Вирок

Іменем України

22.04.2024 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000703 від 16.11.2020 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, із середньою світою, неодруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06.03.2023 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення злочинів проти власності, зокрема вироком Галицького районного суду м. Львова від 01.11.2019 року за ч.2 ст.186 КК України, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий корисливий злочин проти власності.

Так, ОСОБА_4 15.11.2020 року близько 18:00 год., перебуваючи по АДРЕСА_2 , шляхом обману та зловживання довірою, під приводом здійснення телефонного дзвінка взяв у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належний їй мобільний телефон марки «XIAOMI REDMI 9 Sunset Purple», IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 , з обіцянкою його подальшого повернення їй після здійснення ним дзвінка. Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел, не маючи реального наміру повертати потерпілій отриманий від неї мобільний телефон, та з метою отримання прибутку від незаконно здобутого майна ОСОБА_4 попрямував до Львівського відділення ПТ «Ломбард «Фінанс» №1», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Княгині Ольги, 114, та уклав з вказаним товариством договір про надання ломбардом фінансового кредиту та закладу майна до ломбарду, згідно з яким отримав кредит під заклад зазначеного вище мобільного телефону марки «XIAOMI REDMI 9 Sunset Purple», що належить потерпілій ОСОБА_5 , за що отримав грошові кошти у сумі 2 450 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення шахрайства. Пояснив, що в один із днів листопада 2020 року, точної дати не пригадує по спливу значного часу, він відпочивав в одній компанії із потерпілою ОСОБА_5 , яка є його знайомою. В останньої він попросив телефон, щоб здійснити дзвінок, однак, в подальшому не повернув його потерпілій, а пішов в ломбард та здав його, отримавши за це грошові кошти, і з такими пішов продовжувати відпочивати в іншій компанії. Через деякий час, після того, як потерпіла звернулася із заявою в поліцію, він викупив в ломбарді мобільний телефон ОСОБА_5 та добровільно видав його слідчому. Усвідомлює, що вчинив неправильно, у скоєному кається, готовий понести покарання, просить суворо не карати.

Будучи допитаною в судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_5 підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, при цьому, зазначила, що з обвинуваченим ОСОБА_4 перебувала у дружніх стосунках, у листопаді 2020 року вони дійсно відпочивали в одній компанії та ОСОБА_4 взяв у неї телефон, щоб подзвонити, однак, в подальшому його не повернув. На даний час претензій майнового характеру до обвинуваченого вона не має, адже ОСОБА_4 належний їй телефон викупив з ломбарду.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням характеризуючих даних на особу обвинуваченого, а також документів, що стосуються речових доказів у справі.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, тобто злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мету його вчинення, зокрема бажання наживи та збагачення за чужий рахунок, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння ним у розкритті кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за вчинення протиправних посягань на приватну власність, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень проти власності, а також те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується нейтрально, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має малолітню дитину ОСОБА_6 , 2020 р.н., офіційно не працевлаштований, добровільно відшкодував заподіяні збитки шляхом викупу мобільного телефону потерпілої із ломбарду.

При цьому, суд вважає необґрунтованим посилання в обвинувальному акті на рецидив кримінальних правопорушень як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , і не вбачає підстав для визнання його обтяжуючою обставиною у даному кримінальному провадженні. Так, згідно із ст.34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, передбачену у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч.4 ст.67 КК України суд не може ще раз врахувати ні повторності, ні рецидиву злочину при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує. Оскільки дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.190 КК України, а кваліфікуючою ознакою вказаної частини є вчинення шахрайства повторно, то рецидив не може ще раз враховуватись як обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд приймає до уваги й те, що останній вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06.03.2023 року у справі №463/4542/16-к засуджений за вчинення 18.03.2016 року, 28.03.2016 року, 31.05.2016 року, 16.06.2016 року кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, до покарання, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі. З урахуванням того, що новий злочин, за який ОСОБА_4 засуджується у даному кримінальному провадженні, вчинено до постановлення вироку Личаківського районного суду м. Львова від 06.03.2023 року, остаточне покарання обвинуваченому підлягає визначенню із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України. При цьому, з урахуванням відсутності обтяжуючих обставин, наявності пом`якшуючих покарання обставин, беручи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї винуватості, відшкодування ним збитків шляхом викупу мобільного телефону потерпілої, при обранні остаточного покарання обвинуваченому суд вважає за можливе застосувати принцип поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим покаранням, визначеним ОСОБА_4 попереднім вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06.03.2023 року.

У даному кримінальному провадженні запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у кримінальному проваджені потерпілою не заявлявся.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Підстав для застосування приписів ст.174 КПК України немає.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, визначеного даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06.03.2023 року у справі №463/4542/16-к, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання у виді позбавлення волі за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06.03.2023 року у справі №463/4542/16-к, частково відбуте ОСОБА_4 до часу приведення нового вироку до виконання.

Речові докази: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9 Sunset Purple» фіолетового кольору (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ), а також коробку до мобільного телефону «Xiaomi Redmi» з інструкцією та гарантійним талоном, які згідно квитанцій №№, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Франківського ВП ГУНП у Львівській області (на даний час ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області), - повернути потерпілій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1