ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/186/24 Справа № 702/1007/19 Категорія: ч. 4 ст. 187 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Родниківка, Уманського району, Черкаської області, українця, громадянина України, раніше судимого, останнього разу 18.12.2012 вироком Жашківського районного суду Черкаської області за ч.4 ст.187, ст.257, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289, ст.70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.

Початок відбування покарання вирішено рахувати з моменту його затримання з 29.09.2019. Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_8 вироком суду визнано винним в тому, що він, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, 29.09.2019, близько 07.10 год., діючи за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, шляхом відкриття метало-пластикового вікна проникли до житлового будинку по АДРЕСА_3 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою відкритого заволодіння чужим майном, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, зв`язавши неповнолітнього ОСОБА_9 , ременем, вчинили на нього напад, вимагаючи видачі грошових коштів, заволоділи грошовими коштами власника житлового будинку ОСОБА_10 , які знайшли в будинку в сумі 558 986 грн., що є великим розміром, після чого з місця вчинення злочину зник, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вищевказаний вирок, шляхом пом`якшення покарання, з застосуванням ст. 69 КК та визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах відбутого ним строку. Вказує, що вирок суду першої інстанції за своєю суворістю є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку захисника, визначене судом першої інстанції суперечить п.п. 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки суд, безпідставно не взяв до уваги посилання сторони захисту на обставини, які пом`якшують покарання: визнання вини та щире каяття, примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, що може бути підставою для застосування ст. 69 КК.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , вказавши аналогічні доводи апеляційної скарги захисника, просить змінити вищевказаний вирок, шляхом пом`якшення покарання, з застосуванням ст. 69 КК та визначити покарання у виді позбавлення волі в межах відбутого ним строку.

У запереченнях прокурор, посилаючись на необґрунтованість апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, просить вищевказаний вирок залишити без змін.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- захисник, який підтримав вимоги апеляційних скарг, пославшись на доводи, що в них викладені;

- прокурор, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, пославшись на законність вироку суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримано цих вимог закону.

Переглядаючи вирок в межах апеляційних скарг, колегія суддів враховує, що в апеляційних скаргах не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про невідповідність за своєю суворістю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особи, є непереконливими.

Відповідно до ст. 65 КК суд першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. Також суд зважив на особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується добре, на обліку в лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, його вік.

Одночасно, судом встановлено обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів та відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Колегія суддів вбачає, що, враховуючи вищевказане, судом першої інстанції призначено покарання у виді позбавлення волі у межах санкції, передбаченій відповідним законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання у межах, установлених у санкції відповідної статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про вид та розмір покарання.

Відповідно до ст. 69 КК за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Як убачається з матеріалів справи, вирішення місцевим судом питання про призначення ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах.

Повною мірою врахувавши ці вимоги закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є можливим при призначенні покарання у виді позбавлення волі у межах відповідної санкції закону України про кримінальну відповідальність, що наближено до мінімальної межі, передбаченої санкції, з чим погоджується апеляційний суд.

На думку колегії суддів, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам, тому відсутні підстави вважати його невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через суворість.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо можливості застосування покарання з урахуванням ст. 69 КК, колегія суддів не бере до уваги, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі розбійних нападів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, на шлях виправлення не став. Під час досудового розслідування обвинувачений будь-яких показань на підставі ст. 63 Конституції України не надавав. Кримінальне правопорушення вчинив за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, разом з тим, будь-яких даних щодо вказаної особи не надав. Вказане свідчить про відсутність обставин, що пом`якшують покарання, таких як щире каяття, сприяння розкриттю злочину на які посилаються обвинувачений та його захисник в апеляційних скаргах.

Також колегія суддів не бере до уваги посилання обвинуваченого та його захисника, як на обставину, що пом`якшує покарання примирення з потерпілим та відшкодування шкоди, оскільки вказане не було підтверджено як в суді першої так і апеляційної інстанції.

Позиція потерпілого, що викладена в письмовій заяві від 13.04.2023 про примирення з обвинуваченим та відсутність претензій матеріального та морального відшкодування (а.с.239 т.4), щодо виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною в цьому питанні, не свідчить, що покарання призначене судом першої інстанції за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зваживши на відсутність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, апеляційний суд дійшов висновку про неможливість призначення покарання на підставі ст. 69 КК.

Враховуючи викладене, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про невідповідність призначеного покарання через суворість є безпідставними. Таке покарання, яке наближено до мінімальної межі відповідної санкції закону України про кримінальну відповідальність, на переконання колегії суддів, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості і є достатнім для досягнення мети покарання.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення копії ухвали апеляційного суду.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4