У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

«02» травня 2024 року м. Миколаїв

Суддя Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2024 року щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив:

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2024 року, ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Не погоджуючись із вироком, потерпілий ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу.

Згідно ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити вирок або ухвалу без змін; змінити вирок або ухвалу; скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З мотивувальної частини апеляційної скарги вбачається, що потерпілий не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням, тобто необґрунтованого застосування судом ст. 75 КК України.

Однак, в резолютивній частині апеляційної скарги потерпілий питання про скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі вимог ст. 75 КК України, не ставить.

Окрім того, потерпілий в апеляційній скарзі висловлює позицію щодо погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки просить призначити йому реальне покарання без застосування ст. 75 КК України, однак ставить питання про зміну вироку, а не його скасування, як це передбачено ч. 1 ст. 420 КПК України.

Отже, вимоги апеляційної скарги апелянта не кореспондуються з вимогами ст. 407 КПК України щодо повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Вищевказані недоліки позбавляють можливості конкретно визначити межі апеляційної скарги, що унеможливлює її розгляд по суті та прийняття рішення судом апеляційної інстанції відповідно до визначених законом повноважень, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, подана апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 396 КПК України.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 399 КПК України, апеляційну скаргу слід залишити без руху, і встановити строк для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків.

Керуючись ст. 399 КПК України, -

постановив:

Апеляційну потерпілого ОСОБА_2 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_3 , - залишити без руху.

Встановити 10-денний строк з дня отримання потерпілим копії ухвали для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

У разі неусунення недоліків апеляційної скарги в установлений строк, апеляційна скарга буде повернена.

Копію ухвали невідкладно надіслати потерпілому.

Суддя ОСОБА_1