Справа № 579/780/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2024 р. слідчий суддя Кролевецького районного суду ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову начальника сектору дізнання ВП № 1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області про закриття кримінального провадження,-

В С Т А Н О В И В:

До Кролевецького районного суду звернулася ОСОБА_3 із скаргою на постанову начальника СД ВП № 1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області від 21 листопада 2023 року про закриття кримінального провадження № 0000015, мотивуючи її наступним чином.

21 листопада 2023 року дізнавач СД ВП № 1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області прийняв постанову про закриття кримінального провадження № 0000015 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Із вказаною постановою вона не згодна, а тому просить суд скасувати постанову від 21 листопада 2023 року про закриття кримінального провадження № 0000015, оскільки не повно проведено досудове розслідування вказаного кримінального провадження , а саме, постанову винесено з порушенням п. 1 ч. 5 ст. 110 КПК України , не враховано, що зазначені нею діяння мають склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду скарги, надала заяву про розгляд скарги без її участі (а.с. 35).

Дізнавач, рішення якого оскаржується, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За змістом ч.3 ст. 306 КПК України його неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Таким чином, в порядку ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу з додатками та вивчивши матеріали кримінального провадження № 0000015, приходить до наступних висновків.

Згідно п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

7 червня 2022 року внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.358 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000049 за фабулою: в ході розслідування КП № 0000015 від 9 лютого 2021 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України за фактом безпідставної невиплати заробітної плати директором приватного підприємства «По управлінню житлом «Житлкомсервіс» економісту ОСОБА_3 з червня 2020 року по лютий 2021 року за результатами технічної експертизи документу встановлено, що у друкований первинний текст Наказу № 6-к від 2 червня 2020 року «Про прийняття на роботу» невстановлена особа внесла зміни шляхом додрукування фрагменту тексту «по 30.06.2020 р.» та позначення «по 30.06.2020р.» надруковано після виконання усіх інших елементів друкованого тексту документа, з іншої (окремої) установки аркуша паперу у друкуючий пристрій в інший період часу.

Дізнавач 21 листопада 2023 року прийняв рішення про закриття кримінального провадження № 0000015 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.10-13).

Згідно п.2 ч. 1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановлені відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ст. 223 ч. 1 КПК України слідчі розшукові дії є діями спрямованими на отримання (збирання доказів) або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 110 КПК України зміст мотивувальної частини постанови слідчого повинен містити відомості про обставини, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначені у ч.1 ст.91 КПК України.

Згідно ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Приписами ст.93 КПК України передбачено збирання доказів сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно п. 19 ч.1 ст.3 КПК України дізнавач, керівник органу дізнання, з боку обвинувачення є стороною кримінального провадження.

Вимоги, передбачені ч.2 ст.9, ст.91, ст.93 КПК України, дізнавачем при прийняті постанови від 21 листопада 2023 року про закриття кримінального провадження № 0000015 дотримані не були.

Оскаржувана постанова винесена з формальним підходом дізнавача до проведення досудового розслідування, не відповідає вимогам ст.110 КПК України та є немотивованою.

Відповідно до положень КПК України, закриття провадження у справі є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього кримінального провадження в сукупності.

Резолютивна частина оскаржуваної постанови не відповідає нормам кримінально-процесуального законодавства, оскільки не містить відомостей відносно кого закрите кримінальне провадження.

Крім того на розсуд суду постанова про закриття кримінально провадження від 21 листопада 2023 року не спрямована на виконання завдань кримінального провадження за змістом статті 2 КПК України .

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопрушення і не може бути піддана кримінальному покаранню , доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином факт підроблення іншого офіційного документа наслідком якого є кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 358 КК України може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду .

Кримінальне провадження закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України , як вбачається з мотивувальної частини постанови фактично у зв`язку з не встановленням особи, яка внесла зміни до наказу, однак за змістом п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Такі висновки в постанові дізнавача відсутні.

Крім того висновки викладені в постанові про закриття крмінального провадження є суперечливими .

Як вбачається з мотивувальної частини постанови не встановлено особу, яка внесла зміни до наказу , однак в цій же мотивувальній частині постанови дізнавач зазначає про те , що в кримінальних провадженнях № 0000015 (ч.1 ст.175 КК України) та 0000049 (ч. 1 ст. 358 КК України) не встановлено підозрюваних , проте є достатні підстави вважати , що кримінальні правопорушення вчинені однією особою.

Згідно витягу з ЄРДР № 0000015 директор ПП «Житлосервіс» безпідставно не виплачує заробітну плату економісту ОСОБА_3 .

За змістом матеріалів кримінального провадження директором ПП «УЖ «Житлкомсервіс» є О.Ю. НОМЕР_1 .

Згідно посадовою інструкцією головного бухгалтера однією з посад підприємства є головний бухгалтер.

За змістом протоколу допиту свідка від 14 грудня 2021 року ОСОБА_4 допомагала ОСОБА_5 підготувати наказ №6-к від 2 червня 2020 року.

Диспозиція ч. 1 ст. 175 КК України передбачає відповідальність за безпідставну невиплату заробітної плати, громадянам більш як за один місяць, вчинена умисно керівником підприємства, установи або організації незалежно від форми власності .

Наведене дає слідчому судді підстави дійти до висновку, що доводи ОСОБА_3 є частково обґрунтованими, а постанова підлягає скасуванню, оскільки винесена передчасно, без достатніх для цього підстав, без проведення усіх необхідних слідчих дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим підлягає обов`язковому скасуванню із подальшим відновленням досудового розслідування.

У статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначається наступне: кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під «ефективним» слід розуміти такий засіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. За змістом ефективний засіб захисту повинен відповідати природі порушеного права, характеру допущеного порушення та наслідкам, які спричинило порушення права особи.

Стаття 13 Конвенції не передбачає особливої форми правового захисту: держави мають певну дискрецію, яка зводиться до можливості вибору способу виконання свого зобов`язання, але характер права, що знаходиться під загрозою, має значення для типу способу, який держава зобов`язана забезпечити.

Слідчий суддя вважає , що заявник має право захищати свої порушені права в передбаченому кримінальним процесуальним законодавством порядку.

Таким чином, скарга заявника підлягає задоволенню.

Копія постанови від 21 листопада 2023 року вручена заявнику 1 квітня 2024 року, скарга до суду подана 10 квітня 2024 року, тому строк на звернення до слідчого судді передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України не порушений.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладено, керуючись ст.ст.107, 303, 304, 306, 307, 309, 395 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову начальника сектору дізнання ВП № 1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області про закриття кримінального провадження від 21 листопада 2023 року про закриття кримінального провадження № 0000015 .

Ухвала є остаточною і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1