ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/396/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який проживає у АДРЕСА_1 ),

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 15 жовтня 2021 року в період часу з 19 години до 20 години 02 хвилини, маючи умисел на умисне вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на сходовому майданчику поверху АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_9 , тримаючи в правій руці ніж, наніс один удар ножем в область грудної клітини ОСОБА_9 , чим спричинив останньому одиночне проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва з ушкодженням серця, ребер та легені, що призвело до крововтрати, яка і стала безпосередньою причиною смерті потерпілого, яка була констатована того ж дня о 20 год. 02 хв. працівниками бригади швидкої медичної допомоги. Після вищевказаних вчинених дій ОСОБА_8 залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Йому призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, процесуальні витрати, цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивувала тим, що у підготовчому судовому засіданні обвинуваченому не було роз`яснено право на колегіальний розгляд справи. Покази обвинуваченого не були прийняті до уваги, а вирок повністю ґрунтується на підставі слідчого експерименту. При цьому правомірність намагань сторони обвинувачення під виглядом слідчого експерименту надати суду в якості доказу показання особи, відібрані під час досудового розслідування, вже були предметом оцінки Верховного Суду. Крім того, вирок ухвалено на підставі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 . Між тим, зазначений слідчий експеримент фактично являв собою допит свідка. Зазначена слідча дія проводилась за відсутності сторони захисту, якій про її проведення навіть не було повідомлено, чим обмежено право підозрюваного та захисника брати участь у проведенні процесуальних дій, ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дій, які заносяться до протоколу. Також враховуючи, що ОСОБА_10 очевидицею завдання тілесних ушкоджень не була, тож не зрозуміло, яким чином за її участі могло відбуватись відтворення дій чи обстановки події. Крім того, суд не спростував версію причетності свідка ОСОБА_10 до вбивства та свідка ОСОБА_11 , оскільки не взято до уваги, що свідок ОСОБА_10 також була присутня в квартирі, де знайшли померлого, а про подію в поліцію повідомив ОСОБА_11 , який, з огляду на зміст його повідомлення, оглядав труп. У свідків навіть не було відібрано піднігтьового вільних кінцівок нігтьових пластин рук, кров та не вилучений одяг. Також відповідно до вироку ОСОБА_10 надала інші покази, а ні ж в судовому засіданні. Суд у вироку зазначив, що доводи обвинуваченого щодо самозахисту не знайшли свого підтвердження. Однак ОСОБА_8 пояснив, що померлий намагався йому нанести тілесні ушкодження, а не наніс. Це можливо було встановити при наявності чи відсутності на рукоятці ножа слідів пальців рук, проте на досудовому розслідуванні це проведено не було, а згідно з висновком експерта на рукоятці ножа сліди папілярних узорів не виявлені. Крім того, під час слідчого експерименту сам слідчий переконався, що у ОСОБА_8 були ще тілесні ушкодження, а саме на великому пальці правої руки, однак суд не взяв це до уваги. Також суд не взяв до уваги висновок експерта №5689, відповідно до якого шкірна рана, виявлена при експертизі трупа ОСОБА_9 , знаходиться у ділянці, що доступна для нанесення власною рукою. Таким чином, не видається можливим вирішити питання чи можливо виникнення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , з урахуванням кута травмуючого предмету та чи відповідає механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , вказаний ОСОБА_8 при проведенні слідчого експерименту. Відповідно до цієї ж експертизи потерпілий перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Отже досліджені докази не доводять винуватість обвинуваченого. З вироку суду взагалі не зрозуміло, які саме події відбувалися 15.10.2021 року між потерпілим та обвинуваченим. Крім того, суд істотно порушив вимоги ст.ст.366, 367 КПК, оскільки суддя, перебуваючи у нарадчій кімнаті, 11.09.2023 року виніс додаткове рішення по справі 336/5860/23, п/п 2-др/336/31/2023, постанову у справі 336/5820/23, н/п 3/336/3277/2023.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, висновок районного суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.115 КК кримінального правопорушення було зроблено з додержанням ст.23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст.94 зазначеного Кодексу.

Так, висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу:

- показів свідка ОСОБА_10 , яка пояснила про те, що 15.10.2021 року її син ОСОБА_8 вказав її співмешканцю ОСОБА_9 на те, що той в нього щось викрав, на що ОСОБА_9 вийшов з себе, кричав, погрожував ОСОБА_8 . Після цього, вона пішла дивитись телевізор, а приблизно через 10 хвилин прийшов ОСОБА_9 , який виходив на сходовий майданчик, попросив викликати швидку й впав;

- показів свідка ОСОБА_12 , яка надала суду покази про те, що мешкає в квартирі 34 на дев`ятому поверсі. Того дня почула дзвінок в двері, зайшов обвинувачений ОСОБА_8 та два поліцейських. При цьому ОСОБА_8 сказав їй: « ОСОБА_13 , я вбив ОСОБА_14 ( ОСОБА_9 )»;

- показів свідка ОСОБА_15 , який зазначив, що працює в поліції охорони. 15.10.2021 разом із напарником ОСОБА_16 на службовий планшет отримали виклик про вбивство за адресою: АДРЕСА_3 , перший під`їзд. На одному з поверхів побачили чоловіка, який назвався ОСОБА_8 та повідомив, що потерпілий ( ОСОБА_9 ) «дістав» обвинуваченого, тому він ножем жовтого кольору вдарив потерпілого;

- показів свідка ОСОБА_16 , який під час допиту в судовому засіданні зазначив, що працює в поліції охорони разом із ОСОБА_17 . Восени 2021 року вони отримали виклик з приводу заподіяння ножового поранення. В під`їзді побачили сліди крові, що ведуть в квартиру, зайшли в квартиру, побачили тіло чоловіка. Чоловік не дихав, пульсу не було. Він бігло оглянув квартиру, там нікого не було. Вийшовши з квартири та піднявшись на декілька поверхів, побачив ОСОБА_8 , який сидів навприсядки. На питання де ніж, яким він наніс удар, ОСОБА_8 повідомив, що ніж на кухні. Як потім повідомляв ОСОБА_8 була суперечка з поетрпілим, обидва були в стані алкогольного сп`яніння. В ході суперечки на сходовому майданчику ОСОБА_8 наніс удар потерпілому.

Крім того, своє рішення суд також мотивував сукупністю зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених в судовому засіданні:

- протоколом слідчого експерименту від 21.10.2021 року, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_8 в присутності захисника відтворив обставини злочину, пояснивши при цьому, що 15.10.2021 року у нього з ОСОБА_18 стався словесний конфлікт, після чого він пішов на вул.Косигіна. Повернувся додому приблизно о 18 годині і біля ліфту зустрів ОСОБА_18 , який стояв в підході та курив і між ними виник другий конфлікт. В цей час на сходах і в ліфті нікого не було. Він пройшов в бік квартири і ОСОБА_18 пішов за ним, погрожуючи вбити його і його матір. ОСОБА_18 був шульгою та тримав ніж у лівій руці, схованим у рукаві. В спільному коридорі між квартирами АДРЕСА_4 ОСОБА_18 дістав ніж та зробив прямий удар ножем, від якого він ухилився. Потім він якимось чином вихопив ніж і тримав його в правій руці. Він перелякався за своє життя та наніс один удар ножем ОСОБА_18 ;

- протоколом слідчого експерименту від 21.10.2021 року за участю свідка ОСОБА_10 , яка під час даної слідчої дії показала, що почувши шум, вона вийшла у спільний коридор між квартирами АДРЕСА_4 та за зачиненими дверима на сходовий майданчик почула голоси сина і ОСОБА_9 . Потім вона повернулася до спальні, ОСОБА_9 зайшов у квартиру, за ним стояв ОСОБА_8 і потерпілий попросив викликати швидку;

- протоколом огляду місця події від 15.10.2021 року, відповідно до якого зафіксовано обстановку на місці події;

- висновками судово-медичної експертизи №5689, відповідно до якої смерть ОСОБА_9 настала від одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з ушкодженням серця, ребер та легені, що призвело до крововтрати, яка і стала безпосередньою причиною смерті, а також висновками інших проведених у справі судових експертиз, зміст і аналіз яких детально наведено у вироку.

Отже висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК, районний суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до закону та правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо нього.

В своїй апеляційній скарзі захисник стверджувала про те, що висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого повністю ґрунтується на протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 . При цьому, на переконання захисника, зазначений протокол ґрунтується лише на показах підозрюваного ОСОБА_8 і не містить відтворення обстановки та обставин події. А тому захисник вважала, що цей протокол не може бути доказом винуватості обвинуваченого.

Між тим колегія суддів критично ставиться до таких заперечень захисника. При цьому судова колегія виходить з того, що під час дослідження в судовому засіданні відеозапису, долученого до протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 , суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 під час даної слідчої дії в присутності свого захисника добровільно та детально розказав та показав обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Зокрема ОСОБА_8 вказав місце, де вони перебували з потерпілим, показав яким чином вони з потерпілим стояли по відношенню один до одного, яка між ними була відстань. Крім того, ОСОБА_8 вказав місце, в якому між ним та потерпілим виникла словесна сварка, за допомогою лінійки ОСОБА_8 показав де у потерпілого в цей момент був схований ніж. Також ОСОБА_8 продемонстрував якою рукою і яким чином він вихопив ніж у потерпілого, в якій руці утримував цей ніж, після того як вихопив його у потерпілого. Також підозрюваний детально за допомогою статиста відтворив яким чином і в яку частину тіла він наніс удар ножем потерпілому, а також показав направлення ножа в цей момент.

Зазначене свідчить про те, що проведення слідчого експерименту проведено саме у формі відтворення підозрюваним ОСОБА_8 дій, обстановки та обставин подій і не посвідчує виключно проголошення підозрюваним ОСОБА_8 показів. Відтак підстав розцінювати проведений слідчий експеримент як допит підозрюваного колегія суддів не вбачає. Протокол слідчого експерименту був підписаний підозрюваним ОСОБА_8 і його захисником без будь-яких зауважень чи заперечень.

Отже за встановлених обставин протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного був правомірно прийнятий судом першої інстанції. Водночас суд правильно не взяв до уваги покази ОСОБА_8 під час слідчого експерименту щодо місця, в якому він наніс удар ножем потерпілому. Адже пояснення ОСОБА_8 в цій частині суперечать даним протоколу огляду місця події та показам свідка ОСОБА_10 .

Усім показам обвинуваченого суд першої інстанції надав відповідну оцінку та, виходячи з принципу внутрішнього переконання з точки зору взаємозв`язку сукупності інших доказів у справі, не прийняв їх до уваги із наведенням відповідного обґрунтування таких своїх висновків, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині не є обґрунтованими.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник фактично оспорювала правомірність прийняття судом першої інстанції в якості доказу винуватості ОСОБА_8 протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 . Зокрема сторона захисту виходила з того, що дана слідча дія являє собою допит свідка, а, крім того, дана слідча дія була проведена за відсутності сторони захисту.

Між тим, такі доводи захисту були перевірені судом першої інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними. Зокрема суд першої інстанції правильно виходив з того, що в розумінні положень ст.240 КПК участь сторони захисту в проведенні слідчого експерименту за участю свідка не є обов`язковою. Більш того, як протокол слідчого експерименту за участю свідка, так і відеозапис цієї слідчої дії були досліджені судом першої інстанції і сторона захисту будь-яких зауважень з приводу порядку проведення даної слідчої дії не висловлювала. Також свідок ОСОБА_10 , за участі якої проведено слідчий експеримент, була допитана в судовому засіданні і сторона захисту мала можливість з`ясувати у свідка ті чи інші обставини.

Цілком обґрунтовано зазначив суд першої інстанції і про те, що під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_10 не лише розповіла про відомі їй обставини кримінального правопорушення, але й на місці показала де вона перебувала під час сварки між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та чула їх голоси за дверима у під`їзді. Тобто проведення слідчого експерименту мало місце саме у формі відтворення свідком дій, обстановки та обставин подій, очевидицею яких вона була.

Свідок ОСОБА_10 дійсно не була очевидицею завдання потерпілому ножового поранення, проте вона у день подій перебувала у квартирі разом із обвинуваченим та потерпілим, під час слідчого експерименту вона відтворила хронологію подій, які мали місце 15.10.2021 року. Зокрема свідок за зачиненими дверима на сходовий майданчик чула голоси обвинуваченого і ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_9 зайшов у квартиру і попросив викликати швидку допомогу, а за ним в цей час стояв ОСОБА_8 .

Відтак, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що відомості, які повідомила свідок ОСОБА_10 , безумовно мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а тому слідчим обґрунтовано було проведено слідчий експеримент за участі даного свідка з метою перевірки та уточнення повідомлених нею обставин.

За наведених обставин будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би давали підстави для визнання протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 недопустимим доказом, колегією суддів також не встановлено.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 , було отримано в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду і не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

До заперечень апеляційної скарги захисту про те, що суд не спростував версію причетності до злочину свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 колегія суддів ставиться критично. При цьому судова колегія виходить з того, що у даній справі будь-яких підстав вважати, що до вчиненого злочину могли бути причеті зазначені особи, відсутні. Адже із показів свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (працівників поліції) було встановлено, що одразу по приїзду на виклик ними був виявлений ОСОБА_8 , який повідомив про те, що він завдав удару ножем потерпілому. Отже першочерговий огляд місця події та отримані на місці відомості безумовно вказували на причетність до вчинення злочину саме ОСОБА_8 .

Сама по собі та обставина, що свідок ОСОБА_10 перебувала в квартирі, в якій було виявлено тіло потерпілого, на що посилалася сторона захисту в апеляційній скарзі, за відсутності будь-яких об`єктивних даних, не може безумовно свідчити про причетність свідка до вбивства потерпілого.

Посилання захисту на те, що ОСОБА_11 (за матеріалами справи ОСОБА_19 ) оглядав труп потерпілого є хибним. Адже з матеріалів провадження вбачається, що о 19:56 на лінію «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_19 про те, що на 5-му поверсі у сусідів відкриті двері, на підлозі лежить тіло сусіда все в крові. Ножове поранення в область селезінки, пульсу не відчуває. Проте зміст цього повідомлення не дає підстав вважати, що свідок проводив саме огляд трупа потерпілого. Адже повідомлені ОСОБА_19 обставини можуть лише свідчити про візуальний огляд ним потерпілого з метою з`ясування питання щодо можливого надання медичної допомоги потерпілому. Проте такі обставини не свідчать про те, що заявник проводив саме огляд трупа потерпілого в прямому розумінні цього слова.

Отже з цих підстав колегія суддів відхиляє і доводи захисника щодо невідібрання у ОСОБА_10 та ОСОБА_19 піднігтьового вільних кінцівок нігтьових пластин рук, крові та не вилучення їх одягу, оскільки будь-яких даних, які би могли свідчити про можливу причетність до вбивства потерпілого зазначених осіб, в ході досудового розслідування отримано не було.

Що стосується доводів захисника про те, що відповідно до вироку свідок ОСОБА_10 надала інші покази, аніж в судовому засіданні, то колегія суддів суттєвих розбіжностей в цій частині не встановила, як і не встановила істотної неповноти, яка б вплинула чи могла вплинути на законність судового рішення. Більш того, захисник навіть не зазначила у скарзі, в якій частині, на її переконання, покази свідка викладені не вірно.

Правильно суд першої інстанції поставився критично і до показів обвинуваченого щодо його самозахисту від протиправних дій потерпілого. Адже під час слідчого експерименту сам ОСОБА_8 зазначав, що в той момент, коли він вихопив ніж у потерпілого, йому ( ОСОБА_8 ) жодних тілесних ушкоджень заподіяно не було. В момент коли ОСОБА_8 вже вихопив ніж у потерпілого, потерпілий у будь-якому випадку не міг становити жодної загрози для обвинуваченого. Отже, обставин, які би могли викликати у обвинуваченого, коли він тримав ніж у руці, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому, у даній справі не встановлено.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання захисника на наявність у ОСОБА_8 порізу на руці, оскільки під час слідчого експерименту сам ОСОБА_8 зазначив, що цей поріз він отримав не в день подій, що є предметом розгляду у цій справі, а раніше, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

В своїй апеляційній скарзі захисник також стверджувала про те, що за поясненнями ОСОБА_8 потерпілий намагався нанести йому тілесні ушкодження, що можливо було встановити лише шляхом проведення судової дактилоскопічної експертизи, чого не було зроблено під час досудового розслідування.

Перевіряючи такі доводи захисту, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Відтак сторона захисту, реалізуючи надані їй права, не була позбавлена можливості клопотати про проведення відповідної експертизи під час досудового розслідування. Проте з таким клопотанням захист звернувся лише під час судового розгляду, тобто через один рік та майже три місяці з моменту вчинення злочину, а сама експертиза була проведена ще після спливу чотирьох місяців. Втім проведення трасологічної експертизи під час судового розгляду не дало результату, оскільки експертом не було виявлено слідів папілярних узорів на наданому на дослідження ножі.

Сплив значного проміжку часу з моменту вчинення злочину до моменту проведення трасологічної експертизи, здійснення змивів розчином натрію хлориду з даного ножа під час проведення судово-медичної експертизи даного ножа під час досудового розслідування об`єктивно могло призвести до незбереження на ножі слідів пальців рук.

Крім того, як слушно зазначив суд, під час проведення слідчого експерименту сам ОСОБА_8 зазначав про те, що після нанесення удару потерпілому він вимив ніж та залишив його на кухні.

Отже, за встановлених обставин, відсутність на ножі слідів пальців рук на висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій не впливає.

Усупереч доводам апеляційної скарги суд першої інстанції повною мірою врахував висновок експерта №5689, зокрема і висновок про те, що шкірна рана, виявлена при експертизі трупа ОСОБА_9 , знаходиться у ділянці, що доступна для нанесення власною рукою. Проте така обставина, як і перебування потерпілого в стані сильного алкогольного сп`яніння, за жодних обставин не ставить під сумнів факт заподіяння ножового поранення потерпілому саме обвинуваченим, що беззаперечно доведено дослідженими судом першої інстанції доказами.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування була проведена комісійна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання: чи можливе виникнення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , з урахуванням кута травмуючого предмету, відповідно показів, отриманих під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 , та чи відповідає механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , вказаний ОСОБА_8 під час слідчого експерименту?

У своєму висновку №2263/к комісія експертів, відповідаючи на зазначені питання, зазначила, що утворення тілесного ушкодження у трапа ОСОБА_9 за механізмом, який зазначає підозрюваний ОСОБА_8 при проведенні слідчого експерименту, не виключається.

З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.

Усупереч доводам апеляційної скарги захисника суд першої інстанції з дотриманням вимог процесуального закону у мотивувальній частині свого рішення з достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час та спосіб вчинення кримінального правопорушення, а також повною мірою виклав усі фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому протиправного діяння.

За наведених обставин при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Доводи апеляційної скарги захисника про нероз`яснення обвинуваченому в підготовчому судовому засіданні права на колегіальний розгляд провадження є безпідставними, оскільки спростовуються змістом технічного носія інформації, на якому зафіксовано підготовче судове засідання, відповідно до якого судом було роз`яснено обвинуваченому його право заявити клопотання про здійснення кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів. Проте сторона захисту після такого роз`яснення наполягала на розгляді справи одноособово суддею. Крім того, обвинувачений отримав під підпис пам`ятку про права та обов`язки, в якій також роз`яснено його право на здійснення кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів. Проте обвинувачений з таким клопотанням не звертався.

Щодо доводів захисника про порушення судом вимог ст.ст.366, 367 КПК через те, що суддя, перебуваючи у нарадчій кімнаті, виніс по іншим справам додаткове рішення та постанову, колегія суддів зазначає наступне.

З урахуванням положень статті 367 КПК, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею), під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню, судових рішень по інших справах, слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі частини 1 статті 412 КПК може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у разі коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення (постанова Верховного Суду від 13 червня 2023 року справа №461/5454/14-к, провадження № 51-907км23).

Із судових рішень, на які посилалася захисник в апеляційній скарзі (додаткове рішення та постанова), вбачається, що вони були ухвалені без участі сторін без проведення судового засідання.

А тому, на переконання колегії суддів, саме по собі ухвалення суддею під час перебування у нарадчій кімнаті зазначених судових рішень без участі сторін, за своїм характером не перешкодило судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі щодо ОСОБА_8 . Такі обставини не дають підстав вважати, що на процес прийняття судового рішення щодо обвинуваченого ОСОБА_8 було здійснено будь-який вплив ззовні, а відтак і відсутні підстави ставити під сумнів незалежність і неупередженість судді при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення. Отже доводи апеляційної скарги захисника у цій частині не є такими, що свідчать про наявність істотного порушення норм КПК, яке б відповідно до ч.1 ст.412 КПК давало підстави для скасування правильного по суті судового рішення.

Відтак, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги захисника про скасування вироку на зазначених у ній підставах, не можна визнати переконливими й достатніми, у зв`язку з чим скарга задоволенню не підлягає.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370 і 374 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для безумовного скасування оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4