Справа № 477/536/21
Провадження № 1-кп/488/274/24
У Х В А Л А

18.07.2024 року місто Миколаїв, вулиця Доктора Самойловича, 29-А

Корабельний районний суд міста Миколаєва
у складі:
головуючого судді: суддів:ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю
секретаря: прокурора: обвинуваченого: захисника обвинуваченого адвоката:ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

при проведенні підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Воскресенське Вітовського району Миколаївської області, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця мешкання, раніше судимий:

-06.07.2011 року Миколаївським районним судом за частиною 3 статті 187 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі;

-22.09.2017 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі статті 81 КК України звільнений умовно-достроково з невідбутою частиною покарання строком 1 рік 2 місяці 23 дні,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 9 частиною 2 статті 115, частиною 2 статті 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Дана справа підсудна Корабельному районному суду міста Миколаєва, підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 КПК України не встановлено, обвинувальний акт складений відповідно до вимог чинного законодавства.

Учасники провадження заявили про можливість призначення провадження до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що кримінальне провадження слід призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні колегією у складі трьох суддів.

Відповідно до частини 3 статті 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних. Частина 2 статті 115 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_6 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяті років або довічне позбавленням волі. У той же час, відповідно до частини 10 статті 615 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, крім здійснення кримінального провадження у суді, в якому до моменту введення воєнного стану та набрання чинності цією частиною було визначено склад суду за участю присяжних. За таких обставин відсутні підстави для розгляду даного кримінального провадження судом присяжних.

Прокурором подане клопотання про продовження застосування до обвинуваченої запобіжного заходу, яке мотивоване існуванням ризиків, які дають підстави вважати, що у випадку скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачений може переховуватись від суду (пункт 1 частини 1 статті 177 КПК України), вчинити інше кримінальне правопорушення (пункт 5 частини 1 статті 177 КПК України), незаконно впливати на потерпілого та свідків (пункт 3 частини 1 статті 177 КПК України). Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, заявивши про його необґрунтованість та недоведеність ризиків, захисник просив обрати обвинуваченому запобіжний захід, що не пов`язаний із триманням під вартою.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК України та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак, цей фактор можна вважати виправданим і необхідним тільки якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою.

При цьому продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у частині 1 статті 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, невчинення іншого кримінального правопорушення, а підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити вказані дії.

Про наявність таких ризиків свідчать наступні обставини.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме умисних злочинів, в тому числі у скоєнні особливо тяжкого умисного злочину проти життя людини, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, тобто тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим може спонукати його ухилитися від суду. На переконання суду, суворість передбаченого законом покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаного ризику та не може проігнорована.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, то обвинувачений, враховуючи насильницький характер злочину, у вчиненні якого його обвинувачують, може вдатись до заходів впливу на вказаних осіб з метою надання ними показів на його користь.

Колегія суду вважає також доведеним ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, так як обвинувачений не має постійного стабільного джерела доходу, не має постійного місця мешкання, неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини, вчиняв тяжкі злочини в період відбуття іспитового строку, що вказує на можливість продовження ним подібної поведінки.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає доведеним наявність вищевказаних ризиків і неможливість запобігти їм при вжитті більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України та вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого під вартою, а відповідно до задоволення клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись статтями 31, 177, 183, 314 316 КПК України,

УХВАЛИВ:

Судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 9 частиною 2 статті 115, частиною 2 статті 289 КК України, призначити на 13:00 годину 25.07.2024 року.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні колегією у складі трьох професійних суддів.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесяти) діб, тобто не більше ніж до 15.09.2024 року включно. Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження, до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор». Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає оскарженню безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали. Подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3