Дата документу 28.05.2024 Справа № 317/2919/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/657/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/2919/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.310 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 24 січня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ),

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.310 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він у квітні 2022 року (встановити точні час та дату не вдалось), перебуваючи на території належного його дружині домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне вирощування рослин коноплі, незаконно посіяв 6 (шість) рослин коноплі в дерев`яні діжки з ґрунтом та в подальшому доглядав за ними шляхом поливу та проривання бур?яну. Також ОСОБА_8 на подальшу реалізацію свого умислу, спрямованого на незаконне вирощування рослин коноплі, в зазначений час та в зазначеному місці незаконно посіяв у ґрунт присадибної ділянки 26 (двадцять шість) рослин коноплі та в подальшому доглядав за ними шляхом поливу та проривання бур`яну. 11 липня 2022 року вказані рослини коноплі були виявлені та вилучені працівниками поліції.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.310 КК, як незаконний посів та вирощування тридцяти двох рослин конопель. Йому призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.310 КК у виді 2 років обмеження волі.

Аргументуючи свою позицію прокурор зазначив, що суд, призначаючи покарання, не врахував дані про особу обвинуваченого, невизнання ним своєї вини, не усвідомлення обвинуваченим соціального негативу вчиненого кримінального правопорушення, відсутність у обвинуваченого бажання стати на шлях виправлення, відсутність пом`якшуючих обставин та незаконно призначив обвинуваченому невиправдано м`яке покарання за ч.1 ст.310 КК та на підставі ст.75 КК звільнив обвинуваченого від відбування цього покарання.

В своїй апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивував тим, що суд не визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 11.07.2022 року, незважаючи на те, що дана слідча дія була проведена із порушенням права на захист ОСОБА_8 , без залучення захисника. Також суд не звернув уваги на те, що огляд місця події був проведений в умовах психологічного насилля до ОСОБА_8 та його залякування і примушення до надання визнавальних показів. Крім того, суд не врахував, що обвинувачений відмовився в суді від будь-яких самовикривальних показів, наданих ним під час огляду місця події в прифронтовій зоні під тиском і залякуванням невідомих осіб в чорній формі та без захисника. Будь-яких інших доказів скоєння обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення надано не було. Стороною обвинувачення не було заявлено жодного свідка, який би бачив, що обвинувачений особисто вирощував наркотичні рослини, культивував їх, поливав тощо. Та обставина, що рослини конопель росли (навіть у діжках) на покинутій останні два роки після пожежі території домоволодіння обвинуваченого, де не він, ні інші члени його родини не мешкали, і обвинувачений відвідував це домоволодіння приблизно раз на півроку не може доводити того, що саме обвинувачений вирощував дані рослини коноплі. Отже суд за наявності на те відповідних підстав не виправдав обвинуваченого. Тим самим було порушено права обвинуваченого, який працював, ніколи не притягався до відповідальності за правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечили проти апеляційної скарги прокурора; прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора, що її подав, та заперечила проти скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.310 КК кримінального проступку ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

В основу обвинувального вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання самого обвинуваченого, свідків, а також дані, які були встановлені із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених місцевим судом.

Відповідаючи на довод захисника про невизнання судом протоколу огляду місця події від 11.07.2022 року недопустимим доказом, посилаючись на те, що під час проведення вказаної слідчої дії було порушено право на захист ОСОБА_8 та здійснено на нього психологічний тиск з боку правоохоронних органів, колегія суддів виходить з наступного.

Так, з метою підтвердження або спростування вказаного доводу сторони захисту за клопотанням прокурора під час апеляційного розгляду було повторно досліджено відеозапис, який є додатком до протоколу огляду місця події від 11.07.2022 року, на якому зафіксовано огляд домоволодіння АДРЕСА_2 .

Під час дослідження зазначеного відеозапису апеляційним судом встановлено, що перед проведенням огляду домоволодіння ОСОБА_8 працівником поліції були роз`яснені його права, у тому числі й положення ст.63 Конституції України. Огляд проведений з дозволу власниці домоволодіння (дружини ОСОБА_8 ОСОБА_9 ), про що свідчить наявна в матеріалах провадження заява ОСОБА_9 про добровільне надання дозволу на проведення огляду місця події. Після чого саме ОСОБА_8 провів співробітників поліції на територію домоволодіння і сам на місці показав, де ростуть рослини коноплі, сказавши при цьому, що вони мають різні сорти, та провів далі по території до інших рослин конопель, таким чином показавши де і яким чином вони ростуть. Також з відеозапису вбачається, що в будинку відсутній дах та всередині по його периметру розставлені діжки, в яких висаджені кущі коноплі, інші рослини коноплі, які ростуть на городі, зверху накриті полотном, захищаючим рослини від сонця. Усі кущі рослин оброблені, доглянуті, навколо них зроблені лунки для поливу та на час огляду ґрунт вологий; домоволодіння по всьому периметру огороджене парканом, є ворота, які зачиняються на замок.

Колегією суддів встановлено, що огляд місця події проведено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, жодних порушень під час його проведення не зафіксовано, від учасників вказаної слідчої дії зауважень не надходило, відсутні й підстави стверджувати про те, що на ОСОБА_8 здійснювався будь-який тиск з боку правоохоронних органів, оскільки з відеозапису вбачається, що ОСОБА_8 вів себе спокійно, не нервував та добровільно погодився показати, де і яким чином ростуть рослини коноплі, зазначивши при цьому, що вони належать саме йому та вирощував він їх для власного вживання. Під час проведення огляду ОСОБА_8 не висловлював жодних заяв про вчинення на нього будь-якого тиску з боку працівників поліції або інших осіб (у чорному одязі та зі зброєю, як про це вказував обвинувачений під час допиту в суді першої інстанції, а також в апеляційному суді).

Щодо відсутності захисника під час проведення огляду місця події колегія суддів зазначає, що положення ст.ст.223, 237 КПК не вимагають обов`язкової участі захисника під час проведення огляду місця події.

Твердження захисника про те, що обвинувачений в суді відмовився від будь-яких самовикривальних показів, наданих ним під час огляду місця події, не спростовують висновків суду про доведеність його вини у скоєнні інкримінованого злочину з огляду на наявність достатньої кількості доказів, визнаних судом належними та допустимими, а обрана обвинуваченим позиція стосовно його непричетності до скоєного злочину є способом захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

З цих же підстав неспроможними є й доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не було заявлено жодного свідка, який би бачив, що обвинувачений особисто вирощував наркотичні рослини, культивував їх, поливав, тощо.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що доступ до території домоволодіння був обмежений (високий паркан, ворота, які зачиняються на замок), а тому проникнення на його територію сторонніх осіб виключається.

За таких обставин колегія суддів ставиться критично до доводів сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому за ч.1 ст.310 КК злочину.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши надані стороною обвинувачення докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмету доказування, районний суд обґрунтовано вирішив, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим кримінально-караного діяння, передбаченого ч.1 ст.310 КК і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 . Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону і матеріалах кримінального провадження і з такими висновками погоджується колегія суддів.

Жодних підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав, визначених ст.415 КПК, про що вимагав захисник в своїй апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

При перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому змінити та призначити ОСОБА_8 інше більш м`яке покарання.

Відповідно до втіленого законодавцем при визначенні системи покарань в ст.51 КК принципу гуманізму, де види покарань розташовані в порядку від найменш суворого до найбільш суворого, а також втілення цього принципу при встановленні порядку розташування покарань в межах відносно визначених санкцій кримінально-правових норм, покарання судом має призначатися такого виду і розміру, що є необхідним і достатнім для досягнення його цілей, визначених в ст.50 КК. При цьому, покарання більш суворого виду має призначатися за умови неможливості досягти його цілей шляхом призначення менш суворого виду покарання.

Згідно з ч.2 ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Зміст загальних засад призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК, вимагає від суду призначити покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого.

Проявом справедливості призначення покарання є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Вказане означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Проте, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання вказаному критерію достатності (співмірності) відповідає не в повній мірі.

Під час призначення покарання обвинуваченому районним судом недостатньо враховано конкретні обставини кримінального провадження та відомості, які характеризують винного і відображають його ставлення до скоєного.

На переконання колегії суддів, є підстави для призначення ОСОБА_8 більш м`якого виду покарання з числа передбачених за вчинений злочин.

Так, злочин, який вчинив ОСОБА_8 , у відповідності до вимог ч.2 ст.12 КК, відноситься до категорії кримінальних проступків. Обставин в порядку ст.67 КК судом не встановлено.

Апеляційною інстанцією встановлено, що ОСОБА_8 раніше не судимий, одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, тяжких наслідків від скоєного злочину не настало, на обліку в спеціалізованих медичних закладах обвинувачений не перебуває.

Також колегія суддів враховує вік обвинуваченого та відсутність в матеріалах провадження будь-яких даних, які б негативно характеризували ОСОБА_8 .

З урахуванням сукупності встановлених в апеляційному суді обставин скоєного, відсутності тяжких наслідків, відомостей щодо даних про особу обвинуваченого, відсутності обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів дійшла висновку про можливість пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч.1 ст.310 КК та призначення його у виді штрафу.

Таке покарання відповідатиме принципам справедливості та індивідуалізації, буде достатнім для перевиховання обвинуваченого і недопущення вчинення ним нових злочинів, тобто досягнення мети, передбаченої ст.50 КК.

Згідно з ч.2 ст.409 КПК підставою для зміни вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання зміні шляхом його пом`якшення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.310 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 гривень.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4