Справа № 161/1040/24 Провадження №11-сс/802/82/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

скаржника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність керівника Волинської окружної прокуратури ОСОБА_8 , яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення від 15.01.2024 та зобов`язання вчинити дії.

Свою скаргу обґрунтовує тим, що 15 січня 2024 року керівнику Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 вона подала заяву про вчинення кримінального правопорушення. Однак, з невідомих їй причин, на даний час, в порушення вимог ст.214 КПК України, відомості за вказаною заявою до ЄРДР не внесені, не повідомлено її про початок досудового розслідування, а також не надано витяг з ЄРДР. Вважаючи такі дії протиправними, вона просить зобов`язати керівника Волинської обласної прокуратури організувати внесення відповідних відомостей до ЄРДР та розпочати досудове розслідування за її заявою про вчинення кримінального правопорушення від 15.01.2024, а також надати їй письмове повідомлення про прийняття цієї зави та витяг з ЄРДР.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.02.2024 в задоволенні вищевказаної скарги ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на його незаконність просить скасувати та постановити нове, яким задовольнити її скаргу. Зазначає про те, що вимоги КПК України не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, а лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження. КПК України покладає на слідчого чи прокурора чіткий обов`язок щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР із встановлення обмеженого процесуального строку для його виконання, і при цьому, лише за наявності загальних вимог до заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Вказує про те, що слідчий суддя місцевого суду вийшов за межі наданих йому повноважень та вдався до тлумачення ст.214 КПК України, ігноруючи при цьому узагальнення ВС ККС про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування від 12.01.2017. Зазначає також, що згідно із письмовим повідомленням заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 від 17.01.2024 подана нею заява від 15.01.2024 є завою про можливе вчинення кримінального правопорушення, яку було скеровано керівнику Луцької окружної прокуратури, яка на її думку не утворена як юридична особа, що входить в систему органів прокуратури України, а є структурним підрозділом Волинської обласної прокуратури без права юридичної особи. Надалі її заява Луцькою окружною прокуратурою була скерована до Луцького РУП ГУНП у Волинській області. Відповідно письмового повідомлення заступника начальника Управління поліції превентивної діяльності Луцького РУП ОСОБА_10 , в разі незгоди з прийнятим рішенням про припинення розгляду її заяви про можливе вчинення кримінального правопорушення, вона може його оскаржити в порядку ст.ст.16-19 Закону України «Про звернення громадян». Однак, рішення прийняті за результатами розгляду компетентним органом заяв на підставі Закону України «Про звернення громадян» не підлягають оскарженню за правилами КПК України. В ухвалі слідчого судді вона брала участь в судовому засіданні в статусі «заявника». Сторонами у справі по цивільному, господарському та адміністративному процесі є позивач та відповідач. Тому, подана нею 15 січня 2024 року заява про вчинення кримінального правопорушення не підлягає розгляду за правила цивільного, господарського або адміністративного судочинства. Апелянт вважає, що слідчий суддя вищенаведеного не врахував та відповідно прийняв незаконне судове рішення, яке й підлягає безумовному скасуванню.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_6 , яка скаргу підтримала та просила задовольнити, прокурора, який її заперечив через безпідставність та просив залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін, перевіривши матеріали провадження за доводами апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка проявилась у невнесенні відомостей до ЄРДР після отриманої заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги (ст.307 КПК України).

Апеляційним переглядом встановлено, що у своїй скарзі до слідчого судді ОСОБА_6 фактично вказувала на бездіяльність службових осіб Волинської обласної прокуратури, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР та просила зобов`язати зобов`язати керівника Волинської обласної прокуратури організувати внесення відповідних відомостей до ЄРДР та розпочати досудове розслідування за її заявою про вчинення кримінального правопорушення від 15.01.2024, а також надати їй письмове повідомлення про прийняття цієї зави та витяг з ЄРДР.

Відмовляючи у задоволенні такої скарги слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 звернулася до Волинської обласної прокуратури із заявою від 15.01.2024 про вчинення кримінальних правопорушень службовими особами ТОВ «Волиньгаз Збут», однак викладені у ній доводи не можуть свідчити про те, що існує ймовірність вчинення кримінальних правопорушень і, що описані нею факти потребують перевірки засобами кримінального процесу. Також слідчий суддя вважав, що викладені ОСОБА_6 в заяві обставини мають ознаки цивільно-правових відносин.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів апеляційного суду погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, порядок формування та ведення якого затверджується Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

До ЄРДР вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Відповідно до п.1 глави 2 розділу I Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, яке затверджене наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 року, до Реєстру, окрім іншого, вносяться відомості про: час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність , що узгоджується з вимогами ч.5 ст.214 КПК України.

З аналізу вищенаведених норм законодавства, ст.214 КПК України містить два ключових положення: 1) строк, протягом якого мають бути внесені відомості - невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення; 2) зміст заяви, повідомлення - вони мають бути про вчинене кримінальне правопорушення.

Згідно із ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. З вказаною нормою кореспондується вимога п.4 ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до якої до ЄРДР вноситься, зокрема, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником.

За такого нормативного закріплення позиція щодо автоматичної реєстрації відомостей по всіх заявах і повідомленнях, які надходять до слідчого, прокурора, дізнавача для порушення кримінального провадження, є помилковою, адже сама норма опосередковано містить вимогу наявності відомостей про кримінальне правопорушення. Отже, навіть у чинній редакції ч.1 ст.214 КПК України проблема щодо внесення відомостей до ЄРДР і оскарження відповідної бездіяльності лежить у площині застосування і вибіркового застосування нормативних формулювань.

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації до ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч.1 ст.214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч.4 ст.214 КПК України.

У цілому такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 від 17.06.2020, у п.5 мотивувальної частини якого зазначено, що: «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту».

Таким чином, бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, може мати місце лише у разі:

- надходження заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до суб`єкта, який наділений повноваженнями вносити дані до ЄРДР (відповідно до ч.4 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Однак слід додатково наголосити, що обов`язок зареєструвати заяву не є обов`язком зареєструвати відомості з цієї заяви в ЄРДР);

- наявності у заяві, повідомленні інформації, яка може свідчити про вчинення кримінального правопорушення (для початку досудового розслідування достатньою є мінімально необхідна кількість таких ознак: суспільна небезпечність і протиправність (ознаки правопорушення) та об`єкт і об`єктивна сторона (ознаки складу правопорушення). Разом з тим, відомостями про кримінальне правопорушення можна вважати інформацію про подію, яка може бути предметом кримінально-правової оцінки, або про діяння, яке виглядає як суспільно-небезпечне і протиправне);

- не внесення відомостей за заявою, повідомленням, які надійшли уповноваженому суб`єкту і містять ознаки кримінального правопорушення, протягом 24 годин.

З урахуванням викладеного, заява ОСОБА_6 від 15.01.2024 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.191, ч.ч.1, 4 ст.189, ч.2 ст.364 КК України, яка адресована керівнику Волинської обласної прокуратури, за своїм змістом та суттю, на думку колегії суддів, не є заявою чи повідомленням про кримінальне правопорушення, оскільки не містить конкретних та достатніх даних про можливість вчинення кримінального правопорушення в розумінні ст.214 КПК України.

Окрім того, як встановлено з матеріалів провадження, заява ОСОБА_6 від 15.01.2024 Волинською обласною прокуратурою 16 січня 2024 року була скерована до Луцької окружної прокуратури за територіальною юрисдикцією на підставі ст.3 Закону України «Про прокуратуру», про що відповідним листом повідомлено ОСОБА_6

17 січня 2024 року Луцька окружна прокуратура вищевказану заяву ОСОБА_6 скерувала до Луцького РУП ГУНП у Волинській області для організації розгляду в межах компетенції цієї заяви щодо можливого вчинення кримінального правопорушення. Про дану обставину ОСОБА_6 повідомлено відповідним листом.

Луцький РУП ГУНП у Волинській області своїм листом від 23.01.2024 повідомив Луцьку окружну прокуратуру про те, що матеріали за заявою ОСОБА_6 зареєстровано в ІКС ІПНП Луцького РУП ГУНП у Волинській області за №2184 від 19.01.2024, а також про те, що в ході проведення перевірки було встановлено, що між ОСОБА_6 та ТОВ «Волиньгаз Збут» вбачаються ознаки цивільно-правових відносин. Про прийняте рішення було повідомлено ОСОБА_6 листом від 25.01.2024.

Відповідно на думку апеляційного суду, це вказує на те, що органом (Волинська обласна прокуратура), якому була адресована заява ОСОБА_6 не було допущено бездіяльності про яку вона зазначає у скарзі, оскільки мала місце відповідна дія зі сторони цього органу.

А тому, колегія суддів повністю погоджується із висновками слідчого судді про відсутність бездіяльності зі сторони прокурора чи Волинської обласної прокуратури чи уповноваженої особи цього органу щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, що також свідчить про відсутність предмету скарги та відповідно про правомірну відмову слідчого судді в задоволенні скарги ОСОБА_6 .

При цьому, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення не заслуговують на увагу суду, оскільки на думку апеляційного суду фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків слідчого судді суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінально-процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з наведених апелянтом мотивів.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді, - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2024 року в даному провадженні, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді