Справа № 464/1298/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/578/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 26.04.2024 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ст. 395 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 26.04.2024 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ст. 395 КК України та призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

- за ст. 395 КК України у виді арешту на строк три місяці.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової експертизи у розмірі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Прокурор просить вирок суду першої інстанції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ст. 395 КК України, - змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в частині призначення покарання за ст. 395 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років; за ст. 395 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. Згідно з ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підстав ст.75 КК України вважати ОСОБА_7 звільненим від відбування покарання з іспитовим стоком тривалістю три роки.

У решті вирок залишити без змін.

Апелянт, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Звертає увагу, що внесено зміни до санкції ст. 395 КК України «Порушення правил адміністративного нагляду» та передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до двох років. Відтак, покарання у виді арешту новою редакцією ст. 395 КК України не передбачено. Натомість, відповідно до положень ст. 51 КК України, передбачено більш м`яке, ніж арешт, покарання у виді штрафу та більш суворе покарання у виді обмеження волі.

Відтак зазначена норма кримінального закону (діюча на час ухвалення вироку редакція ст. 395 КК України), відповідно до ч. З ст. 5 КК України, в частині, що скасовує застосування покарання у виді арешту, має зворотну дію, оскільки в цій частині пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а тому поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання нею чинності.

Зазначає, що у даному випадку, враховуючи встановлені судом дані, що характеризують особу обвинуваченого, та обставини справи, а також покарання, передбачені санкцією ст. 395 КК України (штраф та обмеження волі). ОСОБА_10 слід призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання. З огляду на положення ст. 72 КК України та вказане роз`яснення, до покарання у виді штрафу при призначенні покарання за сукупністю злочинів не може бути застосований принцип складання, тоді як поглинення покарання у виді штрафу іншими більш суворими покараннями кримінальним законом не заборонено.

Апелянт зазначає, що у даній апеляційній скарзі ставиться питання про призначення ОСОБА_10 за ст. 395 КК України менш суворого, ніж арешт, покарання у виді штрафу, яке підлягає поглиненню більш суворим покарання, призначеним за ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі. У кінцевому результаті призначене ОСОБА_10 вироком від 26.04.2024 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі не зміниться. У даному випадку становище обвинуваченого не погіршується, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про призначення більш суворого покарання чи застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги, міркування обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника - адвоката ОСОБА_9 , які просили залишити без задоволення апеляційні вимоги сторони обвинувачення, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження. Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_11 ч. 4 ст. 185, ст. 395 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України, а перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується призначеного ОСОБА_10 покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно положень ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з покликанням прокурора про те, що суд першої інстанції ухвалив вирок з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_11 змінити в частині призначення остаточного покарання.

Згідно п.2 ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції має право за наслідками апеляційного розгляду скарги змінити вирок чи ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально - правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. З ст. 5 КК України).

Редакція ст. 395 КК України, що діяла на час вчинення злочину в період з

28.09.2023по 11.12.2023, передбачала покарання у виді арешту на строк до шести місяців.

З 28.03.2024 року набирав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» №3342-ІХ від 23.08.2023.

Вказаним Законом внесено зміни до санкції ст. 395 КК України «Порушення правил адміністративного нагляду» та передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до двох років. Відтак, покарання у виді арешту новою редакцією ст. 395 КК України не передбачено. Натомість, відповідно до положень ст. 51 КК України, передбачено більш м`яке, ніж арешт, покарання у виді штрафу та більш суворе покарання у виді обмеження волі.

Окрім цього, вказаним Законом внесено зміни до ст. 60 КК України, якою визначено, що покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців. Ще й у зв`язку із тим, що ОСОБА_12 не є військовослужбовцем, покарання у виді арешту не може бути до нього застосовано.

Відтак зазначена норма кримінального закону (діюча на час ухвалення вироку редакція ст. 395 КК України), відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України, в частині, що скасовує застосування покарання у виді арешту, має зворотну дію, оскільки в цій частині пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а тому поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання нею чинності.

З урахуванням вказаних вище вимог, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те , що призначення ОСОБА_10 покарання у виді арешту за вчинення в період з 28.09.2023 по 11.12.2023 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, суперечить положенням ст. 5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

За таких обставин, суд першої інстанції не дотримався вищезазначених положень щодо дії кримінального закону в часі, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, застосувавши закон, що не підлягає застосуванню та не застосувавши закон, що підлягає застосуванню, істотно порушив вимог кримінального процесуального закону щодо законності судового рішення.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок районного суду підлягає зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в частині призначення покарання за ст. 395 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 26.04.2024 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ст. 395 КК України, - змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, в частині призначення покарання за ст. 395 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років; за ст. 395 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Згідно з ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підстав ст.75 КК України вважати ОСОБА_7 звільненим від відбування покарання з іспитовим стоком тривалістю три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який утримується під вартою з моменту вручення копії рішення.

Головуючий:

Судді: