Справа № 638/8802/23
Провадження № 1-кс/638/815/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участь прокурора ОСОБА_3 ,

представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000162 від 25.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

15.02.2024 року представник цивільна позивача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, цивільних відповідачів: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (в порядку - п.4 ч.2 ст. 170 КПК України), а саме: будівля кафе, нежитлова будівля площею 193,6 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:104) адреса: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 ; нежитлова будівля площею 273.6 м2, під літ А-1н, ганок під літ а, а1,а2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) Адреса: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_6 ; житловий будинок площею 265,8 м.2 (реєстраційний номер майна: 19682785) адреса: АДРЕСА_3 , власниками якого, в рівних частках по 1/2 кожний, є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Клопотання обґрунтовує тим, що 21.12.2023 року неповнолітньому ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 за участю законного представника ОСОБА_6 належним чином повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.4 ст.189 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що неповнолітній ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою реалізації злочинного умислу направленого на незаконне збагачення, шляхом пред`явлення вимог передачі чужого майна, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, будучи знайомим із потерпілою ОСОБА_5 та обізнаним про місце її мешкання став вимагати у ОСОБА_5 грошові кошти, погрожуючи останній, що в разі невиконання його вимог, ним буде вчинено вбивство ОСОБА_5 та її близьких родичів. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 у період дії воєнного стану в Україні, а саме з 15.07.2023 по 21.07.2023, використовуючи мобільний телефон ТМ Apple iphone 7 IMEI НОМЕР_1 із сім-картою з номером телефону НОМЕР_2 , через меседжер «Telegram» під нікнеймом ІНФОРМАЦІЯ_2 та меседжер «WatsApp» систематично почав надсилати повідомлення на номер мобільного оператора НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 , із погрозами вбивством щодо останньої та членів її родини та пред`явив потерпілій незаконну вимогу щодо переведення йому за інтернет-посиланням, яке ним було зазначено у повідомленні, грошових коштів у сумі 300 000 (триста тисяч) доларів США, що згідно з даними НБУ на день пред`явлення вимоги, а саме 15.07.2023 еквівалентно 10 970 580 гривень, для уникнення такого насилля. 21.12.2023 неповнолітньому ОСОБА_8 за участю законного представника ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.4 ст.189 КК України.

Підсумовуючи вищевикладене, протиправними діями ОСОБА_8 моральному здоров`ю ОСОБА_5 спричинено значної шкоди, яка полягала у тому, що за весь період з 15.07.2023 по 21.07.2023, за який ОСОБА_8 вимагав грошові кошти у ОСОБА_5 шляхом погроз вбивством, як самої ОСОБА_5 так і її близьких родичів, інших залякувань, які ОСОБА_5 сприймала як реальні, життя цивільного позивача було перенасичене негативними емоціями та психічними переживаннями. ОСОБА_5 в результаті незаконних дій ОСОБА_8 , була налякана та переживала за своє життя та життя близьких їй осіб, на підставі чого, за весь період погроз ОСОБА_8 , ОСОБА_5 завдано значної моральної (немайнової) шкоди, яка виразилась в перенесених нею психічних страждань, що полягали у порушенні сну, нервових зривах, почутті тривоги та небезпеки.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_5 оцінює заподіяну їй підозрюваним ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі, який еквівалентний до розміру його вимагання, а саме 300 000 доларів США, або у еквіваленті у гривні станом на січень 2024 року ця сума дорівнює 11 000 000 грн.

Встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 не має жодного майна, ні рухомого, ні нерухомого, за рахунок якого останній міг би відшкодувати заподіяну моральну шкоду ОСОБА_5 .

На підставі вищевикладеного, цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено до підозрюваного- ОСОБА_8 та його батьків- ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які несуть за нього субсидіарну цивільно-матеріальну відповідальність, у розмірі 11 000 000 гривень, за спричинення моральної шкоди, яку потерпіла ОСОБА_5 вважає співмірною із спричиненими стражданнями внаслідок вимагання у позивач, шляхом залякування та погроз вбивством, грошових коштів у сумі 300 000 доларів США.

Загальна вартість майна, на яке потерпіла ОСОБА_5 (цивільний позивач) вважає за необхідне накласти арешт, з метою подальшого забезпечення її позовних вимог у кримінальному провадженні на суму 11 000 000 гривень становить 9 490 208 гривень, тобто не перевищує розмір позовних вимог ОСОБА_5 , тобто є співмірною запропонованим заходам забезпечення позовних вимог у кримінальному провадженні із межами цивільного позову.

У судовому засіданні представник цивільного позивача та прокурор підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

В провадженні Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000162 від 25.07.2023 року.

21.12.2023 року ОСОБА_8 у присутності законного представника повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України.

Згідно повідомлення про підозрунеповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою реалізації злочинного умислу направленого на незаконне збагачення, шляхом пред`явлення вимог передачі чужого майна, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, будучи знайомим із потерпілою ОСОБА_5 та обізнаним про місце її мешкання, а також місце мешкання її близьких родичів за невстановлених обставин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став вимагати у потерпілої ОСОБА_5 грошові кошти, погрожуючи останній, що в разі не виконання його вимог, ним буде вчинене вбивство щодо неї та її близьких родичів. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у ОСОБА_5 , переслідуючи при цьому корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, неповнолітній ОСОБА_8 з 15.07.2023 по 21.07.2023 року, у період дії воєнного стану в Україні, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , використовуючи мобільний телефон через меседжер «Telegram» та меседжер «WhatsApp» систематично почав надсилати повідомлення на номер ОСОБА_5 , погрожуючи вбивством щодо останньої та членів її родини, пред`явив потерпілій незаконну вимогу щодо переведення йому за інтернет-посиланням грошових коштів у сумі 300 000 (триста тисяч) доларів США, що згідно з даними Національного банку України на день пред`явлення вимоги, а саме 15.07.2023 року еквівалентно 10 970 580 гривень, для уникнення такого насилля.

Потерпіла ОСОБА_5 , сприймаючи погрози її вбивства та членів її родини як реальні, побоюючись, що у разі не виконання незаконних вимог пред`явлених неповнолітнім ОСОБА_8 щодо переведення грошових коштів, останній може перейти від погроз до реальних дій, направлених на позбавлення життя її та членів родини та усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, звернулась з даного приводу до правоохоронних органів, які присікли незаконні дії неповнолітнього ОСОБА_8 .

Батьками неповнолітнього ОСОБА_8 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Постановою СВ №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 від 28.12.2023 року досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000162 зупинено та оголошено у розшук неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8

19.01.2024 року до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надійшло клопотання представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про долучення до матеріалів кримінального провадження цивільного позову, залучення цивільних відповідачів та накладення арешту з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Постановою т.в.о. слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 від 22.01.2024 року клопотання задоволено частково долучено до матеріалів кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_5 , залучено батьків ОСОБА_8 ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у якості цивільних відповідачів, в задоволенні клопотання про арешт майна відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.94, 132, 173 КПК повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Частиною 4 статті 189 КК України визначено кримінальну відповідальність за вимагання, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, або вчинене організованою групою чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, або поєднане із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження.

При вирішенні питання щодо встановлення наявності обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення суддя досліджує також питання дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Разом з цим стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Отже, на стадії досудового розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Відтак, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Так, надані стороною обвинувачення докази на обґрунтування здійснення досудового розслідування є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку щодо ймовірної можливості вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України ОСОБА_8 .

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. The United Kingdom) від 28 жовтня 1994 року, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Разом з тим, в силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію, згідно з якою при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пунктом 4 частини 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.6,8 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

За положенням частини 8 статті 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В обґрунтування клопотання про арешт майна цивільних відповідачів, представник цивільного позивача зазначає про нанесення моральної шкоди у розмірі , який еквівалентний до розміру його вимагання, що становить 300 000 доларів США, або у еквіваленті у гривні станом на січень 2024 року 11 000 000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові пленуму №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №752/17832/14-ц від 15.12.2020 року зазначила, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Ціна цивільного позову у рамка кримінального провадження поданого потерпілою у межах кримінального провадження становить 11 000 000,00 грн моральної шкоди. Розмір даної моральної шкоди заявлений цивільним позивачем у кримінальному провадженні носить виключно оціночний характер та підлягає визначенню судом у ході ухвалення рішення у справі, що свідчить про те, що у клопотанні про накладення арешту та заборону вчинення дій не визначено дійсного розміру шкоди завданої кримінальним правопорушенням та не вказано на наявність дійсних ризиків у майбутньому невиконання цивільним відповідачем - рішення суду.

Крім того, матеріали клопотання про арешт майна не містять відомостей, що цивільні відповідачі здійснюють заходи щодо відчуження нерухомого майна, що в майбутньому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог.

Також, згідно зі ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

При цьому, обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Слід зауважити, що накладення арешту на указане у клопотанні майно не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи зазначених осіб потребам забезпечення позову і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, що, у свою чергу, нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення цивільного позову.

Наведений вище ряд обставин, які носять дійсний та об`єктивний характер, вказують на недоведеність підстав для вжиття слідчим суддею заходу забезпечення цивільного позову у рамках кримінального провадження відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст. 189 КК України

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин в судовому засіданні та обсягу інформації, наданої суду, обставин справи, судом на даний час не встановлено підстав для накладення арешту на зазначене вище майно, оскільки, цивільним позивачем, не була доведена необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться у клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання в права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, є розумними і співмірними із завданням кримінального провадження.

Враховуючи викладене, клопотання представника цивільного позивача є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000162 від 25.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1