УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року

м. Київ

справа № 545/1213/22

провадження № 51-2451ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня

2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2024 року,

встановив:

За вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня

2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, визнано винуватою у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК)та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк

7 років.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_4 , 04 лютого 2022 року, близько

16:00, перебуваючи за місцем свого проживання на

АДРЕСА_1 , під час вживання алкогольних напоїв із рідним братом - потерпілим ОСОБА_5 та знайомою ОСОБА_6 , під час побутової сварки, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, завдала потерпілому один удар кухонним ножем у верхню частину тулубу справа, заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких потерпілий помер у цей же день о 18:10 у кареті швидкої медичної допомоги.

Полтавський апеляційний суд ухвалою від 13 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок щодо неї без змін.

У касаційній скарзі засуджена, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності її винуватості, просить змінити судові рішення стосовно неї в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та застосувати до неї положення статті

69 КК. Обгрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_4 вказує на те, що суд, під час призначення їй покарання, не повною мірою зважив на її особу та не врахував пом`якшуючих покарання обставин, а саме, визнання вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Крім того зазначає про відсутність будь-яких претензій потерпілої.

Перевіривши доводи у касаційній скарзі та додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій у касаційному порядку не оспорюються.

Доводи у скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається із оскаржуваних судових рішень, вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотримались.

З долучених до касаційної скарги копій судових рішень видно, що суд першої інстанції, під час призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, згідно з указаними нормами закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також суд взяв до уваги дані про її особу, яка раніше не судима, за місцем мешкання характеризується позитивно, на медичних обліках не перебуває та вибачилась перед потерпілою. Крім того, судом враховано обставину, яка відповідно до ст. 66 КК пом`якшує покарання - щире каяття, та обставину, яка його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання останньої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки саме покарання у виді позбавлення волі суд вважав необхідним і достатнім для виправлення

ОСОБА_4 та попередження вчинення нею нових злочинів.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій наводила доводи щодо невідповідності призначеного їй покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості, які по суті є аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі.

За наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції не установив порушень, допущених місцевим судом під час призначення покарання, погодився з його висновками та зазначив мотиви з яких залишив апеляційну скаргу

ОСОБА_4 без задоволення.

Твердження про необхідність застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК були предметом оцінки апеляційного суду, який визнаючи їх необґрунтованими зважив на нижченаведене.

Відповідно до вимог ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Однак, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, з урахуванням даних про особу ОСОБА_4 , колегія суддів апеляційного суду не знайшла підстав для застосування ст. 69 КК, та зауважила, що наведені останньою у апеляційній скарзі доводи та обставини, у цьому випадку не впливають на суспільну небезпечність вчиненого діяння, відповідно, не знижують ступінь тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення, тому підстави для пом`якшення покарання відсутні.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій і вважає, що призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, суди повною мірою взяли до уваги всі обставини і належним чином мотивували свої рішення.

Також необгрунтованими колегія суддів вважає посилання засудженої у касаційній скарзі на неврахування судами обставини, яка пом`якшує покарання - активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки з копій оскаржуваних судових рішень не вбачається, що ця обставина була встановлена судом, до того ж, засуджена не зазначає, у чому саме полягало таке сприяння.

Отже, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та слугувати підставою для зміни або скасування судових рішень стосовно неї, оскільки, з урахуванням усіх наведених обставин, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться у ст. 50 КК.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними укасаційній скарзі, Суд не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судові рішення відповідають вимогам ст. 370, 419 КПК, є законними та обґрунтованими.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань справедливості призначеного ОСОБА_4 покарання,а також посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону, касаційна скарга не містить.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3