Справа № 761/3061/24
Провадження № 1-кс/761/2622/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420 201 011 000 002 00 від 25.11.2020 за ч. 4 ст. 190 КК України,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.03.2021 (справа № 761/10430/21), у кримінальному провадженні № 420 201 011 000 002 00 від 25.11.2020 за ч. 4 ст. 190 КК України.

У клопотанні заявник зазначила, що у березні 2021 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, у якому просив накласти арешт, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.03.2021 клопотання прокурора задоволено.

Як підставу скасування арешту ОСОБА_3 зазначила, що такий захід забезпечення як арешт майна вичерпав свою дію у частині заборони користування цим майном, оскільки будь-які слідчі дії з об`єктом нерухомості не проводяться. Водночас, такий арешт позбавляє права ОСОБА_3 , яка визнана у кримінальному провадженні потерпілою, вільно проживати у квартирі, враховуючи, що ця нерухомість є єдиним місцем проживання останньої.

Беручи до уваги ці обставини ОСОБА_3 просила скасувати арешт у частині заборони користуватись вказаним нерухомим майном.

У судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання підтримала з підстав у ньому наведених, та просила задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти скасування арешту, зазначивши, що досудове розслідування триває, актуальність арешту зберігається. Водночас прокурор звертав увагу, що ухвалою слідчого судді про накладення арешту не встановлено заборони на користування квартирою, тобто ОСОБА_3 може вільно мешкати у цьому житлі.

Слідчий суддя, заслухавши думки сторін, дослідивши наявні документи, дійшов висновку про таке.

Згідно з ст. 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.03.2021 (справа № 761/10430/21) задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 420 201 011 000 002 00 від 25.11.2020 та накладений арешт на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою - АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 .

Слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 190 КК, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 420 201 011 000 002 00 від 25.11.2020, наразі триває.

З мотивувальної частини ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.03.2021 вбачається, що при арешті майна слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що вказане нерухоме майно є предметом кримінального правопорушення та речовим доказом у кримінальному провадженні у розумінні ст. 98 КПК, тобто існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, а арешт майна необхідний з метою забезпечення збереження такого майна як речового доказу.

Крім того, на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст. 170 КПК, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що при ухваленні рішення слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва належним чином враховані як фактичні обставини кримінального провадження, так і вимоги КПК, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку, що вказаний об`єкт нерухомого майна відповідає критеріям, визначеними ст. 98 КПК, та наклав арешт на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Водночас, як вбачається з матеріалів клопотання про скасування арешту та долучених до нього документів, воно не містить належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.03.2021, що дає слідчому судді підстави для висновку, що необхідність арешту на зазначене у клопотанні майно на теперішній час не відпала.

При цьому варто наголосити, що відповідно до вимог абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК обов`язок доведення, що у подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, законодавець покладає безпосередньо на особу, яка звернулась із клопотанням про скасування арешту майна.

За правилами ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому доводи ОСОБА_3 щодо неможливості користуватися квартирою, оскільки на неї накладено арешт із забороною користування таким майном, слідчий суддя знаходить безпідставними, оскільки така заборона слідчим суддею під час ухвалення рішення про накладення арешту не встановлювалась.

З огляду на викладене вище та враховуючи відсутність підстав, визначених ст. 174 КПК України для скасування арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна є безпідставним, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись вимогами ст. 7, 9, 22, 98, 170-174, 369-372 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 420 201 011 000 002 00 від 25.11.2020 за ч. 4 ст. 190 КК України, про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.03.2021 (справа № 761/10430/21), відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1