КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/4752/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про арешт майна задоволено частково.

Накладено арешт на майно, вилучене 06 червня 2024 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- блокнот із чорновими записами, який поміщено до спец пакету PSP2467611;

- мобільний телефон марки «Huawei», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який поміщено до спец пакету ICR0128559;

- мобільний телефон марки «Huawei», який поміщено до спец пакету ICR 0128558;

- стартові пакети «lifecell», «МТС», які поміщено до спец пакету ICR 0128561;

- заява про надання послуг до Інтернету, яка поміщена до спец пакету ICR 0128555;

- флеш накопичувач, який поміщено до спец пакету ICR 0128562;

- банківська картка «Monobank», яка поміщена до спец пакету ICR 0128560;

- документи ІНФОРМАЦІЯ_1», які поміщено до спец пакету EXP 0331232;

- ноутбук марки Dell, який поміщено до спец пакету QYH0108899.

В іншій частині у задоволенні клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу про накладення арешту скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000500 від 04 березня 2023 року.

Уважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, такою що постановлена без перевірених фактів та доказів, а тому підлягає скасуванню.

У мотивування скарги зазначає, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2024 року у справі №761/17185/24 було надано слідчому СВ ВП №1 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 дозвіл на проведення обшуку у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з метою виявлення, фіксації та вилучення інформації, тобто без вилучення будь-якого майна.

Посилається на те, що вказане у протоколі обшуку майно особисто належить ОСОБА_8 , яким він користувався у повсякденному житті, і у зв`язку з його вилученням він на сьогодні позбавлений права користування цим майном, що порушує його права вільно користуватися, розпоряджатися своїм майном, яке гарантовано Конституцією України.

Уважає, що на зазначений вище перелік майна арешт накладено незаконно та необґрунтовано, що порушує права володільця ОСОБА_8 на його користування, оскільки він позбавлений можливості користуватися своїми мобільними телефонами, телефонувати близьким та знайомим, отримувати різну інформацію від них, а також користуватися банківською карткою, на якій знаходиться певна сума грошових коштів, що позбавляє його можливості здійснювати покупки та сплачувати за різні послуги, а вилучений перелік документів та ноутбук позбавляє останнього можливості працювати та здійснювати свою діяльність, заробляти на життя.

Власник майна ОСОБА_8 та його адвокат у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв про поважність своєї неявки, які б підтверджувались доказами, до суду не подавали.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом відділу поліції №1 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000500 від 04 березня 2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 358, частиною другою статті 332 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження 06 червня 2024 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено наступне майно:

- блокнот із чорновими записами, який поміщено до спец пакету PSP2467611;

- мобільний телефон марки «Huawei», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який поміщено до спец пакету ICR0128559;

- мобільний телефон марки «Huawei», який поміщено до спец пакету ICR 0128558;

- стартові пакети «lifecell», «МТС», які поміщено до спец пакету ICR 0128561;

- заява про надання послуг до Інтернету, яка поміщена до спец пакету ICR 0128555;

- посвідчення волонтерів ІНФОРМАЦІЯ_1» у кількості 4 шт., які поміщено до спец пакету ICR 0128563;

- флеш накопичувач, який поміщено до спец пакету ICR 0128562;

- банківська картка «Monobank», яка поміщена до спец пакету ICR 0128560;

- документи ІНФОРМАЦІЯ_1», які поміщено до спец пакету EXP 0331232;

- ноутбук марки Dell, який поміщено до спец пакету QYH0108899.

Постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_10 від 07 червня 2024 року вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000500 від 04 березня 2023 року.

Постановою слідчого СВ ПВ №1 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_10 від 07 червня 2024 року в рамках даного провадження призначено комп`ютерну експертизу вилученого 06 червня 2024 року у ході обшуку ноутбуку марки Dell, який поміщено до спец. пакету QYH0108899.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржується лише в частині накладення арешту на майно, а саме: - блокнот із чорновими записами, який поміщено до спец пакету PSP2467611; - мобільний телефон марки «Huawei», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який поміщено до спец пакету ICR0128559; - мобільний телефон марки «Huawei», який поміщено до спец пакету ICR 0128558; - стартові пакети «lifecell», «МТС», які поміщено до спец пакету ICR 0128561; - заява про надання послуг до Інтернету, яка поміщена до спец пакету ICR 0128555; - посвідчення волонтерів ІНФОРМАЦІЯ_1» у кількості 4 шт., які поміщено до спец пакету ICR 0128563; - флеш накопичувач, який поміщено до спец пакету ICR 0128562; - банківська картка «Monobank», яка поміщена до спец пакету ICR 0128560; - ноутбук марки Dell, який поміщено до спец пакету QYH0108899, тому колегія суддів відповідно до частини першої статті 404 КПК України переглядає ухвалу слідчого судді в межах указаних доводів апеляційної скарги.

Ухвала слідчого судді в частині відмови у накладенні арешту на документи ІНФОРМАЦІЯ_1», які поміщено до спец. пакету EXP 0331232, колегією суддів не перевіряється.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив частково клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене під час проведення 06 червня 2024 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме: блокнот із чорновими записами, який поміщено до спец. пакету PSP2467611; мобільний телефон марки «Huawei», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який поміщено до спец. пакету ICR0128559; мобільний телефон марки «Huawei», який поміщено до спец пакету ICR 0128558; стартові пакети «lifecell», «МТС», які поміщено до спец. пакету ICR 0128561; заява про надання послуг до Інтернету, яка поміщена до спец. пакету ICR 0128555; флеш накопичувач, який поміщено до спец. пакету ICR 0128562; банківська картка «Monobank», яка поміщена до спец. пакету ICR 0128560; документи ІНФОРМАЦІЯ_1», які поміщено до спец. пакету EXP 0331232; ноутбук марки Dell, який поміщено до спец. пакету QYH0108899 з тих підстав, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні №0000500 від 04 березня 2023 року, а також з метою забезпечення зберігання речових доказів.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, вилучене 06 червня 2024 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні №0000500 від 04 березня 2023 року, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Таким чином, накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

Отже, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що на зазначений вище перелік майна арешт накладено незаконно та необґрунтовано, що порушує права володільця ОСОБА_8 на його користування, оскільки він позбавлений можливості користуватися своїми мобільними телефонами, телефонувати близьким та знайомим, отримувати різну інформацію від них, а також користуватися банківською карткою, на якій знаходиться певна сума грошових коштів, що позбавляє його можливості здійснювати покупки та сплачувати за різні послуги, а вилучений перелік документів та ноутбук позбавляє останнього можливості працювати та здійснювати свою діяльність, заробляти на життя, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучені документи та речі можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні №0000500 від 04 березня 2023 року, накладення арешту на вищезазначене майно має легітимну мету, передбачену пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, а отже вказані документи та речі відповідають ознакам речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Доводи скаржника про те, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2024 року у справі №761/17185/24 було надано слідчому СВ ВП №1 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 дозвіл на проведення обшуку у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з метою виявлення, фіксації та вилучення інформації, тобто без вилучення будь-якого майна, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як убачається з положень частини сьомої статті 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

При цьому, згідно змісту ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2024 року у справі №761/17185/24 слідчому надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з метою виявлення, фіксації та вилучення інформації, що міститься на комп`ютерному обладнанні, планшетах, флеш-накопичувачах інформації, мобільних телефонах, магнітних, електронних та інших носіях інформації(диски, карти пам`яті, флеш-карти), мобільних терміналах, SIM-картах, тримачах від них, які містять відомості про перетин кордону особами від Благодійної організації «Благодійний фонд «ІНФОРМАЦІЯ_1» та номери телефонів осіб, причетних до протиправної діяльності, а також чорнових записів із вищезазначеними відомостями.

З урахуванням наведеного, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2024 року у справі №761/17185/24 слідчому прямо було надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та не зазначення в указаній ухвалі про надання окремо дозволу на вилучення вищевказаного майна не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна з дотриманням вимог частини п`ятої статті171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3