Справа № 404/6810/23
Номер провадження 1-кс/404/1010/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого при розслідуванні кримінального провадження №0002627, за ч. 2 ст. 382 КК України та на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 подав до Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу з вимогою визнати протиправною бездіяльність слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області по кримінальному провадженню №0002627, за ч. 2 ст. 382 КК України пов`язану з тим, що: слідчий не ознайомив заявника з матеріалами кримінального провадження; вніс до ЄРДР прізвище заявника з помилками; не визнав його потерпілим; виніс незаконну постанову про закриття кримінального провадження, яку ОСОБА_3 просить скасувати.

Скаржник в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Прокурор в судове засідання не з`явився. До початку розгляду клопотання надав матеріали кримінального провадження №0002627 за ч. 2 ст. 358 КК України.

15.09.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда внесли відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 382 КК України, за номером №0002627.

Кропивницьким РУП ГУ НП в Кіровоградській області проводилось досудове слідство по кримінальному провадженню №0002627, за ч. 2 ст. 382 КК України.

30.09.2023 року, на підставі постанови слідчого СВ Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області вказане кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні події кримінального правопорушення. Оскаржувану ж постанову слідчий виніс передчасно, оскільки не виконав вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, за умовами якого мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами кримінального провадження, зокрема в ньому має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та інтересів. Відповіді на всі поставлені нею питання мають бути одержані та вичерпні, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно з ст. 25 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Слідчий, прокурор повинні забезпечити повне та ефективне проведення досудового розслідування (ст. ст. 36, 40 КПК України).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення (п.п.1-2 ч. 1 ст. 91 КК України). Обов`язок доказування обставин кримінального правопорушення покладається на слідчого та прокурора (ст.91-93 КПК України).

Згідно ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 382 КК України настає за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їхвиконанню вчинене службовою особою. З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 2 ст. 382 КК, може бути вчинений як у формі невиконання судового рішення, так і шляхом перешкоджання його виконанню. Використання законодавцем у диспозиції ч. 2 ст. 382 КК України словосполучень «невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду» т та «перешкоджання їхвиконанню» вказує на необхідність у кожному конкретному випадку звертатися як до тексту самого судового рішення, так і до норм законодавства, які визначають порядок виконання вироків, рішень, ухвал та постанов суду.

Обов`язковою умовою настання кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення є встановлення у ньому вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру, адресованої для виконання певним особам. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок про виконання рішення суду.

Залежно від характеру такої вимоги невиконання судового рішення може проявлятися у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення, або ж у вчиненні дій, які прямо заборонені у самому судовому рішенні. За умови, що невиконання судового рішення виявляється в формі бездіяльності, для притягнення особи до кримінальної відповідальності обов`язковим є з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.

Надаючи юридичну оцінку та викладаючи у постанові мотиви щодо відсутності складу кримінального правопорушення слідчий мав виходити зі змісту судового рішення, умисне невиконання якого ставилось обвинуваченій за провину, та дати обґрунтовану відповідь на питання: яка саме вимога (зобов`язального чи забороного характеру) міститься в цьому рішенні та кому вона адресована як зобов`язаному суб`єкту, чи належить виконання рішення до обов`язку службової особи, чи наявні в її діях ознаки невиконання судового рішення з огляду на визначений судом або встановлений законом спосіб виконання судового припису. Слідчий мав встановити та обґрунтувати відповідно до вимог закону реальну можливість службової особи виконати покладений на неї судом обов`язок.

На примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого Кіровоградський окружним адміністративним судом на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 року.

Слідчий не проводив тимчасовий доступ до зведеного виконавчого провадження.

Не допитав боржника і державного виконавця про підстави можливого зволікання з виконанням судового рішення.

Предметом доказування у цьому кримінальному провадженні є насамперед своєчасність та результативність виконавчих дій, отже єдиним джерелом доказування можуть бути результати зафіксовані у документах зведеного виконавчого провадження. Тільки після вилучення, ретельного огляду і вивчення матеріалів зведеного виконавчого провадження можливо зробити правовий висновок про наявність чи відсутність ознак зволікання у діях боржника чи державного виконавця.

Також необхідно зробити висновок про поважність чи безпідставність можливого невиконання судового рішення, у тому числі необхідно визначити спосіб або форму протидію та безпосередньо особу, яка сприяла ймовірному невиконанню судового рішення.

Неможливо встановити чи спростувати настання події злочину або винуватість особи без дослідження періоду виконання посадових обов`язків певним державним виконавцем. Крім того треба проаналізувати перелік і результативність проведених виконавчих дій.

Не встановлено чи достовірно знала особа про спосіб виконання рішення суду та чи мала реальну можливість його виконати. Який період умисного невиконання судового рішення.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, що за цим Законом підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.. 10 Закону України «Про виконавче провадження», визначено перелік заходів примусового виконання рішень, серед яких і звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Текст постанови слідчого не містить посилань, що органами досудового розслідування збирались докази того, що державний виконавець здійснював будь-які з визначених цим Законом заходи.

За встановлених фактичних обставин висновок про відсутність події кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК, є безпідставними.

Не зясована обов`язкова умова притягнення до кримінальної відповідальності за бездіяльність, тобто наявність реальної можливості виконати покладений обов`язок.

Слідчий надав неправильну кримінально-правову оцінку встановленим фактичним обставинам по цьому кримінальному провадженні, а тому його відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, є необґрунтованим, неправильним, передчасним.

Слідчий не зібрав і не дав оцінку обставинам, що підлягають доказуванню і мають значення.

Підставою скасування оскарженої постанови є невідповідність фактичним обставинам кримінального провадження, тому що висновок дізнавача не підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження. Покази, експертизи, виконавче провадження дізнавач не взяв до уваги як докази, хоча вони могли істотно вплинути на його висновки. За наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків у цьому провадженні, дізнавач в оскарженій постанові не зазначив, чому він взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Постанова підлягає скасуванню із зазначених підстав через невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло чи могло вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість особи та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема і подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). При цьому, положеннями ст. 92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу покладається на дізнавача, слідчого, прокурора.

Закриття провадження є кінцевим процесуальним рішенням. Разом із цим текст постанови не містить дослідження і правового аналізу дослідження проступку за ч. 2 ст. 382 КК України, отже передчасним стало припущення про відсутність складу кримінального правопорушення.

Слідчі дії є діями, спрямованими на отримання доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої дії є наявність достатніх підстав, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. 1-2 ст. 223 КПК України).

На досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником (п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України).

Рішення про закриття кримінального провадження можна буде визнати законним лише тоді, коли службова особа, якій доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні на підставі належних та допустимих доказів проведе повний і об`єктивний правовий аналіз фактично встановлених ним реальних обставин.

Принципи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема право особи на справедливий суд зобов`язують дати належну та об`єктивну оцінку фактично встановленим обставинам.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена ухвала про скасування рішення дізнавача, слідчого чи прокурора, зобов`язання вчинити певну дію (ч. 2 ст. 307 КПК України). Скаржник має право на повний і всебічний розгляд факту можливого кримінального правопорушення. Слідчий при прийнятті процесуального рішення про закриття кримінального провадження, цих положень Закону, не дотримався. Висновки про неможливість встановити винну особи є передчасними, а рішення про закриття кримінального провадження необґрунтованим.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_3 в частині скасування оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження підлягає задоволенню.

Після скасування постанови про закриття, провадження ще не встигли розпочати. Суто з об`єктивних причин не визначили слідчого і процесуального керівника, отже скаржник передчасно заявив вимогу про необхідність внесення виправлень в ЄРДР щодо його анкетних даних; оспорювання статусу потерпілого, та в ознайомленні з матеріалами провадження. Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого СВ Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградської області від 30.09.2023 року про закриття кримінального провадження №0002627, за ч. 2 ст. 382 КК України.

У задоволенні вимоги: по внесенню виправлень в ЄРДР щодо анкетних даних; оспорювання статусу потерпілого; ознайомити з матеріалами провадження, відмовити.

Копію ухвали направити прокурору Кропивницької окружної прокуратури для організації подальшого досудового розслідування.

Відповідно до ст. 309 КПК України, ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, заперечення проти такої ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1