Дата документу 25.03.2024Справа № 554/438/24
Провадження № 1-кс/554/3664/2024
У Х В А Л А

22 березня 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на рішення слідчої слідчого відділу Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 від 08 березня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій в кримінальному провадженні № 0000121 від 14 січня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 308, ч. 1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді надійшла вищезазначена скарга, в якій адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_6 , просить скасувати як протиправну постанову слідчого СВ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 від 08 березня 2024 року, якою було відмовлено в задоволенні його клопотання про проведення слідчих дій та зобов`язати слідчих, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000121 від 14 січня 2024 року провести всі необхідні слідчі дії, направлені на швидке, повне та неупереджене розслідування кримінального провадження, зазначені в його клопотанні, зокрема:

повідомити ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 308 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 та викрадені наркотичних засобів, які знаходились в білому поліетиленовому пакеті в АДРЕСА_1 , 14 січня 2024 року, близько 10 години, з дотриманням вимог ст. ст. 276, 277, 278 КПК України;

провести допит ОСОБА_7 як підозрюваного;

провести одночасний допит за участю підозрюваного ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_7 з іншої з метою встановлення для з?ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях;

зробити запит у військову частину ОСОБА_7 для з?ясування, чи рахується він військовослужбовцем, який самовільно залишив військову частину, для встановлення дійсних мотивів ОСОБА_7 ;

зробити запит до відповідних органів ДБР та ВСП для з?ясування, чи перебуває в розшуку ОСОБА_7 як військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину (СЗЧ), чи проводиться відповідне розслідування по факту СЗЧ;

провести повторний допит свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки підозрюваний ОСОБА_6 на допиті 06 березня 2024 року вказав, що їм відомо про обставини, за яких ОСОБА_7 погорджував пістолетом потерпілому ОСОБА_8 ;

провести одночасний допит за участю ОСОБА_9 з однієї сторони та ОСОБА_7 з іншої з метою встановлення для з?ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях, зокрема, щодо їх розмов після смерті потерпілого ОСОБА_8 14 січня 2024 року;

встановити житлові та нежитлові приміщення, якими користується ОСОБА_7 звернутися до слідчого судді про дозвіл на обшуки у житлових та нежитлових приміщеннях, якими користується ОСОБА_7 та провести обшуки з метою знаходження ОСОБА_7 , а саме одягу, в якому останній був одягнений, будучи 14 січня 2024 року, близько 09 год 35 хв - 10 год 00 хв, за місцем проживання ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 , пістолет, яким погрожував потерпілому ОСОБА_8 , спеціальні рукавиці з пластмасовими пластинами для нанесення тілесних ушкоджень.

Постанову слідчої від 08 березня 2024 року про відмову в задоволенні його клопотання вважав протиправною, необґрунтованою та такою, що порушує процесуальні права сторони захисту, в зв`язку з чим просив її скасувати.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі з наведених у ній мотивів.

Прокурор ОСОБА_4 категорично заперечувала проти задоволення вимог скарги, зазначивши, що постанова слідчої від 08 березня 2024 року є законною, обґрунтованою та мотивованою, містить конкретизоване обґрунтування причин відмови в задоволенні клопотання адвоката і недоцільності проведення кожної із ініційованих ним слідчих дій та її зміст повністю відповідає вимогам статті 110 КПК України, а тому просила відмовити в задоволенні скарги.

Слідча ОСОБА_5 , підтримала думку прокурора та просила відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до жодного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. ст. 22 і 26 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень, який визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено право особи, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представника, законного представника чи захисника під час досудового розслідування оскаржити рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Під час розгляду скарги про відмову слідчого у проведенні слідчих (розшукових) дій, слідчий суддя, враховуючи завдання кримінального провадження, має встановити, чи була така відмова обґрунтованою та належним чином вмотивованою, і чи в результаті її прийняття не були порушені права сторони захисту. Крім цього, оцінці підлягає і саме клопотання учасника кримінального провадження на предмет його обґрунтованості та доцільності.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000121 від 14 січня 2024 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 308 КК України.

06 березня 2024 року адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , звернувся до слідчої з клопотанням, в якому просив провести вказаний вище обсяг слідчих дій та прийняти відповідні процесуальні рішення.

За результатом розгляду вказаного клопотання постановою слідчої СВ Полтавського РУАП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 від 08 березня 2024 року в його задоволенні було відмовлено.

В обґрунтування оскаржуваної постанови слідча зазначила, що вимоги повідомити ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 308 КК України та провести допит ОСОБА_7 як підозрюваного не підлягає задоволенню, оскільки такі вимоги виходять за межі процесуальних повноважень сторони захисту, так як ст. ст. 42 і 220 КПК України включає в себе ініціювання проведення слідчих дій, а не прийняття стороною обвинувачення рішення, а в даному випадку повідомлення про підозру іншої особи, що є процесуальним рішенням. Крім того вказала, що сукупність зібраних доказів достатньо вказує на те, що до вчинення цього правопорушення причетний виключно ОСОБА_6 ;

проведення одночасного допиту за участю підозрюваного ОСОБА_6 , з однієї сторони, та ОСОБА_7 , з іншої, з метою з?ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях не підлягає задоволенню, так як з аналізу наявних доказів у кримінальному провадженні вбачається, що показання ОСОБА_6 не можна вважати розбіжностями з показаннями ОСОБА_7 та є способом захисту останнього від пред`явленої підозри, яка направлена на уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, в матеріалах провадження міститься заява від ОСОБА_7 про відмову від проведення такої слідчої дії, як одночасний допит за участю підозрюваного ОСОБА_6 ;

клопотання про необхідність звернення із запитом до військової частини, в якій ОСОБА_7 проходить військову службу для з?ясування, чи рахується він військовослужбовцем, який самовільно залишив військову частину, для встановлення дійсних мотивів ОСОБА_7 та зробити запит до відповідних органів ДБР та ВСП для з?ясування, чи перебуває в розшуку ОСОБА_7 як військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину (СЗЧ), чи проводиться відповідне розслідування по факту СЗЧ не підлягає задоволенню, оскільки предметом досудового розслідування є факт спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , які потягнули собою його смерть, а також у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Крім того, зазначена інформація в ході досудового розслідування вже перевірялась та згідно відповіді Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорськ встановлено, що відносно військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 відсутні кримінальні провадження, в яких він фігурує;

клопотання провести повторний допит свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки підозрюваний ОСОБА_6 на допиті 06 березня 2024 року вказав, що їм відомо про обставини, за яких ОСОБА_7 погроджував пістолетом потерпілому ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, оскільки всі вищезазначені особи допитані та отримана вся інформація, якою володіли вказані особи щодо правопорушення;

вимоги провести одночасний допит за участю ОСОБА_9 , з однієї сторони, та ОСОБА_7 , з іншої, з метою встановлення та з?ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях, зокрема, щодо їх розмов після смерті потерпілого ОСОБА_8 14 січня 2024 року не може буде задоволено, оскільки ОСОБА_6 не вказав, в чому безпосередньо полягають вказані розбіжності. Більш того, повідомлення підозрюваного про наявність розбіжностей вимагають критичного ставлення, так як останній не був ознайомлений з показаннями цього свідка, а тому його посилання, що його показання мають розбіжності є його особистим припущенням і також є способом захисту від оголошеної підозри;

прохання встановити житлові та нежитлові приміщення, якими користується ОСОБА_7 , звернутися до слідчого судді про дозвіл на обшуки у житлових та нежитлових приміщеннях, якими користується ОСОБА_7 , та провести обшуки з метою знаходження ОСОБА_7 , а саме одягу, в якому останній був одягнений, 14 січня 2024 року, близько 09 год 35 хв - 10 год 00 хв, за місцем колишнього знаходження ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 , пістолет, яким погрожував потерпілому ОСОБА_8 , спеціальні рукавиці з пластмасовими пластинами для нанесення тілесних ушкоджень не може бути задоволено, так як за місцем проживання останнього вже був проведений обшук та вилучено його одяг. Також цією слідчою дією підтверджено, що ОСОБА_7 не мав на момент правопорушення пістолету та спеціальних тактичних рукавичок.

З вказаним рішенням слідчої адвокат ОСОБА_3 не погодився, посилаючись на те, що його підзахисний ОСОБА_6 вини у вчиненні інкримінованих йому правопорушень не визнає та в своїх показаннях під час здійснення досудового слідства останній наголошував на тому, що саме ОСОБА_7 є особою, яка вчинила вказані кримінальні правопорушення. В зв`язку з цим, на переконання адвоката, оскільки інших свідків розслідуваної події, окрім ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які б могли підтвердити або спростувати показання кожного з них, немає, то у слідства наявні достатні докази для підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 308 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 та викрадення наркотичних засобів, які знаходились в білому поліетиленовому пакеті в АДРЕСА_1 , 14 січня 2024 року, близько 10 години.

Із системного аналізу положень ст. ст. 9 і 223 КПК України слідує, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим.

Наведене свідчить про виключне право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування. Поряд із цим, у разі звернення з клопотанням про проведення таких слідчих (розшукових) та процесуальних дій сторони кримінального провадження, потреба у проведенні таких слідчих дій визначається слідчим або прокурором в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети, задля якої проводиться зазначена слідча дія.

Вказане зводиться до того, щовирішення питання щодо необхідності проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, в тому числі за ініціативи сторони кримінального провадження, є дискреційними повноваженнями слідчого.

Визначення органу досудового розслідування, який здійснює дізнання та досудове слідство, містить стаття 38 КПК України, якою до таких органів відносяться, зокрема, слідчі підрозділи та органи Національної поліції.

Повноваження слідчого та прокурора визначені ст. ст. 36 і 40 КПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора, слідчого.

Повноваження прокурора під час здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням передбачені частиною другою статті 36 КПК України.

Тобто, досудове розслідування провадиться спеціальним органом, який в своїй діяльності є самостійним і порушення процесуальної самостійності слідчого не допускається.

За законність та своєчасність здійснення процесуальних дій слідчий несе відповідальність (ч. 1 ст. 40 КПК України).

Випадки повідомлення про підозру встановлені частиною 1 статті 276 КПК України, з якої слідує, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно статті 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Тобто, із системного аналізу вказаних норм Кримінального процесуального законодавства України слідує, що слідчий, прокурор самостійно визначають у конкретному провадженні чи наявні достатні докази для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення і в залежності від визнання достатності доказів, слідчим, прокурором повідомляється особа про підозру.

В свою чергу, до повноважень слідчого судді належить виключно здійснення в порядку, передбаченому нормами КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Водночас слідчий суддя позбавлений можливості безпосереднього втручання, за виключенням визначених процесуальним законом виключних випадків, в процесуальну діяльність органу досудового розслідування, не може перебирати на себе функцію слідчих органів та надавати вказівки щодо способів та методів проведення досудового слідства, необхідності проведення тих чи інших слідчих (розшукових) чи процесуальних дій у кримінальному провадженні та зобов`язувати приймати конкретні рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови.

Постанова про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій є процесуальним рішенням слідчого та повинна відповідати вимогам, визначеним частиною 5 статті 110 КПК України.

Так, постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім?я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що стороною захисту не доведено доцільності проведення названих слідчих дій. Висновок слідчої про відмову в задоволенні клопотання адвоката, всупереч доводам останнього, містить конкретизоване обґрунтування мотивів, які стали підставами для прийняття такого процесуального рішення. В частині клопотання адвоката, що стосується вимоги повідомити ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 308 КК України та провести його допит в якості підозрюваного, слідчою було обґрунтовано відмовлено в зв`язку з тим, що останні виходять за межі процесуальних повноважень сторони захисту, оскільки повідомлення особи про підозру не є слідчою чи процесуальною дією в розумінні вимог статті 220 КПК України, а є процесуальним рішенням, прийняття якого належить виключно до дискреційних повноважень сторони обвинувачення та здійснюється у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Отже, зазначена постанова слідчої від 08 березня 2024 року в повній мірі відповідає вимогам статті 110 КПК України, містить мотиви відмови в задоволенні вимог клопотання адвоката ОСОБА_3 та їх обґрунтування, а тому відсутні підстави для її скасування.

Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути: про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію або відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що слідчою дотримано принципу законності та обов`язку всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, зміст процесуального рішення останньої повністю відповідає вимогам статті 110 КПК України, постанова є вмотивованою та обґрунтованою, в ній викладено мотиви та об`єктивно аргументовано підстави відмови в задоволенні клопотання адвоката, які стороною захисту спростовано не було, а тому слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 303, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на рішення слідчої слідчого відділу Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 від 08 березня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій в кримінальному провадженні № 0000121 від 14 січня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 308, ч. 1 ст. 309 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 25 березня 2024 року о 08 год 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1