Справа № 751/7807/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/392/24
Категорія - ч. 2 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника- адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001593 від 10.05.2023 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Блешня, Семенівського району, Чернігівської області, непрацюючого, розлученого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286? КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2024 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286? КК України та призначено йому основне покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 8604 (вісім тисяч шістсот чотири) грн. 00 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок місцевого суду скасувати, виключити обставину, яка пом`якшує покарання - відшкодування завданих збитків, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286? КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років. Також просить дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження характеризуючі дані щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , у тому числі досудову доповідь відносно останнього. Вважає, що призначення ОСОБА_9 основного покарання із застосуванням ст. 69 КК України є наслідком неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, результатом якого в свою чергу, є невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Звертає увагу, що діяння було вчинене ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння, більш того, до скоєного злочину останній неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі за ст. 130 КУпАП, а стягнення у виді штрафу виявилося недостатнім для попередження чергового керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, на його думку, судом не в повній мірі враховано тяжкість наслідків, що настали в результаті вчинення злочину, адже потерпілій ОСОБА_7 кримінальним правопорушенням заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, при чому остання і на даний час потребує подальшого лікування, у тому числі шляхом оперативного втручання. Враховуючи існування потреби в подальшому лікуванні потерпілої ОСОБА_7 у зв`язку із заподіянням шкоди її здоров`ю внаслідок дій ОСОБА_9 , задоволення останнім усіх її претензій матеріального характеру, а відтак і відшкодування завданих збитків, виключається. За таких обставин, вбачається необгрунтованість підстав застосування судом ст. 69 КК України, так як, зокрема, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, має ознаки формальності, бо зводиться до щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, які є спорідненими. Більш того, з огляду на вчинення ОСОБА_9 інкримінованого злочину в стані алкогольного сп`яніння, за відсутності посвідчення водія, при тому що останній неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за допущення подібних порушень ПДР у минулому, сумнівним є висновок суду про те, що вказані пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. Вказує, що вчинене ОСОБА_9 діяння є кримінальним правопорушенням проти безпеки руху та експлуатації транспорту, тобто позиція потерпілої не може бути визначальною при призначенні покарання в даному випадку.

Як встановлено судом першої інстанції, 10.05.2023 року, приблизно о «22» год. «10» хв., автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2109» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , рухався по вул. Любецька зі сторони вул. Івана Мазепи в сторону вул. Громадська в м. Чернігові.

Рухаючись у вказаному напрямку, по АДРЕСА_3 , водій ОСОБА_9 , не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії ( п.п. 2.1а ПДР України), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (п.п. 2.9а ПДР України), був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну (п.п. 2.3б ПДР України), не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати транспортний засіб та безпечно керувати ним (п.п. 12.1 ПДР України), у темну пору доби не вибрав безпечної швидкості руху щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги (п.п. 12.2 ПДР України), при виявленні перешкоди, яку він спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (п.п. 12.3 ПДР України), внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «DAF 95 ХF 430», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у якого була включена аварійна сигналізація та був припаркований на узбіччі дороги в попутному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2109» реєстраційний номер НОМЕР_4 КК ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: політравми, а саме: відкрита черепно-мозкова травма з багатоуламковим переломом кісток склепіння черепа (праві лобна та скронева) з переходом па основу черепа, перелом стінок правої орбіти з ушкодженням правого зорового нерву (післятравматичний неврит), забій-розтрощення головного мозку важкого ступеню з пошкодженням твердої мозкової оболонки в правих лобній та скроневій областях з формуванням гострої травматичної субдуральної гематоми над правою півкулею головного мозку, забійно-рвані рани обличчя (праві лобна та скронева ділянки), різана рана передньої поверхні шиї та підборіддя; закрита травма грудної клітки з переломами 1-7 ребер праворуч (в ділянці 1 та 2 ребер переломи подвійні); закрита травма хребта з переломами остистих та суглобових виростків 6 та 7 шийних хребців, та поперечних виростків 1 та 2 грудних хребців; перелом тіла правої ключиці; рана правого передпліччя, які відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п. п. 2.1 (а), 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, що стало причиною настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, потерпілу ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, колегія суддів погоджується.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість, зокрема, призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинно вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченими, так і іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_9 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що останній щиро розкаявся, визнавши протиправність своєї поведінки, критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою, добровільно відшкодовує завдану шкоду, шляхом оплати проведених операцій.

За змістом ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_7 зазначила, що знаходиться на повному матеріальному утриманні у обвинуваченого, і призначивши покарання у виді реального позбавлення волі, суд позбавить її можливості продовжувати своє лікування, так як їй ще в подальшому необхідні оперативні втручання, а її лікування оплачує виключно обвинувачений ОСОБА_9 .

Призначаючи ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, дані про його особу, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням позиції потерпілої, яка перебуває з ним в цивільних відносинах та на повному утриманні обвинуваченого, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку про можливість призначити ОСОБА_9 покарання без ізоляції від суспільства, із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.286-1 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, доводи прокурора про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2024 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4