ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2597/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/279/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-кп/817/279/24 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку тримання під вартою,- ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року клопотання прокурора задоволено та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на строк шістдесят днів, тобто по 28 липня 2024 року .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Просить врахувати його незадовільний стан здоровя, позитивну характиристику та наявність постійного місця проживання.

Вважає доводи сторони обвинувачення про його незаконний вплив на свідків голослівними, оскільки протягом дев`яти місяців жоден зі свідків в судове засідання не з`явився, що нівелює даний ризик.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази вчиненням ним інкримінованого доказу. При цьому вказує, що прокурором не було заявлено про наявність нових ризиків, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою у відповідності до ч. 3, ч. 5 ст. 199 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладеній, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

В провадженні Борщівського районного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження №0000534, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 12.09.2023 в справі №608/623/20 щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів до 10 листопада 2023 року, з визначенням розміру застави у межах двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 54680 грн. та покладенням ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, який надалі продовжено.

Обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується долідженими судом доказами, які на думкусуду апеляційної інтсанції можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому він міг його вчинити, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Перевіряючи висновки місцевого суду щодо незменшення та продовження існування ризику того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, вважаю його обгрунтованим з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим в злочинів, передбачених, ч. 2 ст. 190 КПК України, а також того, що у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку із чим ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2023 року надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки підозрюваний не з`являвся до суду для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той час, коли, він був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, та з травня 2023 року по вересень 2023 року досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було зупинено, а ОСОБА_7 оголошено у розшук; вчинити нове кримінальне правопорушення, що зумовлений тим, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим 09.07.2013 року за вчинення тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, продовжує вчиняти нові корисливі злочини, оскільки на розгляді в Чортківському районному суді Тернопільської області перебувало кримінальне провадження №0000471 від 01.11.2019 за ч. 1 ст. 190 КК України під час розгляду якого ОСОБА_7 також ухилився від суду через що був оголошений у розшук, крім того, до часу винесення ухвали слідчого судді від 12 вересня 2023 року про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як вбачається з витягу з ЄРДР за №0000127 та обвинувального акту у кримінальному провадженні за №0000606 від 11 вересня 2023 року були вчинені нові кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 190 КК України, в яких підозрюється ОСОБА_7 , також згідно інформаційної вимоги від 01.02.2024 року відносно ОСОБА_7 15.07.2023 року Миколаївським районним управлінням ГУНП в Миколаївській області розпочато кримінальне провадження за №0001182 за ч. 2 ст. 190 КК України, в якому ОСОБА_7 повідомлено про підозру та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що в цілому свідчить про схильність ОСОБА_7 до вчинення злочинів; також існує ризик незаконно впливу на свідків на потерпілих, при цьому судом першої інстанції вірно враховано те, що даний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від свідків та дослідження їх судом.

При цьому колегія суддів врахує практику ЄСПЛ, у відповідності до якої хоч тяжкість обвинувачення і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту ( справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, у якій ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»).

Наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання та його позитивна характристка, враховуючи обставини вчинення інкримінованих йому злочинів та наявність інших кримінальних проваджень щодо нього, хоча і знижує вищенаведені ризики, але не настільки, щоб надати можливості для обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Перевіряючи доводи ОСОБА_7 щодо незадовільного стану здоров`я, колегія суддів виходить з того, що положеннями статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст.ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги, відповідно до пункту 2.3 Розділу ІІ «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО, тобто у випадку неможливості забезпечення належної медичної увязненого в умовах СІЗО він має право на надання її в умовах стаціонарного закладу охорони здоровя України за межами вказаної установи.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, та відповідно скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку тримання під вартою, без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий

Судді