Провадження №1-кс/369/1170/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2024 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши заяву про самовідвід судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_3 від розгляду заяви ОСОБА_4 про відвід судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 від розгляду провадження в справі № 369/18962/23 за клопотанням про закриття кримінального провадження №0000048 від 25 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 надійшла заява судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_3 про самовідвід.

Дана заява мотивована тим, що у провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_3 перебувала численна кількість справ, де учасником у справі був ОСОБА_4 , який під час судового розгляду цих справ почав виявляти агресивну поведінку пов`язану із незгодою з рішенням суду, яка відображалася у криках, необгрунтованих претензіях як в кабінеті судді ОСОБА_3 , так і в подальшому шляхом оголошення по рупору нічим необгрунтованої негативної інформації на вулиці перед приміщенням Києво-Святошинського районного суду Київської області стосовно судді ОСОБА_3 , як головуючого судді.

У зв`язку з такою поведінкою ОСОБА_4 , в подальшому, суддя ОСОБА_3 був вимушений заявляти собі самовідвід від розгляду справ за участю ОСОБА_4 , які були задоволені судом.

Крім того, як вбачається з заяви про самовідвід - ОСОБА_4 звернувся до Вищої ради правосуддя зі скаргою, де 26.02.2024 року за номером № П-1249/0/7-24 зареєстровано його скаргу на суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_3 .

Враховуючи, положення вимог ст. 75- 80 ЦПК України, суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_3 просить суд задовольнити заяву про самовідвід та відвести його від участі у розгляді заяви про відвід судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 від розгляду провадження в справі № 369/18962/23 за клопотанням про закриття кримінального провадження №0000048 від 25лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду заяви повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши заяву про самовідвід, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється".

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Стаття 56 Закону України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що «питання етики суддів визначаються Кодексом суддівської етики, що затверджується з`їздом суддів України.

Стаття 15 Кодексу суддівської етики встановлює, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. «Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи».

Такі самі вимоги до поведінки Судді знайшли своє відображення в міжнародному документі, затвердженому РЕЗОЛЮЦІЄЮ 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року (Бангалорські принципи діяльності судді).

Вони викладені у формі Цінностей і мають на меті встановлення стандартів етичної поведінки суддів. Вони мають використовуватися суддями як керівництво, а судовою системою - як основа для регламентації поведінки суддів.

Вони також покликані сприяти кращому розумінню й підтримці судової гілки влади з боку представників виконавчої та законодавчої влади, а також адвокатів і суспільства в цілому. Ці принципи передбачають відповідальність суддів за свою поведінку перед певними інституціями, заснованими з метою забезпечення дотримання судових стандартів, які самі є незалежними й неупередженими і покликані посилювати, а не применшувати значимість існуючих правових норм і правил поведінки, що зобов`язують суддів.

Частина 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наявність безсторонності відповідно до п.l cт. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Зовнішні вияви можуть мати певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється». Важливим питанням є забезпечення у демократичному суспільстві довіри громадськості до суду (Білуха проти України, 2006).

Так, кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти) /ВП), § 98).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судці для розгляду справи.З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Статтею 80 КПК України передбачено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно зі ст. 81 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, судця, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визначає, що суд у межах своїх повноважень повинен бути неупередженим.

Європейський суд з прав людини в пункті 49 рішення у справі «Білуха проти України» вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявив суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної ради ООН № 2006/23, суддя заявляє собі самовідвід від участі в розгляді справи у тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли виникнути сумніви в неупередженості судді.

Судом встановлено, що протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2024 року судді ОСОБА_3 було передано для розгляду заяву про відвід судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 від розгляду провадження в справі № 369/18962/23 за клопотанням про закриття кримінального провадження №0000048 від 25 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому, заявником даної заяви є ОСОБА_4 .

Таким чином, враховуючи наведене вище суд дійшов висновку, що заява судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду заяви про відвід судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 від розгляду провадження в справі № 369/18962/23 за клопотанням про закриття кримінального провадження №0000048 від 25 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі ст. 75,76 ст. ст. 80,81 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_3 про самовідвід - задовольнити.

Відвести суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_3 від участі в розгляді заяви про відвід судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 від розгляду провадження в справі № 369/18962/23 за клопотанням про закриття кримінального провадження №0000048 від 25 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Справу № 369/18962/23 (провадження 1-кс/369/1158/24), передати до канцелярії суду для визначення судді у порядку, встановленому ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6