ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/248/24 Справа № 711/4645/24 Категорія: ст.171 КПК УкраїниДоповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря учасники справи: захисник ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2024 року про накладення арешту на нерухоме майно, подане в рамках кримінального провадження № 0000225 від 20.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч.ч. 2,5 ст. 27, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 367 КК Україна,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, про накладення арешту на нерухоме майно (земельна ділянка), шляхом заборони розпорядження майном, з метою недопущення його подальшого відчуження, в незаконний спосіб, яке на праві власності належить ОСОБА_6 , з кадастровим номером: :03:000:1482, площею 0,09 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2024 року клопотання прокурора задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1482, площею 0,09 га, за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 , з метою збереження речового доказу.

Арешт накладено шляхом встановлення заборони відчуження вищевказаного майна, до скасування арешту у порядку встановленому КПК України.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також слідчий суддя зазначив, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено, з огляду на їх недоведеність в судовому засіданні володільцем майна. При цьому слідчим суддею враховано, що органом досудового розслідування обрано найлегший та найприйнятніший вид накладення арешту, як заборона лише відчуження та розпорядження вказаними земельними ділянками.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді від 19.06.2024 року про накладення арешту на нерухоме майно скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник зазначає, що земельна ділянку з кадастровим номером :03:000:1482, площею 0,09 га., за адресою АДРЕСА_1 була визнана речовим доказом в кримінальних провадженнях № 0000026, № 0000761, які скеровано до суду з обвинувальним актом, питання про накладення арешту на дану земельну ділянку не вирішувалось.

Крім того, в ході судового розгляду також було встановлено, що в провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Уманської міської ради до ОСОБА_6 , третя особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, справа подана за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0000026. Заходи забезпечення позову, а саме арешт вищевказаної земельної ділянки, Черкаською обласною прокуратурою не вживались.

Також зазначає, що клопотання прокурора про арешт нерухомого майна, а саме земельної ділянки подано з метою штучного створення показників роботи, оскільки питання про вжиття заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не піднімалось в попередніх кримінальних провадженнях, з яких виділено дане кримінальне провадження № 000025 від 20.06.2023.

Отже, земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1482, площею 0,09 га, за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до матеріалів кримінального провадження, не можуть бути речовими доказами по справі, в розумінні ст. 98 КПК України, а тому накладення арешту на вказане майно є незаконним.

Також адвокат просить апеляційний суд поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, який пропущений з поважних причин, оскільки ухвала суду була направлена на електрону адресу адвокату 26.06.2024 року.

Що стосується поновлення строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до п. 3 ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо, зокрема, ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений строк із поважних причин повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Матеріалами справи підтверджуються доводи скаржника щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження, а саме ухвала слідчого судді від 19.06.2024 року направлена на електронну адресу захисника ОСОБА_5 26.06.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 111). Колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна слідчий суддя зазначив, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

Також слідчий суддя встановивши обставини справи, врахувавши завдання арешту майна, як виду заходу забезпечення кримінального провадження, наслідки, які матиме накладення арешту на майно, з метою його схоронності, як речового доказу, для з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення, встановлення істини у кримінальному провадженні, прийшов до висновку про накладення арешту на вищевказану земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

Встановлено, що у провадженні слідчого управління ГУ Національної поліції в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000225 від 20.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.358, ч.2 ст.28, ч.4 ст.358, ч.ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.365-2, ч.2 ст.367 КК України.

Досудове розслідування здійснюється за фактом того що, група невстановлених осіб, залучила до спільної злочинної діяльності службових осіб міськрайонного управління Держгеокадастру по АДРЕСА_2 , які зловживаючи своїм повноваженнями, з корисливих мотивів та в інтересах третіх осіб, не маючи ніяких правових підстав та законних повноважень, без відповідних рішень Уманської міської ради на надання дозволу на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою, використовуючи завідомо недостовірні архівні Витяги із рішень виконавчого комітету Уманської міської ради №368 від 10.08.2000, №452 від 28.09.2000, які були видані та оформленні на підставних осіб, здійснили через кадастрових реєстраторів міськрайонного управління Держгеокадастру в Державному земельному кадастрі, державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та через державного реєстратора здійснили державну реєстрацію права в ДРРП на нерухоме майно за ОСОБА_8 , чим здійснили вибуття нерухомого майна, яке перебувало в комунальній власності Уманської міської ради, спричинивши державі особливо тяжких наслідків.

Органом досудового розслідування встановлено, що із власності територіальної громади м. Умань у приватну власність ОСОБА_8 , вибула земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1482, площею 0,09 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі завідомо недостовірних документів, такими діями спричинено особливо тяжкі наслідки громаді м. Умань.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, невстановлені особи, бажаючи довести свої злочинні дії до кінця та отримати грошові кошти від реалізації чужого майна, достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка вибула у незаконний спосіб із власності територіальної громади м. Умань, усвідомлюючи ступінь суспільно небезпечних наслідків, та можливість викриття їх злочинної схеми, та що може існувати ймовірність їх арешту, та витребування з чужого незаконного володіння, 03.04.2017 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено договір дарування вказаної землі №959.

14.06.2017 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки №2-1058. 14.07.2020 між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 укладено договір дарування вказаної землі за №1179.

Таким чином, із залученням певного кола осіб, невстановленими особами за сприяння ОСОБА_8 у вчиненні злочинної діяльності, було реалізовано чуже майно ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , які являються близькими родичами, тим самим штучно створено добросовісного набувача.

Відповідно до висновку оціночно-земельної експертизи №925/23-23 від 27.09.2023, ймовірна ринкова вартість вказаної земельної ділянки, станом на 13.03.2017, становить на загальну суму 582 300 грн.

Відповіддю ПП «Профікон» встановлено, що дане підприємство не здійснювало розроблення та виготовлення технічної документації із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Постановою про визнання речових доказів у кримінальному провадженні від 19.10.2023 року земельна ділянка за кадастровим номером :03:000:1482, площею 0,09 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №0000225 від 20.06.2024.

Прокурор в судовому засіданні пояснив, що в даному кримінальному провадженні встановлено, що по вказаній земельній ділянці було підроблено рішення Уманської міської ради. Однак, першочерговий власник не знав навіть про існування земельної ділянки, яка їй була незаконно виділена. Кінцевий добросовісний власник земельної ділянки зараз є ОСОБА_6 . Дана земельна ділянка є речовим доказом, так як була об`єктом кримінального посягання, враховуючи наведене, орган досудового розслідування вважає за необхідне накласти арешт шляхом заборони відчуження. На даний час в Уманському міськрайонному суді розглядається позов прокуратури про витребування з чужого незаконного володіння речового доказу. Просить задовольнити клопотання та заборонити подальше відчуження земельної ділянки.

За змістом ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, у тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду дотримався зазначених вимог закону.

Так, задовольняючи дане клопотання, внесене в межах даного кримінального провадження слідчий суддя дійшов висновку, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, вказане в клопотанні майно підлягає арешту з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000225 та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. При цьому перевірено наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України.

Слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що майно, яке зазначене в клопотанні прокурора, а саме земельна ділянка кадастровий номер :03:000:1482, загальною площею 0,09 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає вимогам ст. 98 КПК України, оскільки є об`єктом кримінального правопорушення.

Крім того, надані матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів. Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На переконання колегії суддів клопотання прокурора про арешт майна цілком відповідає вимогам ст. 171 КПК України, зокрема, містить підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено, відповідно, доводи представника власника майна про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно, без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності. При цьому слідчим суддею враховано, що органом досудового розслідування обрано найлегший та найприйнятніший вид накладення арешту, як заборона лише відчуження та розпорядження вказаними земельними ділянками.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 171, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Поновити захиснику ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: