Справа № 755/6725/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001409 від 18.12.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Архангельськ Російської Федерації, із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні дружину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є пенсіонером, а також сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є інвалідом ІІІ групи, військовозобов`язаного, учасника бойових дій, працюючого начальником управління розвитку продовольчого забезпечення Центрального управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення ЗСУ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 18.12.2023 року приблизно о 07 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «FORD-EDGE», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у другій (крайній лівій) смузі проїзної частини вул. Г. Хоткевича зі сторони станції метро Чернігівська в напрямку вул. Червоноткацька, в районі будинку № 6 по вул. Г. Хоткевича у м. Києві, зі сторони вул. Павла Усенка в напрямку провулка Фінського, зі швидкістю 57,78 км/год. +- 2.81 км/год., наближався до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» Правил дорожнього руху.

В цей час, по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, проїзну частину вул. Гната Хоткевича, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля марки «FORD-EDGE», д.н.з. НОМЕР_1 , переходила пішохід ОСОБА_10 . Під час руху ОСОБА_3 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_3 виявились у тому, що він, рухаючись по проїзній частині вул. Гната Хоткевича у м. Києві, будучи заздалегідь поінформованим про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1-5.38.2, маючи об`єктивну змогу завчасно виявити пішохода на піщохідному переході та дати їй дорогу, будучи обізнаним, що в даному випадку пішохід має перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли він вступив на пішохідний перехід, а водій, в свою чергу, зобов`язаний зменшити швидкість, а в разі потреби - зупинитись, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, створюючи небезпеку для руху, загрозу здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, розташований навпроти буд. 36-А по вул. Гната Хоткевича у м. Києві , де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка наближалась зліва в темпі кроку. В результаті наїзду, ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, з якими її було госпіталізовано до КМКЛ ШМД, де ІНФОРМАЦІЯ_4 вона померла під час стаціонарного лікування.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, якими підтвердив вище викладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що дійсно, 18.12.2023 року приблизно о 07 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем «FORD-EDGE», д.н.з. НОМЕР_1 , по Г. Хоткевича , рухаючись зі швидкістю 50 км/год, зі сторони станції метро Чернігівська в напрямку вул. Червоноткацька, перед нерегульованим пішохідним переходом відволікся від керування у зв`язку із складними погодними умовами, внаслідок чого допустив порушення вимог ПДР та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка отримала тілесні ушкодження. Вказав, що на його прохання свідки події викликали швидку допомогу та поліцію, а особисто він надавав потерпілій першу медичну допомогу та з перших днів лікування ОСОБА_10 надавав фінансову допомогу, проте від отриманих травм остання померла.

Виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, в межах наданих для дослідження та подальшого долучення до матеріалів кримінального провадження прокурором.

Отже, вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення зокрема встановлена дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, наданими прокурором, а саме:

- висновком експерта № 021-96-2024 (експертне дослідження розпочате 15.01.2024 року, закінчене 28.02.2024 року), з якого вбачається: 1 (1-3 питання постанови). Згідно представленої медичної документації, гр. ОСОБА_10 , 1959 року народження, була доставлена до КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» автомобілем швидкої медичної допомоги 18.12.2023 року о 08.08 год з місця ДТП. Не дивлячись на лікування, що проводилось, настала смерть, яка констатована ІНФОРМАЦІЯ_4 о 00.15 год.

При судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_10 , а також вивченні даних медичної документації було виявлено:

а) тупа закрита травма тулуба: масивний просочуючий крововиливи у м`які тканини правої задньо-бічної поверхні грудної клітки, перелом 8, 9 ребер справа по задній пахвовій лінії; розрив передньої та частково задньої поздовжніх зв`язок хребта та міжхребцевого диску між 4-м та 5-м грудними хребцями з епідуральною гематомою у місці розриву; забій правої легені з посттравматичною нижньодольвою правобічною пневмонією, вогнищевий підкапсулярний крововилив у правій частці печінки;

в) закрита травма нижніх кінцівок: багатофрагментарні переломи лівої стегнової кістки у верхній та нижній її третинах; масивний просочуючий крововилив у м`язи лівого стегна; переломи обох кісточок правої гомілки; перелом правої малогомілкової кістки у середній третині; просочуючі крововиливи у м`які тканини у місцях переломів; синець на зовнішній поверхні правого стегна з частковим охопленням сідничної ділянки;

г) жирова емболія судин малого кола кровообігу слабкого ступеню.

Виявлені ушкодження виникли від дії тупого (тупих) предмету (предметів), прижиттєві, утворилися незадовго до шпиталізації потерпілої, можливо в термін зазначений в описовій частині постанови, на що вказують характер ушкоджень, їх зовнішній вигляд, дані медичної документації. Характер і особливості ушкоджень їх локалізація та взаємне розташування, обставини справи вказують на можливість спричинення всього комплексу ушкоджень в результаті дорожньо- транспортної пригоди - зіткненні (наїзді) транспортного засобу з пішоходом. При цьому в момент первинного контакту з автомобілем що рухався потерпіла знаходилась в вертикальному, чи близькому до нього положенні та була повернута правою бічною (задньо-бічною) поверхнею тіла до транспортного засобу.

Судово-медичних даних, які б дозволяли встановити знаходилась потерпіла в статичному положенні чи рухалась в момент наїзду транспортного засобу не виявлено.

Виявлені на трупі ОСОБА_10 тілесні ушкодження об`єднані механізмом травмування, в своїй сукупності обумовили розвиток у перебігу небезпечних для життя явищ - респіраторного дистрес- синдрому з тромбозом судин легень, набряку-набухання спинного та головного мозку, що причели до настання смерті, в зв`язку з чим, мають ознаки Тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

2 (4 - запитання постанови). Смерть ОСОБА_10 настала від тупої поєднаної травми тулуба та нижніх кінцівок з множинними переломами кісток скелета та ушкодженням внутрішніх органів, тканинною кровотечею, розвитком у перебігу респіраторного дистрес-синдрому з тромбозом судин легень, набряку-набухання спинного та головного мозку, на що вказує: наявність ушкоджень відмічених вище, нерівномірне кровонаповнення судин внутрішніх органів, ущільнення легень, фіолетово-червоний колір легеневої тканини на розрізі зі значним пінявим відокремлюваним, множинні пухкі темно-червоні згортки у розгалуженнях легеневої артерії, гістологічні дані (респіраторний дістрес-синдром з тромбозом судин легені, фокуси некротичного нефрозу, набряк-набухання, дистрофія нейроцитів головного, спинного мозку), а також перебіг посттравматичного періоду в стаціонарі.

Між виявленими тілесними ушкодженнями та смертю, що настала вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

3 (5-запитання постанови). Аналіз токсикологічної лабораторії КНП «КМКЛ ШМД» у наданій медичній карті не представлено. (а.к.п. 68-73 Т. 1);

- висновком експертного дослідження № 061-129-2024 (дослідження розпочато 18.01.2024 року, закінчено 14.02.2024 року), з якого встановлено, що вогнищеві крововиливи в вісцеральній плеврі легені з фібринозно-гнійним плевритом. Респіраторний дістрес-синдром з тромбозом судин легені. Фокуси некротичного нефрозу. Дрібновогнищевий замісний кардіосклероз з гіпоксичною дистрофією міокарду. Вогнищевий жировий гепатоз. Набряк-набухання, дистрофія нейроцитів головного, спинного мозку. Накладання еритроцитів на поверхні твердої мозкової оболонки з вогнищевими інтрадуральними крововиливами із вираженою періфокальною клітинною реакцією. Флеботромбоз глибоких вен гомілки. Жирова емболія судин малого кола кровообігу легкого ступеню. (а.к.п. 74-75 Т.1);

- висновком експертного дослідження № 082-81-2024 (дослідження розпочато та закінчено 18.01.2024 року), згідно якого кров ОСОБА_10 , 1959 року народження, відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А. (а.к.п. 76 Т.1);

- висновком експерта № СЕ-19/111-24/2550-ФП від 21.02.2024 року, згідно якого, виходячи з даних відеофайлу «6000000.avi» та вихідних даних, наданих для проведення експертизи, швидкість руху автомобіля «FORD-EDGE», д.н.з. НОМЕР_1 перед наїздом на пішохода становить 53,78 км/год +- 2,81 км/год. Виходячи з даних відеофайлу «6000000.avi», з моменту вступу пішохода на пішохідний перехід до моменту наїзду на нього автомобіля проходить 5,08 с +- 0,2 с. (а.к.п. 174-179 Т. 1);

- висновком експерта № СЕ-19/111-24/13216-ІТ від 01.03.2024 року, з якого вбачається, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля FORD-EDGE (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.2; 12.9.(б); 18.1 ПДР України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля FORD-EDGE (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 , з моменту виходу пішохода на пішохідний перехід, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 , шляхом застосування екстреного гальмування, тобто мав технічну можливість виконати вимоги пункту 18.1 ПДР України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля FORD-EDGE (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 експертом. З технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.2 ПДР України не вбачається, а вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 12.9.(б); 18.1 ПДР України, при цьому невідповідності дій водія ОСОБА_3 вимогам пункту 18.1 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з виникненням досліджуваної ДТП (а.к.п. 180-184 Т. 1);

- висновок експерта № СЕ-19/111-23/67682-ІТ від 18.01.2024 року на момент огляду автомобіля марки «FORD-EDGE», д.н.з. НОМЕР_1 , гальмівна система, рульове управління та ходова частина знаходяться в працездатному стані. Розгляд експертом питань 2, 3 не має технічного сенсу, з причин, зміст яких викладено в дослідницькій частині даного висновку (а.к.п. 185-189 Т. 1).

Також судом було досліджено інші докази, які не доводять та не спростовують вину обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Як наслідок, суд вважає встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Судом надана оцінка показам обвинуваченого ОСОБА_3 у яких він повністю визнає себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили, що обвинувачений обмовляє себе, дає неправдиві покази, оскільки крім визнавальних його показів, вина ОСОБА_3 підтверджується вищевикладеними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпіла ОСОБА_8 відмовилася надавати покази в судовому засіданні, з огляду на важку життєву ситуацію та перебування на день судового розгляду в стані шоку, що обумовлюється також погіршеним психоемоційним станом, внаслідок смерті матері.

Судом враховується позиція Верховного Суду Касаційного кримінального суду, викладена у постанові від 20 березня 2018 року в справі № 753/11828/13-к в якій зазначено, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за обставин, встановлених судом.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків, що підтверджується, зокрема заявою ОСОБА_8 , при дослідженні якої встановлено факт виплати ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 666 320 грн. 10 коп., що на момент підписання заяви згідно курсу НБУ, складало 17 000 доларів США. Окрім того, потерпіла будь-яких претензій морального та/або матеріального характеру, так і будь-яких інших претензій до підозрюваного не має (а.к.п. 98 Т.1), а також копіями квитанцій, з яких встановлено факт відшкодування ОСОБА_3 витрат на лікування ОСОБА_10 (а.к.п. 99-125 Т.1).

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; має постійне місце проживання, спосіб життя (раніше не судимий, одружений, має на утриманні дружину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є пенсіонером, а також сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є інвалідом ІІІ групи, військовозобов`язаний, працюючий начальником управління розвитку продовольчого забезпечення Центрального управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення ЗСУ, задовільно характеризується за місцем роботи, приймав безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, є ветераном військової служби, учасник бойових дій, неодноразово відзначений нагородами державного зразка, має певні вади у стані здоров`я, не є інвалідом), позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання та потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі, відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, який є злочином вчиненим з необережності, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини другої статті 286 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з покладенням певних обов`язків, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи викладене суд вважає призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді позбавлення волі зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням пропорційним вчиненому злочину та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При цьому, згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує те, що ОСОБА_3 вчинив злочин з необережності внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху, від якого настали тяжкі наслідки у виді смерті потерпілої, а тому суд, з урахуванням тяжкості вчиненого правопорушення, обставин та наслідків що настали, вважає, що наявні необхідні передумови для застосування до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання заходів забезпечення кримінального провадження вирішено, згідно положень ст. 174 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення судової фототехнічної експертизи № СЕ-19/111- 24/2550-ФП від 21.02.2024 року в сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/111-23/67682-ІТ від 18.01.2024 року в сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-24/13216-ІТ від 01.03.2024 року в сумі 3407 (три тисячі чотириста сім) грн. 76 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.12.2023 року на автомобіль марки «Ford-Edge», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 , 2016 року випуску, який належить ОСОБА_3 - скасувати.

Речові докази у кримінальному проваджені:

- транспортний засіб марки «Ford-Edge», державний номерний знак НОМЕР_1 , переданий на зберігання на територію спецмайданчику тимчасового затримання транспортних засобів по вулиці Хоткевича, 20-Б в м. Києві - повернути ОСОБА_3 ;

- оптичний CD-R диск, на якому міститься 1 (один) відеофайл, приєднаний до матеріалів кримінального провадження - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій, її представнику, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя