Номер провадження 1-кп/741/42/24
Єдиний унікальний номер 741/2340/23
ВИРОК

іменем України

20 березня 2024 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі с уду в місті Носівка об`єднане кримінальне провадження, унесене до ЄРДР за № 0001321 від 27 вересня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, громадянина України, українця, із середньою професійною освітою, який працює на посаді акумуляторщика в локомотивному депо «Київ-Пасажирський», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2023 року близько 05 год. 49 хв. ОСОБА_4 у порушення вимог підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями), згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує реакцію та унеможливлює належним чином оцінити дорожню обстановку, став керувати автомобілем марки «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по вул. Вокзальна у м. Носівка Ніжинського району Чернігівської області в напрямку від центра міста до залізничного вокзалу. При цьому на нерегульованому перехресті з вул. Привокзальна, виконуючи маневр повороту праворуч, у порушення вимог п. п. 2.3 (б) ПДР, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити з дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.1 ПДР, згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.4 ПДР , відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та перевищив допустиму швидкість руху, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля та виїхав на ліве узбіччя по напрямку свого руху, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , що стояв на узбіччі, у результаті чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: вивиху плеча, перелому п`ятої п`ясної кістки лівої кисті, які за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. п. 2.3.(б), 12.1, 12.4 ПДР стало безпосередньою причиною дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться у прямому причинному зв`язку з її наслідками, що настали.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, визнав повністю, показав, що не оспорює фактичні обставини, указані в обвинувальному акті, зокрема, щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення, свій вчинок засуджує, кається, обіцяв більше подібного не вчиняти. Збитки потерпілому відшкодував у повному обсязі, потерпілий до нього претензій не має.

Суд уважає, що показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд не призначати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, що відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає кримінальне провадження у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

У судовому засіданні встановлено, що своїми умисними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

При вирішенні питання щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має позитивну характеристику з місця роботи, згідно з характеристикою Носівської міської ради заяв та скарг на нього не надходило, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно ст. 67 КК України, не встановлено.

За висновком Ніжинського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області від 27 лютого 2024 року виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе.

Ураховуючи всі обставини кримінального провадження, особу винного ОСОБА_4 , обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, уважаючи їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд робить висновок про те, що із застосуванням ст. 69 КК України можливо перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Суд переконаний, що саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме меті покарання, а також принципам гуманності, справедливості й не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

У зв`язку з тим, що відпала потреба в арешті майна, який було накладено ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 вересня 2023 року у кримінальному провадженні № 0001321, а тому він підлягає скасуванню.

Відповідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів, а тому в даному випадку з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню витрати за проведення експертиз у розмірі 7648 грн.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. ст. 370, 374, 376 КПК України суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, призначивши із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді виправних робіт на строк один рік із відрахуванням в доход держави 10 (десяти) відсотків із суми його заробітку з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 вересня 2023 року, на легковий автомобіль марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 фіолетового кольору, 1999 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , власником якого згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданого 11 лютого 2000 року, є ОСОБА_6 , фактичним власником якого є ОСОБА_4 .

Речові докази, а саме:

- автомобіль марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 фіолетового кольору, 1999 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , - передати фактичному власнику ОСОБА_4 для розпорядження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертиз у розмірі 7648 (сім тисяч шістсот сорок вісім) грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Носівський районний суд Чернігівської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору та обвинуваченому у порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_7