно-комунікаційної системи «Автоматизована система обліку та управління господарськими процесами Національної поліції України». Посадова інструкція ОСОБА_4 від 17.10.2022 року не передбачала обов`язку використання нею у роботі «Автоматизованої системи обліку та управління господарськими процесами Національної поліції України». Користування вказаною системою здійснюється не всіма працівниками УФЗБО ГУНП в Одеській області.

Звертала увагу, що повідомлення про підозру від 21.02.2024 року вручено у букеті квітів. Повідомлення про підозру від 21.02.2024 року вручено ОСОБА_4 шляхом обману. Так, 21.02.2024 року на телефон ОСОБА_4 поступив дзвінок з невідомого їй номера. В ході телефонної розмови молодий чоловік представився ОСОБА_4 кур`єром з доставки квітів та зазначив, що він приніс для неї букет. ОСОБА_4 відчинила двері квартири, однак замість кур`єра біля дверей знаходилося троє людей у формі, які повідомили ОСОБА_4 про те, що прийшли вручити їй підозру. При цьому, один чоловік здійснював відеозапис на телефон, інший стояв трохи поодаль з букетом квітів, а жінка вручала ОСОБА_4 підозру з додатками. Під відеофіксацію ОСОБА_4 зазначила, що КПК України передбачає порядок повідомлення особі про підозру, в якому не передбачено обман та букет квітів. На що їй дали відповідь про те, що букет квітів - це вказівка слідчого ТУ ДБР у місті Миколаєві ОСОБА_7 . За приписами ч.1 ст.278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Вважала, що не зазначення часу та місця вчинення кримінального правопорушення у повідомлені про підозру є порушенням п.6 ч.1 ст.227 КПК України. У повідомленні про підозру від 21.02.2024 року відсутнє зазначення часу та місця вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. Згідно п.6 ч.1 ст.277 КПК України повідомлення про підозру має містити відомості про зміст підозри, зазначення часу, місця вчинення кримінального правопорушення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Посилаючись на викладене, просила слідчого суддю: 1) скасувати повідомлення про підозру від 21.02.2024 року про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , передбаченого ч.5 ст.191 КК України у кримінальному провадженні № 00000275; 2) зобов`язати слідче управління ГУНП в Одеській області виключити з Єдиного реєстру досудових розслідувань інформацію про повідомлення ОСОБА_4 про підозру від 21.02.2024 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України у кримінальному провадженні № 00000275.

Під час судового розгляду, захисник підтримала подану скаргу та просила її задовольнити. Додатково пояснив, що повідомлення про підозру підлягає скасуванню, оскільки в діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення; докази, які покладені в основу підозри є необґрунтованими. а сама підозра не містить конкретного періоду вчинення кримінального правопорушення.

Підозрювана підтримала позицію захисника, скаргу просила задовольнити.

2. Заперечення на скаргу та позиція слідчого, прокурора.

Слідчий, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки слідчого суддю не повідомив. Заперечення на скаргу не подав.

Присутній під час судового розгляду прокурор, проти задоволення скарги заперечував. Зазначив, що досудове розслідування ще триває, а у повідомленні про підозру період вчинення кримінального правопорушення зазначений. У задоволенні скарги просив відмовити.

3. Висновки слідчого судді.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні, підозрюваним, його захисником чи законним представником, може бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Слідчим суддею встановлено, що 21.02.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, внесеного до ЄРДР за №0000275 від 08.08.2023 року.

Зі змісту скарги та доводів захисника вбачається, що основним аргументом оскарження повідомлення про підозру є той факт, що сторона захисту не погоджується з оцінкою слідчого про наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення та зібраними доказами в частині доведеності вини ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно з ч.1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Частина 2 ст.22 КПК України також передбачає, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, на думку слідчого судді, «достатність» доказів є виключно оціночним поняттям для кожної сторони кримінального провадження, яке служить лише для оцінки наявності чи відсутності підстав прийняття якогось процесуального рішення, проведення слідчої чи процесуальної дії та не впливає на доведеність вини особи у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994), Європейський суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Стаття 94 КПК України передбачає, що 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Таким чином, питання наявності або відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення, а також допустимості зібраних доказів на підтвердження винуватості особи у вчиненні певного кримінального правопорушення, на думку слідчого судді, не є предметом судового контролю під час досудового розслідування, а відносяться виключно до повноважень суду на стадії судового розгляду в межах пред`явленого особі обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування, виключно слідчий та прокурор є саме тими суб`єктами, які відповідно до положень ст.284 КПК України, наділені повноваженнями приймати процесуальні рішення у площині встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України) та не встановлення достатності доказів для доведення винуватості особи в суді (п.3 ч.1 ст.284 КПК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.277 КПК України, повідомлення про підозру має містити стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Слідчий суддя вважає, що повідомлення про підозру від 21.02.2024 року відповідає вказаній вимогі.

При цьому, слідчий суддя вважає, що твердження захисника про не зазначення часу та місця вчинення кримінального правопорушення у повідомленні про підозру не відповідає дійсності, оскільки як вбачається з повідомлення про підозру, ОСОБА_4 була відсутня 369 робочих днів на робочому місці за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 05.10.2020 по 03.07.2023. Разом з цим, у вищевказаний період ОСОБА_4 перебувала на робочому місці 101 день з порушенням «Правил внутрішнього службового розпорядку ГУНП в Одеській області».

Слідчий суддя звертає увагу, що стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення є суб`єктивною категорією, зміст якої, кожна сторона кримінального провадження може визначати на власний розсуд, і лише суд під час судового розгляду, шляхом дослідження, перевірки та оцінки наданих доказів може підтвердити або спростувати їх.

Щодо доводів захисника про недотримання порядку вручення письмового повідомлення про підозру, то слідчий суддя зважає на те, що відповідно до ч.1 ст.278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

З повідомлення про підозру вбачається, що воно було вручено слідчим особисто ОСОБА_4 у день його складання, а питання щодо не належного суб`єкта вручення, у скарзі не заявлялося.

Таким чином, слідчий суддя робить висновок, що скарга захисника є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволені скарги захисника ОСОБА_3 на повідомлення слідчого про підозру ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000275 від 08.08.2023 року відмовити.

2. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі на неї апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1