Провадження № 11-сс/4823/212/24 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

особи, яка подала скаргу ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 20.03.2024 року про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 383 КК України.

Слідчий суддя вказав на те, що викладені в заяві ОСОБА_7 обставини не містять відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 383 КК України, а посилання на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.08.2024, яким визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення розгляду рапортів від 12,20,30 січня 2023 року не може свідчити про безумовну наявність ознак кримінального правопорушення в діях полковника ОСОБА_8 .

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову, якою задовольнити його скаргу.

Вказує, що рішення слідчого судді необґрунтоване, оскільки не зазначено відсутність якої саме інформації у поданій ним заяві унеможливлює кваліфікувати викладені у ній обставини як кримінальне правопорушення відповідно до вимог КПК. Вважає, що слідчий суддя вийшов за межі повноважень, оскільки відсутність чи наявність ознак кримінального правопорушення у поданій ним заяві ДБР не оспорювалось, а лише зазначалися форми комунікації з даним правоохоронним органом, тому вважає, що слідчий суддя перебрав на себе функції суб`єкта оскарження і порушив принцип змагальності та диспозитивності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні може бути оскаржена, в тому числі, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Частиною 1 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР і розпочати розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом офісу Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою/особами такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти і зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Прийняття та реєстрація заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не є тотожним поняттю внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З матеріалів справи вбачається, що заява ОСОБА_7 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України від 20.03.2024 року направлена поштовим зв`язком на адресу П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, викладені в ній відомості були перевірені, доводи про наявність в діях вказаної ним особи ознак кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим у внесенні вказаних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань було відмовлено.

Таким чином, посадовими особами П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) ТУ ДБР, розташованого у м. Києві були виконані положення ч. 4 ст. 214 КПК України.

При цьому, відповідно до положень ст. 214 КПК України, слідчий або прокурор наділені повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Єдиного реєстру досудових розслідувань не можуть бути внесені всі без винятку повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, як безпідставно вважає ОСОБА_7 ці відомості мають бути перевірені слідчим або прокурором, щоб гарантувати кожній особі захист від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України. У свою чергу КК України визначає вичерпний перелік суспільно небезпечних діянь, які є злочинами та характеризує, у чому саме полягає об`єктивна та суб`єктивна його сторони, кваліфікуючі ознаки та інше.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення кримінального правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

ОСОБА_7 звернувся до П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) ТУ ДБР, розташованого у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, зазначивши, що полковник ОСОБА_9 , достовірно знаючи про наявність рапортів від нього щодо неявки на службу, датованих 12,20,30.01.2023 року, надіслав повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У поданій заяві ОСОБА_7 ставить питання про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України. При цьому заява не містить об`єктивних даних та обставин, які могли б свідчити про вчинення зазначеною в повідомленні особою кримінально-караного діяння і посилання на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності відповідача щодо не розгляду ряду рапортів не може вказувати на об`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення.

Кожне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення має бути обґрунтованим та підтвердженим тими доказами, які достатні на етапі вирішення питання про наявність чи відсутність ознак можливого вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке у подальшому можуть бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Без дотримання цих вимог будуть порушені права громадян, які будуть беззахисними перед безпідставними та непідтвердженими звинуваченнями.

Під час судового розгляду слідчий суддя перевірив наведені ОСОБА_7 у заяві доводи про фактичні обставини, які він вважає кримінально карними, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність у задоволенні скарги відмовити, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Однак у справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Відтак, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява ОСОБА_7 не містить у собі відомостей, які б вказували на ознаки кримінального правопорушення, та слугували б підставою для їх внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до ст. 214 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі слідчим суддею рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 406, 407, 422 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні його скарги на бездіяльність слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) ТУ ДБР, розташованого у м. Києві залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4