Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/16/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1 ,
Категорія ст. 189 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000813 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, азербайджанця, громадянина України, студента 2 курсу Центральноукраїнського національного технічного університету, який працював на посаді медичного брата КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.4 ст.189 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Згідно зі ст.76 КК України протягом іспитового строку покладено на ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили змінено ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши на нього обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

ОСОБА_8 роз`яснено, що в разі невиконання перерахованих обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк перебування під вартою з 02.08.2023 року по 09.11.2023 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта для проведення експертизи у розмірі 3824 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 - залишено без розгляду.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.08.2023 року (т.1 а.п.89-91) на грошові кошти в сумі 8000 грн, та мобільний телефон марки «Iphone», належний обвинуваченому ОСОБА_8 , які визнані речовими доказами, долю яких вирішив суд.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.08.2023 року (т.1 а.п.95) на грошові кошти в сумі 614 грн 50 коп., які визнані речовими доказами, долю яких вирішив суд, - скасувати.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.189 КК України, тобто здійснив вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинену з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, в умовах воєнного стану, за таких обставин.

На початку січня 2023 року, більш точної дати не встановлено, житель м. Кропивницького Кіровоградської області, ОСОБА_8 , не бажаючи займатися суспільно-корисною працею, виношуючи наміри щодо здійснення злочинної діяльності з метою збагачення за рахунок чужої власності, в умовах воєнного стану, обрав предметом протиправних посягань - чуже майно, а способом заволодіння ним - вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим.

З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_8 обрав ОСОБА_9 , з яким познайомився під час святкування Нового 2023 року, як особу до якої можна вчинити вимогу з погрозою застосування насильства, а підставою вимоги - викрадення коштів у дівчини, яка була з ними в одній компанії при святкуванні Нового Року.

Так, на початку січня, а саме вдень 8 або 10 січня 2023 року, більш точних дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел і корисливий мотив, реалізуючи свій злочинний план, прибув до розважального закладу «Dinarа», який розташований за адресою: вул. Велика Перспективна, буд.36, м. Кропивницький, Кіровоградська область , де працює потерпілий ОСОБА_9 та викликав останнього на розмову.

У ході особистого спілкування ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 про те, що ним цікавляться місцеві мешканці азербайджанської національності, оскільки незадоволені його поведінкою. Також ОСОБА_8 повідомив, що для уникнення фізичного насильства з його боку, ОСОБА_9 необхідно буде передати ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 5000 грн. Не розуміючи підстав вимагання в нього грошових коштів, не маючи жодних боргових та/або договірних зобов`язань перед ОСОБА_8 , але побоюючись за своє життя і здоров`я, ОСОБА_9 погодився на умови, виставлені ОСОБА_8 та увечері того ж дня, знаходячись в приміщенні розважального закладу «Dinara», передав ОСОБА_8 власні грошові кошти в розмірі 5000 грн в якості плати за свою безпеку.

Через декілька днів ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 , що передана йому раніше сума його не влаштовує і тепер платіж буде регулярним і складатиме 10000 грн на місяць. Продовжуючи реалізацію свого злочинного плану, ОСОБА_8 , використовуючи погрози фізичного насильства, отримав від ОСОБА_9 увечері 3 або 4 лютого 2023 року, більш точних дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, грошові кошти в розмірі 10000 грн та вдень 3 або 4 березня 2023 року, більш точних дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, грошові кошти в розмірі 10000 грн.

У подальшому, розцінюючи погрози ОСОБА_8 як реальні, хвилюючись за своє життя і здоров`я, бажаючи уникнути погроз та вимагання грошових коштів з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на 3 місяці виїхав за межі Кіровоградської області, однак коли повернувся до м. Кропивницького 21.07.2023 року, в ході випадкової зустрічі з ОСОБА_8 останній повідомив потерпілому, що враховуючи кілька місяців пропуску оплати, станом на момент розмови, «борг» ОСОБА_9 становить 45000 грн, а для повного погашення «боргу» ОСОБА_9 має передати йому грошові кошти в розмірі 100000 грн, а в інакшому випадку ОСОБА_8 пригрозив ОСОБА_9 фізичним насильством та фізичною розправою.

Так, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу щодо вимагання грошових коштів, 01.08.2023 року ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_9 на мобільний телефон та повідомив, що йому відомо про те, що він отримав заробітну плату в розмірі 8000 грн, які він повинен передати йому наступного дня в якості часткового погашення неіснуючого боргу.

У подальшому 02.08.2023 року о 09 год. 22 хв. ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_9 та призначив зустріч біля КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», що знаходиться за адресою: проспект Університетський, буд.2/5, м. Кропивницький, куди мав прийти ОСОБА_9 та здійснити передачу грошових коштів в розмірі 8000 грн для погашення частини «боргу».

Так, 02.08.2023 року близько 11 год. 05 хв., знаходячись на відкритій ділянці місцевості, а саме не території КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», ОСОБА_8 продовжив реалізацію свого злочинного умислу, погрожуючи ОСОБА_9 фізичним насильством та розправою, у випадку не виконання останнім його вимог з передачі йому грошових коштів в якості оплати за неіснуючий борг та захист, отримавши від потерпілого частину грошових коштів у розмірі 8000 грн, після чого був викритий працівниками правоохоронного органу безпосередньо під час вчинення злочину та затриманий в порядку ст.208 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного основного покарання,через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та засудити за ч. 4 ст. 189 КК України призначивши покарання у виді 8 років позбавлення волі. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що беруться до уваги при призначенні покарання.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові у справі № 682/956/17 зазначає, що справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Положення ч. 1 ст. 69 КК України надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Водночас ,вирок суду першої інстанції не містить переконливого обґрунтування щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі із одночасним застосуванням положень статей 69 та 75 КК України.

Так, судом встановлено п`ять обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні батьків з інвалідністю 2 групи, добровільне відшкодування завданих збитків та молодий вік обвинуваченого, однак належно необґрунтовано, яким чином останні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 ,які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, та просили вирок районного суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора, підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.189 КК України,оскільки він в суді першої інстанції, свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілого за спричинені їм незручності, обіцяв більше ніколи не завдавати шкоди ОСОБА_9 , показавши, що повністю підтверджує та погоджується із усіма обставинами вчинення кримінального правопорушення, жалкує про вчинене, вказує про повне відшкодування заподіяних збитків, просить суворо не карати.

Дослідження доказів по даній справі в суді першої інстанції відбувалось на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому обвинувачений та інші учасники судового розгляду справи позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч.4 ст.189 КК України, як вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинену з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Також, не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи, процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Так, доводи апеляційної скарги потерпілого, в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яка виразилась у застосуванні ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_10 - колегія суддів вважає обґрунтованими та погоджується з ними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Так, доводи апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яка виразилась у застосуванні ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 - колегія суддів вважає обґрунтованими та погоджується з частково з вимогами апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, за змістом ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, суд першої інстанції при призначенні покарання повною мірою не врахував всіх обставин справи, тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, внаслідок чого при призначенні покарання безпідставно застосував вимоги ст. 75 КК України.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є умисним та особливо тяжким злочином, під час досудового розслідування вину не визнавав, визнав виключно під час розгляду справи у суді першої інстанції. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність на утриманні батьків з інвалідністю 2 групи, добровільне відшкодування завданих збитків та молодий вік обвинуваченого.

Також, суд першої інстанції звернув увагу, що вчинення злочину, що інкримінується обвинуваченому безпосередньо пов`язано із завданням негативних наслідків ОСОБА_9 , а тому відшкодування збитків демонструє прагнення обвинуваченого усунути негативні наслідків від вчиненого, що свідчить про те, що такі дії в даних правовідносинах істотно знижують тяжкість вчиненого злочину. ОСОБА_9 звернувся до суду з заявою, що він отримав кошти від ОСОБА_8 та претензій будь-якого характеру не має та просить суворо його не карати.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що покарання

ОСОБА_8 необхідно призначити із застосуванням ст. 75 КК України.

Зокрема, місцевий суд, свого рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК не мотивував, не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення останнього без відбування покарання, враховуючи встановлені вироком суду обставини кримінального провадження.

Зокрема, судом не надано належної оцінки суспільній небезпечності та невідворотності наслідків вчиненого ОСОБА_8 злочину, а саме ОСОБА_8 систематично вимагав у потерпілого ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі в якості плати за свою безпеку.

При цьому, необхідно зазначити про те, що ОСОБА_8 мав можливість відмовитись від вказаних протиправних дій.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально - вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Наведене не надає колегії суддів підстав вважати можливим звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, оскільки при його визначенні підлягають врахуванню тяжкість злочину, дані про особу винного та всі обставини справи у їх сукупності.

Вказане узгоджується з принципом юридичної визначеності, що є істотно важливим для довіри до судової системи та забезпечення верховенства права. Потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватися дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади.

Хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій в сучасних складних суспільних умовах, проте вони не мають здійснюватись у свавільний спосіб. Що в такому разі уможливить ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих та нерозумних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

З урахуванням вказаних обставин, колегія судді погоджується з апеляційними доводами сторони обвинувачення, що врахування одних і тих самих пом`якшуючих обставин, що дають підстави для застосування до ОСОБА_8 положень як ст. 69 так і ст.. 75 КК є невиправдано м`яким заходом примусу, який не можна вважати пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його суспільній небезпечності.

Висновки суду першої інстанції про можливість призначення ОСОБА_8 покарання із застосування вимог ст. 75 КК України суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

При цьому, необхідно зазначити про те, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України законодавцем передбачено обставини, які пом`якшують покарання, а саме з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Вказані обставини за своєю суттю є однією обставиною, які пом`якшують покарання, оскільки вказані обставини мають одну мету - щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки.

В той же час, колегією суддів буде враховуватись наявна обставина, яка пом`якшує покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки вказана обставина встановлена, як органом досудового розслідування та і судом першої інстанції та стороною обвинувачення в апеляційній скарзі не оспорюється.

В той же час, колегією суддів не можуть бути враховані доводи сторони захисту про те, що потерпілий просив призначити покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, оскільки думка потерпілого при призначенні покарання не є вирішальною.

За таких підстав, доводи прокурора знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду.

На переконання колегії суддів, місцевий суд належно не дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України, не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, не врахував фактичні обставини справи, а саме систематичні дії по відношенню до потерпілого.

При призначенні нового покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є умисним, особливо тяжким злочином, особу винуватого, який характеризується позитивно, працював на посаді медичного брата КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», студент 2 курсу Центральноукраїнського національного технічного університету, неодружений, має на утриманні батьків з інвалідністю 2 групи, на обліках у закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги не перебуває, осудний, раніше не судимий,наявність пом`якшуючих обставин: щире каяття, наявність на утриманні батьків з інвалідністю 2 групи, добровільне відшкодування завданих збитків та молодий вік обвинуваченого.

Так,обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.189 КК України, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином.

Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, а також обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки, ОСОБА_8 як особа, представляє суспільну небезпеку для оточуючих.

Досліджуючи характеризуючи дані про особу обвинуваченого, встановлені пом`якшуючі обставини, ставлення обвинуваченого до інкримінованого злочину, на думку колегії суддів є такими, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Зазначені обставини в своїй сукупності дають підстави щодо призначення основного покарання за ч.4 ст.189 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України нижче від нижчої межі встановленої санкцією вказаної статті у виді позбавлення волі строком на 3 роки, без застосування додатково покарання конфіскації майна, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого ОСОБА_8 та буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, та відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково - постановити новий вирок, призначивши обвинуваченому із застосування ч. 1 ст. 69 КК України основне покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 189 КК України та не призначати обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419-420 ч. 15 ст.615 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 -задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 189 КК України- скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 визнати винним за ч. 4 ст. 189 КК Українита призначити покарання із застосування ч. 1, ч. 2 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без застосування додатково покарання конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк перебування під. вартою з 02.08.2023 по 09.11.2023 року.

В решті вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2023 року - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4