Справа № 692/249/24
Провадження № 1-кс/692/3/24
У Х В А Л А
30 квітня 2024 року с-ще Драбів
Драбівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Драбівзаяву прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді Драбівського районного суду Черкаської області ОСОБА_4 у справі № 692/249/24 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382КК України,
Прокурор Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 у судовому засіданні 18.04.2024 під час розгляду справи № 692/249/24 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 звернулась до суду з усною заявою про відвід судді ОСОБА_4 .
В обґрунтування заяви вказала що постановою від 11.01.2024 ОСОБА_5 визнано винним у вчинення адмінправопорушення за ст. 130 КУпАП та призначено покарання. Вказана постанова була винесена суддею ОСОБА_4 на підставі доказів, які були досліджені судом та покладні в основу обвинувачення та є предметом доказування під час розгляду кримінального провадження. На підставі викладеного, суду стали відомі обставини по справі, яким надавалася правова оцінка під час розгляду справи про адмінправопорушення, що викликає сумніви в неупередженості судді та може завчасно у суду сформована думка про винуватість особи.
Суддя ОСОБА_4 , прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглядати заяву про відвід у відсутність осіб, які не з`явилися.
Відповідно до ч.1,4 ст.107 КПК України, за відсутності клопотань сторін, під час ухвалення даного рішення, фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
Дослідивши заяву про відвід та перевіривши викладені в заяві доводи, приходжу до наступних висновків.
Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Статтею 75 КПК України визначені обставини, що виключають участь судді, в кримінальному провадженні.
Згідно з п.4 ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Нормами ч. 5 ст. 80 КПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим.
Тобто, відвід має містити посилання на підстави, що зумовлюють його наявність.
Звертаючись до суду з даною заявою прокурор Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 . підставою відводу вказала те, що суддя ОСОБА_4 11.01.2024р. виніс постанову за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постанова була винесена судом на підставі доказів, які покладні в основу обвинувачення та є предметом доказування під час розгляду кримінального провадження, суду стали відомі обставини по справі, яким надавалася правова оцінка під час розгляду справи про адмінправопорушення, це викликає сумніви в неупередженості судді, оскільки у суду може завчасно сформуватись думка про винуватість особи обвинуваченого.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».
Згідно зі ст. 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.
Відповідно до п. 1.1 Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.
Водночас, слід враховувати, що особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, адже відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).
У своїй постанові від 17 вересня 2019 року по справі № № 277/599/15-к Верховний Суд вказує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»). Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»). У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»). Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який судя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.
Заява про відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність таких підстав для відводу, що передбачені зазначеними вище нормами КПК України, подана заява належним чином не вмотивована, твердження про розгляд суддею ОСОБА_4 справи відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, викладені у ній, відповідно до вимог КПК України не є підставою для відводу головуючому судді.
Заявником жодним чином не доведено, що докази які були покладені в основу вказаної постанови по справі про адміністративне правопорушення є тими ж доказами, що покладні в основу обвинувачення та є предметом доказування під час розгляду кримінального провадження. А отже висновок, що суду стали відомі обставини по справі, яким надавалася правова оцінка під час розгляду справи про адмінправопорушення, є недоведеним.
Так само не доведено твердження про завчасне формування у суду думки про винуватість особи. Заявник не навела жодних доказів, зокрема, щодо поведінки судді ОСОБА_4 , що свідчать про дане твердження.
Наведені у заяві про відвід факти не є обставинами, які в розумінні ст.75 КПК України, виключають участь судді ОСОБА_4 в кримінальному провадженні і не свідчать про те, що ним проявлено небезсторонність чи упередженість. Таким чином, не підтверджені припущення заявника щодо наявності сумнівів в об`єктивності судді ОСОБА_4 , з наведених у заяві мотивів, такі побоювання заявника не є об`єктивно обґрунтованими.
За таких обставин суд приходить до висновку, що доводи, наведені прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_6 у заяві про відвід судді ОСОБА_4 не доведені, не ґрунтуються на вимогах КПК України та не можуть бути підставою для відводу судді, а відтак заява задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81, 107, 369-372 КПК України, суд,
У задоволенні заяви прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді Драбівського районного суду Черкаської області ОСОБА_4 у справі № 692/249/24 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382КК України - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1