Справа № 638/8246/24
Провадження № 1-кс/638/1751/24
УХВАЛА

Іменем України

08 травня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого відділення №1 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , за матеріалами кримінального провадження №00000591 від 03.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про арешт майна,-

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого відділення №1 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , за матеріалами кримінального провадження №00000591 від 03.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, де слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення огляду місця події, в будинку ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- набої калібру 5,45 у кількості 88 шт., які було поміщено до сейф-пакету №PSP3001420;

- 1 магазин до набоїв калібру 5.45, який було поміщено до сейф-пакету №PSP3001441;

- корпус ручної гранати типу Ф-1 з маркуванням «107-130-75 Т», який було поміщено до сейф-пакету №АБ028237.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні відділення №1 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000591 від 03.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.05.2024 до ч/ч СПД №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від співробітників СБУ про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено набої до АК та одну гранату. В ході проведеного огляду 02.05.2024, у період часу з 19.03 по 19.22 годину, з добровільної письмової згоди власника будинку ОСОБА_4 , за вищевказаною адресою по АДРЕСА_1 , у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено:

- набої калібру 5,45 у кількості 88 шт., які було поміщено до сейф-пакету №PSP3001420;

- 1 магазин до набоїв калібру 5.45, який було поміщено до сейф-пакету №PSP3001441;

- корпус ручної гранати типу Ф-1 з маркуванням «107-130-75 Т», який було поміщено до сейф-пакету №АБ028237.

Слідчий вважає, що вказані речі (предмети) мають доказове значення за даним кримінальним провадженням, визнані речовими доказами та зможуть сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а також мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Крім того, на даних предметах могли зберегтися сліди вчинення кримінального правопорушення, вказані предмети будуть направлені до експертної установи для проведення відповідних експертиз, що має важливе значення для проведення досудового розслідування.

03.05.2024, вилучені в ході огляду місця події речі, в будинку ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову.

Слідчий у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Прокурор до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, клопотання просив задовольнити.

У зв`язку з неявкою учасників справи відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, вважає доводи переконливими, а клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи слідчого підтверджуються матеріалами справи, а саме: витягом з ЄРДР № 0000591 від 03.05.2024, протоколом огляду місця події, довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів, поясненнями ОСОБА_5 , поясненнями ОСОБА_4 , протоколом допиту свідка, постановою про визнання речовим доказом.

Згідно з ч.1,2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації , Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

Враховуючи вищевикладене, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, суддя,-

постановив:

Клопотання старшого слідчого відділення №1 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , за матеріалами кримінального провадження №00000591 від 03.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення огляду місця події, в будинку ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- набої калібру 5,45 у кількості 88 шт., які було поміщено до сейф-пакету №PSP3001420;

- 1 магазин до набоїв калібру 5.45, який було поміщено до сейф-пакету №PSP3001441;

- корпус ручної гранати типу Ф-1 з маркуванням «107-130-75 Т», який було поміщено до сейф-пакету №АБ028237.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1