Провадження № 1-кп/643/236/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001013 від 01.04.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джанкой АР Крим, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працює на посаді комплектувальника товарів Товариства з обмеженою відповідальністю «АНН 23», в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.04.2023 приблизно о 19 годині 05 хвилин, точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в громадському місці - поблизу під`їзду № 6 будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на вчинення хуліганських дій, з мотивів явної неповаги до суспільства, нахабно проявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, прагнучи: самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, а саме в такий спосіб протиставити себе суспільству, почав безпричинно застосовувати ненормативну лексику, яка була адресована в бік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкав у під`їзді № 6 та в цей час перебував у кв. 202 вищевказаного будинку.

Після цього, ОСОБА_4 , усвідомлюючи той факт, що він знаходиться у вечірній час в громадському місці, а саме: поблизу житлового будинку та дитячого майданчику, де перебувають сторонні особи, серед яких діти, його лайку можуть почути мешканці будинку, маючи умисел направлений на вчинення хуліганських дій, з мотивів явної неповаги до суспільства, які виражалися у нахабному прояві зневажливого ставлення до громадського порядку, та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в суспільстві, маючи на меті показати свою винятковість, зневажливе ставлення до оточуючих, суспільства, діючи з особливою зухвалістю, використовуючи малозначний привід, а саме, конфлікт з ОСОБА_5 , який мешкає у 6 під`їзді, діючи з особливою зухвалістю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, дістав правою рукою з сумки, яка була одягнута на тулубі, сигнальний пістолет калібру 9 мм., що до вогнепальної зброї не відноситься, який спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень та створює реальну загрозу життю та здоров`ю осіб, та направивши його у бік вікон вказаного будинку, здійснив 4 постріли.

Далі, ОСОБА_4 продовжуючи свої умисні хуліганські дії, дістав з кишені джинсів новий магазин для пістолета, який був споряджений шумовими (холостими) патронами калібру 9 мм. Р.А.К. та вставивши його у вищевказаний пістолет, побіг вздовж будинку АДРЕСА_3 та знаходячись біля під`їзду № 8 здійснив в гору 2 постріли. Не зупинившись на цьому, ОСОБА_4 усвідомлюючи той факт, що його протиправні дії порушують спокій громадян, створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей, побіг на дитячий майданчик, який був розташований біля вищевказаного будинку та з особливою зухвалістю здійснив з вищевказаного пістолету два постріли в гору.

Умисні, протиправні, хуліганські дії ОСОБА_4 вчинені з особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства були припинені лише після того, як ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 який у цей час знаходився у квартирі вищевказаного будинку, почувши постріли, вибіг на вулицю та відібрав у ОСОБА_4 пістолет та завів останнього до під`їзду № 8 вищевказаного будинку.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

У ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Також обвинувачений вказав, що по закінченню досудового розслідування у повному обсязі ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування. Крім того обвинувачений пояснив, що показання надає добровільно.

Враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінального правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинувачуваного та вивченням даних, які характеризують його особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Обставин, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у статті 50 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Надаючи оцінку особі обвинуваченого суд також зазначає, що він працює на посаді комплектувальника товарів Товариства з обмеженою відповідальністю «АНН 23», одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судимий.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч. 4 ст. 296 КК України.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання з реальним його відбуванням або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи характеризуючи обвинуваченого обставини, визнання обвинуваченим своєї вини, обставини вчинення кримінального правопорушення, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, усвідомлення обвинуваченим протизаконності своїх дій та спроможність самокритично оцінити їх і не допускати подібного в майбутньому, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення кримінального правопорушення, його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Відносно обвинуваченого ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.08.2023 року було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк якого сплив і у визначеному КПК України порядку продовжений не був.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України, суд вирішує питання про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчих суддів Московського районного суду м. Харкова від 05.04.2023 року у справі № 643/2374/23, від 01.05.2023 року у справі № 643/3448/23.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Витрати на проведення експертиз № СЕ-19/121-23/9186-БЛ від 23.05.2023 у розмірі 956 грн., № СЕ-19/121-23/7304-БЛ від 26.07.2023 у розмірі 5 736 грн., суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України стягує з обвинуваченого на користь держави.

Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовом строком 3 (три) роки, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирається.

Речові докази:

- 8 предметів схожих на гільзи розміром 9х18 см. - після набрання вироком законної сили знищити;

- 8 предметів схожих на патрони: 6 з яких мають серцевину зеленого кольору, 2 мають серцевину чорного кольору - після набрання вироком законної сили знищити;

- відеозаписи у кількості 6 штук під назвами: export 6jtfu, export hyd3m, export hyd3m, export twva6, export txp3o, export vt33e, які записані на оптичний носій інформації - після набрання вироком законної сили залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження за № 0001013 від 01.04.2023;

- CD - R диск для лазерних систем зчитування з наявною інформацією - після набрання вироком законної сили залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження за № 0001013 від 01.04.2023.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати за проведення судово балістичних експертиз № СЕ-19/121-23/9186-БЛ від 23.05.2023 та № СЕ-19/121-23/7304-БЛ від 26.07.2023 у загальному розмірі 6 692 (шість тисяч шістсот дев`яносто дві) грн. 00 коп.

Арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 05.04.2023 року у справі № 643/2374/23 (провадження 1-кс/643/416/23) та ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 01.05.2023 року у справі 643/3448/23 (провадження 1-кс/643/548/23) - після набрання вироком законної сили скасувати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1