Справа № 303/8952/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/763/23, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.11.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий: востаннє: вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2023 за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 03 (три) роки; вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 03 (три) роки, засуджений:

- за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2023 і за сукупністю вироків ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років 01 (один) місяць.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за даним та попереднім вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2023 ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років 06 (шість) місяців.

Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 06.08.2023 та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано йому в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 08.08.2023.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

-2-

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, відповідно до ст. 89 КК України несудимий, засуджений:

- за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 03 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено цілодобовий домашній арешт.

Речові докази: жіночу сумочку сірого кольору марки «Juicy Couture», в якій був гаманець марки «Juicy Couture», паспорт громадянина України, зв`язку ключів від квартири та платіжні картки й інші речі, передані на відповідальне зберігання потерпілій; змив з поверхні сумки, папілярні узори з ручки сумки, банківської картки та паспорту, які упаковано до спец пакетів, передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області знищено.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати за проведення дактилоскопічної експертизи у даному кримінальному провадженні, в розмірі 956 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати за проведення дактилоскопічної експертизи у даному кримінальному провадженні, в розмірі 956 грн.

Згідно вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

05.08. 2023, близько 22 год ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , разом ОСОБА_13 , гуляючи в парку «Скейт-парк» неподалік супермаркету «АТБ» по вул. П. Набережна в м. Мукачеві, проходячи повз потерпілу ОСОБА_14 , яка сиділа на лавиці, побачили у неї сумку. Після чого, у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник спільний умисел на вчинення відкритого викрадення майна потерпілої, а тому ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), знаючи, що, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні, введено воєнний стан, діючи умисно, з корисливого мотиву, розуміючи, що їхні дії є очевидними для потерпілої, попередньо розподіливши дії кожного, після чого, 05.08.2023 близько 22 год 50 хв ОСОБА_7 підбіг до потерпілої ОСОБА_14 та шляхом ривка, відкрито викрав сумку сірого кольору з чорними надписами марки «Juicy Couture» вартістю 550 грн, усередині якої знаходився гаманець сірого кольору з чорними надписами марки «Juicy Couture» вартістю 460 грн, грошові кошти в сумі 500 грн, банківська карта «Приватбанку» № НОМЕР_1 та паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_14 .

В подальшому ОСОБА_7 , діючи відповідно до попередньої домовленості з ОСОБА_6 про спільне вчинення кримінального правопорушення, побіг у напрямку вул. Окружна та по дорозі передав вище викрадені речі ОСОБА_6 після чого, обоє були затримані працівниками поліції на місці події з викраденими речами потерпілої ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не дотримався вимог закону, оскільки належним чином не врахував обставини, що пом`якшують покарання,

-3-

визнання вини, щире каяття. Крім того, судом не враховано і дані про його особу, оскільки він молодий за віком, є круглим сиротою, здійснює догляд за бабусею похилого віку, яка хворіє та потребує постійного догляду. Зазначене, на його думку, давало суду підстави призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить вирок від 09.11.2023 щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким за ч. 4 ст. 186 КК України призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років, а в решті вирок залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, його відношення до дотримання встановлених правил спілкування у суспільстві, спрямованість його дій на отримання грошових коштів не своєю сумлінною працею, а шляхом порушення встановлених правових норм та вчинення злочинів, не взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину та санкцію статті кримінального закону за вчинене.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник-адвокат ОСОБА_9 вказує на її безпідставність й необґрунтованість та уважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено з урахуванням положень ст. 50, 65, 69, 75 КК України та судом враховано роль обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відсутність насильства до потерпілої та погроз його застосування, визнання вини, щире каяття, відшкодування заподіяної потерпілій злочином шкоди, а також те, що ОСОБА_7 виховувався в багатодітній сім`ї, має двох братів та чотирьох сестер, з яких троє являються неповнолітніми, проживає разом з батьками, братами, сестрами та бабусею, в силу ст. 89 КК України є не судимий. Крім того, ОСОБА_7 30.06.2023 здобув професію та оцінки у додатку до диплому свідчать про відповідальне ставлення ОСОБА_7 до навчання. Зазначені обставини, на переконання захисника, свідчать про безпідставність тверджень прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 07 років.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_14 , неявка якої з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що потерпіла належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від неї не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин її неявки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, промову прокурора який підтримав подану ним апеляційну скаргу та висловив заперечення щодо апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України

-4-

принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримані.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування і судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.

Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України при обставинах, вказаних у вироку ґрунтуються на зібраних та досліджених судом першої інстанції доказах і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Діяння обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів уважає, що такі до задоволення не підлягають з таких підстав.

Згідно до ч. 2, 3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Статтею 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може,

-5-

крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Системне тлумачення вказаної норми кримінального закону свідчить про те, що призначення особі більш м`якого покарання ніж передбачено законом, можливе лише за умови, якщо судом буде установлено декілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Одночасно суд зобов`язаний врахувати і особу винного та в сукупності з вищевказаними обставинами прийняти рішення щодо можливості призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання зазначених вимог закону дотримався. Колегія суддів уважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено з урахуванням вимог ст. 65 КК України та без порушення порядку застосування ст. 69 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження та вироку суду вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження в повній мірі встановив й врахував пом`якшуючі покарання обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а саме; щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відсутність претензій з боку потерпілої та повне одноосібне відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України та призначив покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 цього Кодексу, що в даному випадку на думку колегії суддів є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Окрім того, повною мірою врахувавши вказані обставини, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся, в силу ст. 89 КК України не судимий, виховувався у багатодітній сім`ї, за місцем проживання характеризується посередньо, у сім`ї ніхто до кримінальної відповідальності не притягався, має середню-спеціальну освіту, здобув професію тракториста-машиніста, слюсаря та водія автотранспортних засобів, тимчасово не працює, неодружений, на обліку психіатра, нарколога та фтизіатра

-6-

не перебуває, у центрі зайнятості, як безробітний не значиться, шкода потерпілій відшкодована, зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 є можливим без відбування ним покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчинених ОСОБА_7 діянь та їх наслідкам.

Натомість протилежне тверження наведене прокурором в апеляційній скарзі з цього приводу є необґрунтованим, оскільки всі обставини зазначені прокурором в апеляційній скарзі отримали належну оцінку в суді першої інстанції та враховані при призначенні покарання.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд при призначенні покарання не врахував ту обставину, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України є тяжким злочином, також є безпідставним, оскільки судом першої інстанції ця обставина врахована і в силу положень ст. 69 КК України не є перешкодою для призначення покарання нижче від найнижчої межі зазначеної у санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

Суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, а тому призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому колегія суддів уважає помилковою позицію прокурора про те, що застосоване судом першої інстанції до ОСОБА_7 покарання, не забезпечить досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Оцінюючи та відхиляючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо невідповідності призначеного йому покарання внаслідок його надмірної суворості та щодо наявності підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

Як зазначалось вище, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України та врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, непрацює, проживає з бабусею, яка хворіє,

-7-

за місцем проживання характеризується негативно, на нього неодноразово надходили скарги з приводу аморальної поведінки від мешканців м. Мукачева до Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області, на обліку психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває, у центрі зайнятості, як безробітний, не значиться,

Суд першої інстанції також врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, зокрема: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та встановив обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

З урахування того, що ОСОБА_6 після постановлення вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2023 але до повного відбуття покарання, вчинив 05.08.2023 нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а також до постановлення попереднього вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2023, ОСОБА_6 винен ще в іншому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 186 КК України, вчиненого ним 05.08.2023, суд дійшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням положень ч. 4 ст.70 , ч. 1 ст. 71 КК України.

Згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до вимог чинного законодавства, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дане кримінальне правопорушення, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Проте, обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та являлись передумовою для застосування щодо нього положень ст. 69 КК України, судом першої інстанції не встановлено. Не встановила їх і колегія суддів апеляційного суду при перегляді вироку суду.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної статті закону України про кримінальну відповідальність і підстави для застосування ст. 69 КК України та зменшення обвинуваченому строку призначеного покарання у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

-8-

Всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів уважає, що розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, в тому числі вимогам ст. 65 КК України та його меті.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 характеризуються негативно, не працевлаштований, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, а також обставину, яка обтяжує покарання рецидив кримінальних правопорушень та враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наявність притягнення його до кримінальної відповідальності, вчинення кримінального правопорушення в період іспитового строку, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі.

Таким чином, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання зазначених вимог закону дотримався. Колегія суддів уважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено з врахуванням вимог ст. 65 КК України.

Апеляційні доводи обвинуваченого про зайву суворість призначеного йому покарання - у виді позбавлення волі на певний строк за вчинення умисного кримінального правопорушення проти власності та пов`язане з цим прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення більш м`якого покарання з урахуванням вимог ст. 69 КК України, на думку колегії суддів, є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги, об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання.

Враховуючи вище викладене, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про пом`якшення призначеного йому покарання з урахуванням ст. 69 КК України та зміни вироку в цій частині, з урахуванням наведених ним доводів, слід визнати безпідставними, оскільки такі доводи носять суто суб`єктивний характер і не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення призначеного покарання.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст. 69КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами апеляційної скарги обвинуваченого про зайву суворість призначеного йому покарання, колегія суддів не вбачає.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною обвинувачення та стороною захисту не заявлялось жодних клопотань як в апеляційних скаргах, так і під час їх розгляду, у тому числі клопотань, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційних скарг.

-9-

За наведених обставин, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.11.2023, щодо ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді