печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001384 від 23.08.2023,

В С Т А Н О В И В :

05.03.2024 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , згідно вимог якого, останній проситьнакласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні, а саме на грошові кошти у розмірі 19 900 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот) доларів США та 644 500 (шістсот сорок чотири тисячі п`ятсот) гривень, вилучені 12.01.2024 в ході проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 03.01.2024 у справі № 463/37/24, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеними коштами.

Мотивуючи подане клопотання прокурор вказує, що в ході здійснення досудового розслідування встановлено, що громадяни України ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші особи, маючи на меті продемонструвати лояльність російській федерації, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення та сприяння окупаційним органам влади Автономної республіки Крим в період збройного конфлікту перейшли на бік ворога.

12.01.2024 на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 03.01.2024 у справі № 463/37/24 проведено обшук за місцем реєстрації ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого зокрема вилучено грошові кошти у розмірі 19 900 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот) доларів США та 644 500 (шістсот сорок чотири тисячі п`ятсот) гривень.

Разом із цим, в ході досудового розслідування перевіряється причетність ОСОБА_5 до діяльності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які попри анексію АР Крим отримали громадянство рф та продовжили бізнес на тимчасово окупованій території України шляхом провадження своєї діяльності через ООО «ПЭЙБЭРРИ» (ІПН рф: НОМЕР_1 , м. Севастополь, АРК) та сплати податків із зборів до окупаційної влади.

У тому числі, під час обшуку слідчому не було надано документів, які б підтверджували законність походження грошових коштів у розмірі 19 900 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот) доларів США та 644 500 (шістсот сорок чотири тисячі п`ятсот) гривень.

Постановою слідчого від 02.02.2024 вищезазначені грошові кошти визнані речовим доказом.

Прокруор у клопотанні зазначив, що у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що зазначені грошові кошти є беззаперечним доказом вчинення кримінальних правопорушень і більше того мають суттєве значення для кримінального провадження, а відтак з метою забезпечення кримінального провадження, сторона обвинувачення ініціює питання про арешт вилученого майна з метою збереження речових доказів.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, здійснювалась фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав та просив задовольнити.

Представника власника майна в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання та просив відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у письмових запереченнях.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників розгляду, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З матеріалів клопотання вбачається, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво, а слідчими першого та другого відділів Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань досудове розслідування, у кримінальному провадженні № 0001384 від 23.08.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 203-2, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 365-3 КК України.

12.01.2024 на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 03.01.2024 у справі № 463/37/24 проведено обшук за місцем реєстрації ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого зокрема вилучено грошові кошти у розмірі 19 900 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот) доларів США та 644 500 (шістсот сорок чотири тисячі п`ятсот) гривень.

На переконання стони обвинувачення вилучене майно має значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з частиною 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини 5 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Разом з тим, під час судового розгляду клопотання встановлено, що 31.01.2024 ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/675/24 зобов`язано уповноважену особу ГСУ ДБР, яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, повернути ОСОБА_10 належне їй майно, а саме: грошові кошти у розмірі 19 900 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот) доларів США та грошові кошти у розмірі 644 500 (шістсот сорок чотири тисячі п`ятсот) гривень.

19.02.2024 р. ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/36/24 суд відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно та одночасно вказаною ухвалою повторно зобов`язано повернути вилучені кошти їх власнику ОСОБА_10 .

Вказане свідчить, що питання про арешт вказаного майна, уже було предметом судового розгляду та судом була надано відповідну правову оцінку.

Так, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

В даному випадку при дослідженні матеріалів клопотання та доданих до нього доказів, слідчим суддею не встановлено та стороною обвинувачення не доведено наявність обставин, які б свідчили про підстави для арешту майна, а відтак слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001384 від 23.08.2023 відмовити.

Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_11