Справа № 347/3147/23
Провадження № 1-кп/347/138/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2024 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області, в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Косів кримінальне провадження №0000188 від 24.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ясенів-Пільний Городенківського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, депутатом не являється, на утриманні знаходиться одна малолітня дитина, в силу ст.89 КК України не судимого,

- обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Згідно судового наказу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2019 року (справа №342/1132/19), ОСОБА_4 , зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жительки АДРЕСА_1 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання судового наказу законної сили.

Судовий наказ Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2019 року (справа №342/1132/19) набрав законної сили 09 жовтня 2019 року та 06 листопада 2019 року Косівським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 60468294.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно положень, визначених ч. 1 ст. З Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України - при вирішенні будь-яких питань щодо дітей необхідно виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст.51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі України (ст. 180) та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15 Сімейного кодексу України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений також в ст.180 Сімейного Кодексу України.

Крім того, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Однак, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про необхідність сплати, згідно судового наказу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2019 року, який набрав законної сили 09 жовтня 2019 року та 06 листопада 2019 року Косівськйм районним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження, аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання судового наказу законної сили - від сплати аліментів злісно ухиляється у визначеному судовим наказом порядку, грошові кошти на утримання дитини не виплачує, що призвело до виникнення заборгованості із сплати таких коштів за період із 01.01.2022 року станом на 31 жовтня 2023 року у розмірі 62 645 (шістдесят дві тисячі шістсот сорок п`ять) гривень.

Тобто, ОСОБА_4 злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дитини (аліментів) вчинив дії, спрямовані на невиконання судового наказу, які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 грубо порушує обов`язки, покладені на нього судовим наказом та визначені нормами Конституції України і Сімейного кодексу України, та посягає на нормальний розвиток і здоров`я дитини.

ОСОБА_4 будучи зобов`язаним сплачувати грошові кошти, від сплати аліментів злісно ухиляється.

У визначеному судовим наказом порядку грошові кошти на утримання дитини умисно не виплачував.

Заходів щодо працевлаштування з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів не вживав, на попередження державного виконавця про необхідність сплачувати аліменти не реагував, тобто злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

В результаті чого, через злісне ухилення ОСОБА_4 від сплати коштів (аліментів) на утримання - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період із 01.01.2022 року - заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_5 станом на 31 жовтня 2023 року становить 62 645 (шістдесят дві тисячі шістсот сорок п`ять) гривень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) ОСОБА_4 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому не визнав та пояснив, що малолітня дитина ОСОБА_7 , 2012р.н. проживала разом з ним та він надав необхідну матеріальну допомогу на її утримання, однак на даний час через важке матеріальне становище він не має можливості сплачувати аліменти.

Незважаючи на невизнання вини самим обвинуваченим, його винність доводиться зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що обвинувачений тривалий час не сплачує аліменти на утримання їх малолітньої дитини.

Допитаний судом в якості свідка старший державний виконавець Косівського ВДВС ОСОБА_8 пояснила, що в ОСОБА_4 виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини. Також зазначила, що обвинувачений на виклики не з`являвся та аліменти не сплачував.

Також вина обвинуваченого доводиться матеріалами справи, зокрема:

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 24.10.2023р., згідно якого ОСОБА_5 повідомила про те, що її колишній чоловік ОСОБА_4 ухиляється від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини.

Копіями матеріалів виконавчого провадження АСВП №60468294:

- заявою ОСОБА_5 про прийняття до виконання судового наказу №342/1132/19 виданого Городенківським районним судом Івано-Франківської області від 11.10.2019р.;

- судовим наказом від 09.10.2019р. Городенківського районного суду Івано-Франківської області, згідно якого вирішено стягувати з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання судового наказу законної сили;

-постановою про відкриття виконавчого провадження від 06.11.2019р.;

-постановою про обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 07.10.2021р.;

-постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 07.10.2021р.;

-постановою про обмеження боржника у праві користування транспортними засобами від 07.10.2021р.;

-постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 07.10.2021р.;

-постановами про арешт коштів боржника від 22.09.2023р. та від 07.10.2021р.;

-постановою про арешт майна боржника від 08.10.2021р.;

-постановою про накладення штрафу від 16.10.2023р.;

-протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 08.11.2023р.;

-розрахунком заборгованості із сплати аліментів за виконавчим листом №342/1132/19, згідно якого сума коштів, яка підлягає стягненню станом на 31 жовтня 2023 року становить 62 645 (шістдесят дві тисячі шістсот сорок п`ять) гривень.

Інформаціями з Кутської міської лікарні від 30.10.2023р., Яблунівської районної лікарні від 25.10.2023р. про те, що ОСОБА_4 в період часу з 01.09.2019р. по даний час за амбулаторною допомогою не звертався та на стаціонарному лікуванні не перебував.

Постановою від 08.11.2023р. про визнання та приєднання до кримінального провадження речового доказу копії матеріалів виконавчого провадження №60468294 в якому боржником являється ОСОБА_4 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження.

Таким чином суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні ним інкримінованого діяння і його умисні дії, що виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), що передбачено ч.1 ст.164 КК України.

При визначенні виду й міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, обставини справи й особу обвинуваченого.

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого є те, що обвинувачений проживає у важких матеріальних умовах, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 27.10.2023р., на обліках у психіатричному та наркологічному кабінетах, згідно довідок Косівської районної поліклініки №406 та №382 від 25.10.2023р. не знаходиться.

Відповідно до характеристики виданої виконкомом Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області від 27.10.2023р. ОСОБА_4 по місцю проживання характеризується виключно з позитивної сторони, скарги на нього до виконкому міської ради не поступали.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

А тому, покарання ОСОБА_4 слід призначити у виді громадських робіт у межах санкції ч.1 ст. 164 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.

Витрати пов`язані із залученням експерта в кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_5 не заявлявся.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 349, 374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1ст.164 КК України та призначити йому покарання -у виді 100 ( сто ) годин громадських робіт.

Речові докази: копії виконавчого провадження №АСВП:60468294, яке приєднане до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку сторонам вручити негайно.

Суддя: ОСОБА_1