Дата документу 01.07.2024Справа № 554/6046/24
Провадження № 1-кс/554/6932/2024
У Х В А Л А

27 червня 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі слідчих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000702 від 02 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся до суду із вищезазначеним клопотанням, в якому просить з метою забезпечення збереження речових доказів накласти арешт на об`єкти, які було вилучено 19 червня 2024 року на території АЗС, що в АДРЕСА_1 .

Подане клопотання слідчий обґрунтовує таким.

В провадженні слідчих слідчого управління ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР 02 жовтня 2023 року під № 0000702 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, розпочате в зв`язку з надходженням до СУ ГУНП в Полтавській області матеріалів за фактом привласнення паливно-мастильних матеріалів та інших матеріальних цінностей у великих розмірах з структурних підрозділів ДП «Укрзалізниця», розташованих на території Полтавської області, вчинених в умовах воєнного стану.

Відповідно до рапорту співробітника УСР в Полтавській області ДСР НПУ встановлено, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів працівниками УСР в Полтавській області ДСР НП України отримано інформацію та підтверджуючі факти про те, що до вказаного злочину причетні службові особи відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Кременчук» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також інші особи, яких останні залучили до скоєння злочинів, в тому числі і ОСОБА_7 , який за наявною інформацією скуповує у фігурантів дизельне паливо, здобуте незаконним шляхом, яке в подальшому зберігає та реалізовує через належну йому нелегальну авто-заправочну станцію, що розташована в АДРЕСА_1 .

19 червня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2024 року було проведено обшук на території АЗС, що в АДРЕСА_1 , за результатом якого було виявлено та вилучено: заправний модуль з колонкою (маркування ТПО 021.435.089., ТИП 8950. 31А/SU), з металевою ємністю заповненою рідиною ПММ дизельне пальне об`ємом 3888 л; заправний модуль з колонкою (маркування модель ВК111009-06, номер серії НОМЕР_1 ), з металевою ємністю заповненою рідиною ПММ бензин А-95, об`ємом 980 л; ТТН № 125 від 14 червня 2024 року на абсорбент газоконденсатний на 3 аркушах в трьох примірниках; ТТН № 125 від 19 червня 2024 рокуна абсорбент газоконденсатний на 3 аркушах в трьох примірниках;видаткову накладну № 13 від 13 травня 2024 року на 1 аркуші, ТТН № 31-05/1 від 31 травня 2024 року на 1 аркуші; реквізити ТОВ «СпейсОіл» для оплати на ДП на 10 аркушах; рахунок на оплату від 07 червня 2024 року № 17 на 1 аркуші, видаткову накладну № 18 від 07 червня 2024 року на 1 аркуші, ТТН № 07-06/2 від 17 червня 2024 року на 1 аркуші; рахунок на плату № 15 від 06 червня 2024 року на 1 аркуші, видаткову накладну № 16 від 06 червня 2024 року на 1 аркуші, на 2 аркушах; рахунок на плату № 16 від 06 червня 2024 року на 1 аркуші, видаткову накладну № 17 від 07 червня 2024 року на 1 аркуші, на 1 аркуші, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 07-06/1 на 1 аркуші; копію сертифікату відповідності з додатком на 2 аркушах; договір № 0105-1 від 01 травня 2024 року на 9 аркушах; рахунок на оплату № 10 від 23 травня 2024 року на ДП на 1 аркуші, видаткову накладну № 10 від 23 травня 2024 року на ДП на 1 аркуші, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 29-05/3 на 1 аркуші; видаткову накладну № 8 від 29 травня 2024 року на ДП на 1 аркуші, ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 29-05/4 на 1 аркуші, ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 03-05/1 на 1 аркуші, - вилучені документи поміщені до сейф-пакета SUD2009903; грошові кошти в сумі 9000 грн, - поміщені до сейф-пакета SUD2009911; з резервуара № 1 ДП вилучено зразок рідини ПММ до пластикової пляшки об`ємом 1 л, яка поміщена до сейф-пакета SUD2009905; з резервуара № 2 бензин А95 вилучено зразок рідини ПММ до пластикової пляшки об`ємом 1 л, яка поміщена до сейф-пакетуSUD2009904; мобільний телефон марки ОРРО, обладнаний карткою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_2 , та мобільний телефон Iphone 8+, обладнаний карткою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_3 , - які упаковані до сейф-пакета INZ2039428.

Постановою слідчого від 20 червня 2024 року вказані речі та документи визнані речовими доказами в кримінальному провадженні.

Слідчий вказує, що в даному випадку є всі підстави вважати, що вилучене майно має доказове значення у кримінальному провадженні, воно використовувалося як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить інформацію про осіб причетних до його скоєння.

На підставі викладеного, для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування у кримінальному провадженні, збереження слідової інформації, в зв`язку з необхідністю проведення ряду експертиз та встановлення всіх обставин вчиненого злочину, з метою забезпечення збереження речових доказів, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене 19 червня 2024 року під час проведення обшуку на території АЗС, що в АДРЕСА_1 , вищеперелічене майно.

В судовому засіданні слідчий групи слідчих в кримінальному провадженні ОСОБА_4 заявив вищезазначене клопотання, просив його задовольнити.

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні з категоричністю заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що обшук був проведений слідчим з грубим порушенням вимог ч. 3 ст. 233 та ч. 2 ст. 234 КПК України, так як ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2024 року було надано дозвіл на проведення обшуку в підсобних та господарських приміщеннях в АДРЕСА_1 , однак обшук працівниками поліції був проведений в АДРЕСА_1 , де орендує виробничу асфальтобетонну площадку в ТОВ «Укрілтранс» ОСОБА_7 . Тобто, обшук був проведений не за адресою, вказаною в ухвалі слідчого судді. Більше того, слідчий, який проводив обшук, в протоколі взагалі вказав, що провів його в с. Піщане Полтавського району, а не Кременчуцькому, хоча обшук проводився саме в м. Кременчуці. Дозволу на проведення обшуку на цій території від її володільця ОСОБА_7 чи власника ТОВ «Укрілтранс» правоохоронним органам не надавалося. Передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України підстав для проведення цього обшуку, як невідкладного, на момент його проведення не існувало, й ухвала слідчого судді, яка б свідчила про те, що після його проведення він був узаконений, матеріали справи також не місять. Крім того, в своїх запереченнях ствердив, що вилучене майно не є доказом злочину, ніяким чином не пов`язується з кримінальним провадженням й не характеризується критеріями речового доказу, визначеними статтею 98 КПК України.

Підкреслив, що сукупність наведених обставин, зокрема те, що обшук виробничої асфальтобетонної площадки в АДРЕСА_1 був проведений без відповідного дозволу слідчого судді, підстав, передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України, для проведення такого обшуку, як невідкладної слідчої дії, не існувало, а ухвала слідчого судді про подальшу легалізацію цього обшуку стороною обвинувачення не надана, вказує на незаконність його проведення працівниками СУ ГУНП в Полтавській області, що в подальшому тягне за собою недопустимість отриманих під час проведення такого обшуку доказів, що виключає можливість накладення арешту на вилучене за його результатом майно. В зв`язку з цим, просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Слідчим суддею були заслухані також пояснення слідчого, який проводив 19 червня 2024 року зазначений обшук, в ході якого було вилучене спірне майно, - слідчого відділу СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , який в судовому засіданні визнав той факт, що дійсно обшук в АДРЕСА_1 ним був проведений не у повній відповідності з нормами КПК України. При цьому вказав, що при проведенні цього обшуку, після оголошення особі, за участі якої він проводився, ОСОБА_7 ухвали слідчого судді про проведення обшуку в АДРЕСА_1 , останній не висловив жодних заперечень стосовно невідповідності адреси, вказаній в ухвалі суду тій, де розміщена територія, на якій він планував провести обшук. Цей факт став відомим вже пізніше. Невірне зазначення в його протоколі про проведення обшуку від 19 червня 2024 року, що обшук було проведено в с. Піщане Полтавського району, а не Кременчуцького, просив розцінювати як технічну описку. Разом із тим, погодився з тим фактом, що долучені ним до клопотання докази є не засвідченими належним чином у встановленому законодавством України порядку й в будь-якому випадку вони не підтверджують законності проведення ним зазначеної слідчої дії. З цих підстав визнав, що вилучене в ході проведення цього обшуку майно не може бути арештованим, а підлягає негайному поверненню особі, в якої його було вилучено.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити, виходячи з такого.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Речовим доказом у розумінні положень ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 1, 2 і 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Статтею 30 Конституції України встановлено, що кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 ст. 233 КПК України визначено, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

З матеріалів клопотання слідує, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2024 року (а. с. 5 7) було надано дозвіл на проведення обшуку на території в підсобних та господарських приміщеннях в АДРЕСА_1 .

При цьому із змісту протоколу обшуку від 19 червня 2024 року (а. с. 8 15), проведеного слідчим відділу СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 нібито на підставі цієї ухвали слідчого судді, вбачається, що об`єктом обшуку була територія АЗС, яка розміщена в АДРЕСА_1 . Зіставляючи зміст ухвали слідчого судді від 18 червня 2024 року, якою було надано дозвіл на проведення обшуку, та протокол обшуку, слідчий суддя приходить до висновку, що фактично обшук був проведений не за тією адресою, за якою було надано дозвіл на його проведення слідчим суддею. При цьому доводи слідчого про необхідність розцінювати таку невідповідність в зазначенні району, в якому розташоване с. Піщане, в його протоколі, як технічну помилку, не заслуговують на увагу слідчого судді, так як відповідний протокол обшуку не містить будь-яких ознак (виправлень), а також до нього не додано ніяких додатків, які б давали можливість давати оцінку неточності у зазначенні адреси, як такій, що вказана слідчим помилково та має характер технічної описки.

Разом з тим, в судовому засіданні згідно наданих сторонами кримінального провадження пояснень, в тому числі й слідчого ОСОБА_3 , встановлено, що в дійсності обшук був проведений взагалі за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на проведення обшуку території за якою ухвалою слідчого судді не надавався.

Даних про те, що володільцем території за названою адресою, була надана добровільна згода на проникнення до неї матеріали поданого слідчим клопотання не містять і, як це встановлено в судовому засіданні, такого дозволу останнім надано не було.

При цьому в ході судового розгляду клопотання встановлено також і те, що на момент проведення цього обшуку не існувало підстав, передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України, для проведення обшуку, як невідкладної слідчої дії, без відповідної ухвали слідчого судді, чого й не оспорююється слідчим. В матеріалах клопотання, в свою чергу, відсутні як дані про те, що прокурор чи слідчий за погодженням із прокурором після проведення цього обшуку зверталися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді, так і відповідно ухвала слідчого судді, яка б свідчила, що після проведення цього обшуку, він був узаконений.

Наведені обставини в своїй сукупності дають підстави слідчому судді констатувати, що обшук в АДРЕСА_1 був проведений без відповідного дозволу слідчого судді та в подальшому узаконений не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Відповідно до ч. 4 ст. 87 КПК України докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Враховуючи, обшук території, що в АДРЕСА_1 , був проведений з грубим порушенням вимог Кримінального процесуального закону України, зокрема без відповідного дозволу слідчого судді та підстав, передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України для проведення такого обшуку, як невідкладного, не існувало, і узаконеним він відповідно не був, слідчий суддя приходить до висновку про подальшу недопустимість отриманих за результатом його проведення доказів, що виключає можливість накладення арешту на вилучене в ході його проведення майно.

Крім того, окремо слідчий суддя звертає увагу на те, що жодна ксерокопія документу, яка долучена слідчим до матеріалів клопотання не засвідчена належним чином у встановленому законом порядку, що позбавляє слідчого суддю можливості вважати ці матеріали належними доказами в розумінні вимог КПК України.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що спірне майно було вилучене слідчим не у передбачений нормами КПК України спосіб, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення на нього арешту.

Водночас слідчий суддя зазначає, що відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170 173, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000702 від 02 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, - відмовити.

На підставі ч. 5 ст. 171 КПК України вилучене майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 01 липня 2024 року о 10 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_8