Провадження № 1-кп/947/300/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2024 року

Київський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000311 від 13.05.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сватове Луганської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживавшого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

05.02.2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком 7 років з конфіскацією майна, а 15.07.2022 року звільненого по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

12.05.2023 року приблизно о 23:00 годин ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , побачив біля піцерії « ОСОБА_7 » за адресою: АДРЕСА_3 , раніше незнайомого йому - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким познайомився та деякий час спілкувався. В ході спілкування ОСОБА_6 запросив потерпілого у гості за місцем свого проживання, від чого потерпілий ОСОБА_4 відмовився та попрямував по тротуару по АДРЕСА_4 до себе додому, при цьому на лівому плечі потерпілого на ремені висіла чоловіча сумка синього кольору.

В цей момент у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_4 , де об`єктом свого злочинного посягання він визначив майно належне ОСОБА_4 , а саме: чоловічу сумку синього кольору, в якій знаходилось майно останнього: три флеш-накопичувачі, чорний гаманець, в якому знаходились: грошові кошти ОСОБА_4 в сумі 400 гривень, банківська картка банку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , банківська картка банку ПАТ АБ «Південний» № НОМЕР_2 , банківська картка банку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 ,

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_6 прослідував за ОСОБА_4 , після чого 12.05.2023 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, знаходячись на проїзній частині двору житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, діючи в умовах дії воєнного стану, введеного у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, ОСОБА_6 слідуючи за ОСОБА_4 звернувся до останнього, щоб той зупинився. Після того, як ОСОБА_4 обернувся, ОСОБА_6 застосував до ОСОБА_4 насильство, яке не є небезпечним для його життя і здоров`я, а саме наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_4 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в області підборіддя, крововиливу та садно оболонки нижньої губи, в результаті чого ОСОБА_4 впав лівою частиною тіла на асфальтоване покриття дороги, внаслідок чого ОСОБА_4 було спричинене легке тілесне ушкодження у вигляді садна в області лівого колінного суглобу.

Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, своєю правою рукою шляхом ривку смикнув та як наслідок, обірвав ремінь чоловічої сумки, в результаті чого ОСОБА_4 було спричинено легке тілесне ушкодження у вигляді саден шиї. Таким чином, ОСОБА_6 відкрито викрав належну ОСОБА_4 чоловічу сумку синього кольору - вартістю 180 гривень, в якій знаходилось майно і грошові кошти останнього: три флеш-накопичувачі вартістю 200 гривень за одну штуку, загальною вартістю 600 гривень, чорний гаманець - вартістю 500 гривень, в якому були грошові кошти ОСОБА_4 в сумі 400 гривень, банківська картка АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка не представляє майнової вартості, на рахунку якої було 500 гривень, банківська картка АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 , яка не представляє майнової вартості, на рахунку якої було 12 гривень, банківська картка ПАТ АБ «Південний» № НОМЕР_2 , яка не представляє майнової вартості, на рахунку якої було 9044 гривні.

Після цього, ОСОБА_6 з викраденим майном і грошовими коштами з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_4 майнову шкоду на загальну суму 11236 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України не визнав, пояснив суду, що він є внутрішньо переміщеною особою з Луганської області, отримує щомісячну грошову допомогу 2000 гривень. Приїхав у м. Одесу за декілька днів до події з метою знайти роботу. З ОСОБА_8 він знайомий давно, між ними дружні стосунки, тому він просив ОСОБА_8 , який орендував житло, прийняти його до себе пожити. Проживав у ОСОБА_8 протягом 3-4 днів. 12.05.2023 року друзі ОСОБА_8 запросили його та ОСОБА_8 до клубу відпочити. Близько 23.00 години 12.05.2023 року вони з ОСОБА_8 вийшли з клубу, де ОСОБА_8 відійшов та зустрів потерпілого. Він підійшов до них і ОСОБА_8 , сказав, що у потерпілого день народження та можна відсвяткувати. Він особисто не розмовляв з потерпілим, з ним розмовляв ОСОБА_8 , який запросив потерпілого у гості, на що потерпілий спочатку погодився, а коли вони пройшли до повороту, потерпілий передумав йти у гості, вони попрощались, потиснули руки і розійшлись у різні сторони. Він особисто не звернув увагу на те, чи була у потерпілого при собі сумка. Коли вони з ОСОБА_8 повернулись додому, то вирішили знов вийти, та піти у магазин, щоб купити їжу. На вулиці їх зупинили представники територіальної оборони для перевірки документів, спитали чому вони у комендантську годину перебувають на вулиці, запропонували пройти на «круг», вони пішли, там знаходився потерпілий. Він особисто не тікав, не чинив супротив. Після чого, його та ОСОБА_8 відвезли до відділення поліції. Його паспорт знаходився у квартирі ОСОБА_8 , тому він з працівниками поліції поїхав за місцем проживання за паспортом, де двері відкрила ОСОБА_9 , яка проживала з ОСОБА_8 . Працівники поліції розійшлись по кімнатам, але нічого не знайшли. Він взяв паспорт, після чого вони повернулись до відділення поліції, де його примушували писати пояснення, сказали, що потерпілий вказав на нього та ОСОБА_8 . Працівники поліції його не били. Він просив надати йому адвоката, в чому йому відмовили. У відділенні поліції він до ранку стояв у кайданках, його і ОСОБА_8 тримали у різних кабінетах. Потерпілий заглядав до кабінету слідчого до проведення впізнання та бачив його. Він особисто не вчиняв злочин відносно потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що 12.05.2023 року близько 23.00 годин він повертався додому від товариша з вул. Ак. Вільямса у бік магазину «Таврія» на вул. Ак. Корольова. Проходячи біля піцерії «веселий хачик» він побачив, що за ним йдуть обвинувачений і свідок, вони почали з ним розмовляти, знайомитись, пропонували з ними випити алкоголь, запросили до них додому. Він не хотів йти з ними, сказав, що хоче додому, але обвинувачений та свідок наполягали. Тому він зробив вигляд, що йде з ними, сподівався, що вони залишать його. Коли обвинувачений і свідок зрозуміли, що він не йде з ними, запропонували провести його додому, від чого він відмовився. Вони попрощались і він пішов у бік дворів, де обвинувачений наніс йому удар кулаком правої руки у щелепу, від якого він впав, прикусив губу, текла кров. Обвинувачений зірвав з нього сумку, від чого у нього на шиї залишився шрам. У сумці знаходилось його майно: три флеш-накопичувачі, чорний гаманець, в якому знаходились гроші в сумі 400 гривень, банківські картки банку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 », на якій було 9044 гривень, « ІНФОРМАЦІЯ_5 », службове посвідчення. Після того, як обвинувачений викрав його сумку, він втік у бік по вул. Ак. Корольова. Він зателефонував у поліцію, протягом години обвинуваченого знайшли. Він добре запам`ятав обвинуваченого, оскільки спілкувався з ним деякий час, на вулиці було добре освітлення. З обвинуваченим був чоловік, який сказав, що він азербайджанець і його звуть ОСОБА_10 . Його майно викрав обвинувачений, якого знайшли і він повідомив, що саме обвинувачений викрав його майно. Наступного дня провели впізнання. Також наступного дня він на вулиці Ак. ОСОБА_11 знайшов викрадену у нього сумку, яка була порвана та порожня. Претензій до обвинуваченого він не має.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він є членом громадської організації, яка здійснює допомогу поліції в охороні громадського порядку. 12.05.2023 року о 23.00 годин він перебував на блокпосту, куди під`їхали поліцейські та дали орієнтировку на 2-х осіб, які вчинили пограбування. Вони пішли дворами та помітили двох осіб, а саме обвинуваченого і ще одного чоловіка, які почали бігти, вони побігли за ними та сказали, що пустять собаку, тоді вони зупинились. Вони запропонували обвинуваченому та іншій особі пройти до блокпосту для перевірки по базі. По дорозі він побачив, що обвинувачений щось скинув до сміттєвого баку. На блокпост приїхала слідча оперативна група і обвинуваченого і іншу особу забрали. Після чого вони біля сміттєвого баку чекали СОГ, які в подальшому вилучили банківські картки. В подальшому він вдень бачив потерпілого у відділі поліції. Потерпілий повідомив, що впізнав обвинуваченого, який вчинив відносно нього злочин.

Свідок ОСОБА_13 надав аналогічні показання та пояснив, що він є членом громадської організації, « ОСОБА_14 », яка здійснює допомогу поліції в охороні громадського порядку. 12.05.2023 року о 23.00 годин він перебував разом з ОСОБА_12 на блокпосту, куди під`їхали поліцейські та дали орієнтировку на 2-х осіб, які вчинили пограбування. Вони пішли дворами та помітили двох осіб, а саме обвинуваченого і ще одного чоловіка, які почали бігти, вони побігли за ними та сказали, що пустять собаку, тоді вони зупинились, їм запропонували пройти на блокпост, по дорозі обвинувачений щось викинув до сміттєвого баку, з якого в подальшому працівники поліції вилучили банківські картки. До обвинуваченого фізичну силу і кайданки не застосовували.

Свідок ОСОБА_8 , допитаний за клопотанням сторони захисту, пояснив, що він з ОСОБА_6 зустріли на вулиці потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння та повідомив, що у нього день народження і вони разом випили кофе та розійшлись по домівкам. Коли знов вийшли на вулицю, де його і ОСОБА_6 затримали люди у камуфляжній формі, які сказали надати документи, після чого на блокпосту він бачив потерпілого у крові, він пальцем вказував на них. Поліцейські приїхали і забрали його і ОСОБА_6 у відділ поліції як підозрюваних у пограбуванні, де розвели по різним кабінетам. Зі слів дружини йому відомо що поліцейські заходили до нього у квартиру, де провели обшук, але нічого не знайшли.

На момент події він перебував у розшуку. Йому невідомо хто бив потерпілого, особисто він і ОСОБА_6 потерпілого не били.

Свідок ОСОБА_15 допитана за клопотанням сторони захисту, пояснила, що вона зустрічалася з ОСОБА_8 ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , проживали у квартирі на АДРЕСА_5 , де вона також проживала, допомогала їм сплачувати за квартиру. Ввечері ОСОБА_6 і ОСОБА_8 пішли, потім повернулись, ОСОБА_6 випив 100 грам горілки і пішов у кімнату. Вони захотіли їсти і ОСОБА_6 сказав, що знає де купити їжу і ОСОБА_6 з ОСОБА_8 пішли з квартири. Потім приблизьмо 01 години ночі у двері подзвонили поліцейські, які згодом привезли ОСОБА_6 . ОСОБА_6 сказав їй відкрити двері, у квартиру зайшли двоє поліцейських, які почали її допитувати та оглядати квартиру. Поліцейські приходили двічі і провели два обшуки, в результаті яких нічого не знайшли. Вона не пам`ятає чи були поняті при обшуках та чи підписувала вона якийсь документи. Договору про оренду квартири у неї немає.

Судом досліджені докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту та процесуальні документи кримінального провадження, а саме:

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000311 від 13.05.2023 року;

-протокол прийняття заяви ОСОБА_4 про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 13.05.2023 року;

-Протокол огляду місця події від 13.05.2023 року з таблицею ілюстрацій, проведеного 13.05.2023 року з 04.30 годин до 04.50 годин на підставі повідомлення «102» за адресою: АДРЕСА_6 відповідно до якого у присутності понятих у смітнику за вказаною адресою виявлені та вилучені банківські картки банку «Південний» НОМЕР_2 , банку «Приват банк» НОМЕР_1 ,; банку «Ощадбанк» НОМЕР_4 .

-Протокол пред`явлення особи для впізнання від 13.05.2023 року та відеозапис, досліджений у судовому засіданні, відповідно до якого 13.05.2023 року з 10.42 до 11.00 годин потерпілий ОСОБА_4 у присутності понятих, серед чотирьох осіб, пред`явлених до впізнання, впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 12.05.2023 року із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя заволоділа його майном;

-Протокол затримання ОСОБА_6 складений слідчим 13.05.2023 року о 13.00 годин у службовому кабінеті у присутності ОСОБА_6 і захисника, яке фактично відбулось об 11.00 годин, безпосередньо після впізнання потерпілим ОСОБА_6 , як особи, яка вчинила відносно нього кримінальне правопорушення.

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.05.2023 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 у присутності понятих серед 4-х фотознімків впізнав ОСОБА_6 як особу, яку 13.05.2023 року о 00.50 годин за адресою: АДРЕСА_7 при перевірці документів кинула щось у смітник;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.05.2023 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 у присутності понятих серед 4-х фотознімків впізнав ОСОБА_6 як особу, який 13.05.2023 року біля ТЦ «Таїровський» на посту на розі вулиць Ак.Вільямса і Ак.Корольова представився як ОСОБА_6

-Протокол огляду від 13.05.2023 року з фотознимками, відповідно до якого слідчим оглянуті банківські картки банку «Південний» НОМЕР_2 , банку «Приват банк» НОМЕР_1 ,; банку «Ощадбанк» НОМЕР_4 , які постановою слідчого від 13.05.2023 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

-Протокол огляду від 14.05.2023 року з фотознимками, відповідно до якого слідчим оглянуті сумка, яка виготовлена із шкірозамінника, синього кольору, з написами на змійці «SIN BAILILAI» та службове посвідчення в обкладинці червоного кольору заповнене на ім`я ОСОБА_4 , які постановою слідчого від 13.05.2023 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

-Протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 13.05.2023 року

-Протокол огляду від 13.05.2023 року з фотознімками з описом, відповідно до якого представником ТОВ «Вертикаль» перекопійовані 2 файли з відеозаписами;

-Протокол огляду від 13.05.2023 року та відеозапис з камер відеоспостереження з будівлі бізнес-центру « ІНФОРМАЦІЯ_6 » за адресою: АДРЕСА_8 , відтворений та досліджений у судовому засіданні, відповідно до якого 12.05.2023 року в період часу з 23.17 годин до 23.30 годин зафіксовано факт перебування ОСОБА_6 , ОСОБА_16 та потерпілого ОСОБА_4 в районі закладу швидкого харчування, розташованого на АДРЕСА_4 , факт їх пересування вулицями та спілкування, які не заперечуються учасниками судового провадження.

-Протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 13.05.2023 року;

-Протокол огляду від 13.05.2023 року з фотознімками з описом, відповідно до якого представником ТОВ «Шаг» перекопійований 1 файли з відеозаписом;

-Протокол огляду від 13.05.2023 року та відеозапис з камер відеоспостереження з будівлі магазину «Два шага» за адресою: АДРЕСА_9 , відтворений та досліджений у судовому засіданні, відповідно до якого 12.05.2023 року в період часу з 23.19 годин до 23.23 годин зафіксовано факт перебування ОСОБА_6 , ОСОБА_16 та потерпілого ОСОБА_4 , які проходять повз приміщення магазину «Два шага» та розмовляють між собою. О 23.22 годин ОСОБА_6 , ОСОБА_16 та потерпілого ОСОБА_4 , у якого через плече вдягнена сумка, прямують до ТЦ» Таїровський». Зазначені та встановлені відеозаписом факти не заперечуються учасниками судового провадження.

-Висновок експерта №611 від 25.05.2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_4 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець в області підборіддя, крововилив та садно слизової оболонки нижньої губи, садна шиї та області лівого колінного суглобу, які спричинені 12.05.2023 року та утворилися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, стиснення, тертя.

Синець в області підборіддя, крововилив та садно слизової оболонки нижньої губи, садна шиї та області лівого колінного суглобу як кожне окремо, так і в сукупності мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та вони нехарактерні для утворення в умовах власноручного спричинення.

-Висновок експерта від 19.05.2023 № СЕ-19/116-23/8181-ТВ, відповідно до якого ринкова вартість чоловічої сумки синього кольору з трьома відділеннями виду «барсетка», за цінами вторинного ринку України, становить на 13.05.2023 року 180 гривень.

Учасники судового провадження проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не заперечували.

На підставі досліджених доказів, показань учасників судового провадження, суд дійшов до наступних висновків.

Вимогами ст. 91 КПК України передбачені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно припису ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Судом перевірені доводи сторони захисту щодо визнання недопустимими доказами протоколу пред`явлення особи для впізнання від 13.05.2023 року за участю потерпілого; протокол затримання особи від 13.05.2023 року о 13.00 годин; протоколи впізнання за участю ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; протокол огляду місця події від 13.05.2023 року, складений о 04.30 - 04.50 годин; протокол огляду від 13.05.2023 року, складений 13.30 - 13.40 годин; протокол огляду відеозапису від 13.05.2023 року, отриманого від ТОВ «Вертикаль» (кольорове зображення); протоколи огляду відеозапису від 13.05.2023 року, отриманих від ТОВ «Вертикаль» (чорно-біле зображення) та визнання неналежними доказами: показів потерпілого, показів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , висновку експерта № 611 від 15.05.2023 року, протоколу огляду від 14.05.2023 року об 11.00 - 11.30 годин, зібраних стороною обвинувачення, досліджених у судовому засіданні.

Щодо доводів сторони захисту про визнання протоколу затримання недопустимим доказом, викладених у письмовому клопотанні про визнання доказів недопустимими, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 208 КПК протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається обов`язково, оскільки це є гарантією забезпечення прав затримання особи. Тому протокол затримання не можна визнати недопустимим, оскільки це означало б, що факт затримання особи нічим не підтверджується. Оцінювати з погляду допустимості можна лише відомості (фактичні дані). Тому у разі, якщо протокол затримання містить відомості, які можуть бути використані у якості доказів при розгляді справи по суті, може постати питання щодо допустимості саме цих відомостей, а не протоколу затримання.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 13 червня 2023 року у справі № 520/2703/17 (провадження № 51-1291км23).

З протоколу затримання встановлено, що зазначений протокол складений слідчим 13.05.2023 року о 13.00 годин у службовому кабінеті у присутності ОСОБА_6 і захисника. Слідчим у протоколі належним чином зазначені підстави затримання ОСОБА_6 , яке фактично відбулось об 11.00 годин, безпосередньо після впізнання потерпілим ОСОБА_6 , як особи, яка вчинила відносно нього кримінальне правопорушення, що також зазначено у протоколі затримання.

Крім того, ОСОБА_6 не заперечував факту свого затримання за обставин, вказаних в протоколі, не мав зауважень щодо підстав затримання та доповнень до протоколу і особисто, у присутності захисника ОСОБА_17 підписав цей протокол та отримав його копію, що спростовує твердження сторони захисту про порушення права на захист при затриманні ОСОБА_6 .

На підставі викладеного суд вважає, що затримання ОСОБА_6 дійсно відбулося за обставин, вказаних у протоколі, і в рамках зазначеного кримінального провадження.

Доводи захисника про те, що момент затримання ОСОБА_6 необхідно рахувати з моменту доставки його у відділ поліції, яке на думку сторони захисту відбулось о 00.30 годин 12.05.2023 року, що на думку захисника, підтверджується показами свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які в свою чергу, захисник просить визнати неналежними доказами, суд вважає хибними та безпідставними з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 є членами громадської організації, яка надає допомогу поліцейським з охорони громадського порядку, відповідно до своїх повноважень та фактично 12.05.2023 року у нічний час доби виявили у районі вчинення кримінального правопорушення декількох осіб, в тому числі ОСОБА_6 , які мали прикмети відповідно до орієнтування, зовнішньо схожі на прикмети осіб, які вчинили кримінальне правопорушення відносно потерпілого.

З показань свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 судом встановлено, що затримання ОСОБА_6 зазначеними свідками не здійснювалось, оскільки зазначені свідки не є уповноваженими службовими особами, які мають право здійснити затримання особи. ОСОБА_6 у супроводі ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , з якими перебував поряд добровільно, прослідував до місця розташування посту, звідки його забрали працівники поліції.

Ствердження захисника про перебування ОСОБА_6 у приміщенні відділу поліції саме з 00.30 годин 13.05.2023 року, що на думку захисника є фактичним затриманням ОСОБА_6 , є голослівним, оскільки базується виключно на показах ОСОБА_6 та показах свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 щодо приблизного часу виявлення та перебування ОСОБА_6 поряд з ними та його прибуття до посту, з якого ОСОБА_6 відбув у невстановлений час у супроводі працівників поліції, не підтверджено жодними іншими належними, допустимими документальними доказами, які стосуються фактичних місць перебування та періоду часу перебування ОСОБА_6 , в тому числі у приміщенні відділу поліції, про що зазначає сторона захисту.

Крім того, суд не бере до уваги доводи сторони захисту, зазначені як підстави для визнання протоколу затримання недопустимим доказом, а саме про те, що у протоколі затримання не зафіксовані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 , що ОСОБА_6 не роз`яснені його права, а також про відсутність у протоколі затримання відомостей про обшук ОСОБА_6 з наступних підстав.

Відповідно до долучених стороною захисту документів, а саме актів особистого огляду ОСОБА_6 , його огляду на наявність тілесних ушкоджень, встановлено, що зазначені огляди ОСОБА_6 , в результаті яких зафіксовані наявні у нього тілесні ушкодження, проведені уповноваженими особами після його затримання на підставі складеного протоколу затримання.

Доводи захисника про відсутність у протоколі затримання відомостей про обшук ОСОБА_6 суд вважає безпідставними і надуманими, оскільки у ході судового розгляду сторонами кримінального провадження, в тому числі обвинуваченим, не надані будь-які відомості про проведення особистого обшуку ОСОБА_6 та вилучення у нього будь-яких речей, предметів та документів.

Враховуючи вищезазначені обставини, судом встановлено, що затримання ОСОБА_6 в розумінні положень ст. 209 КПК України не проводилось, спецзасоби до нього не застосовувалися, жодних процесуальних дій з його участю до проведення впізнання потерпілим, яке відбулось 13.05.2023 строку з 10.42 годин до 11 годин, не проводилось, жодних речей і предметів у обвинуваченого не вилучалось.

На підставі встановлених судом обставин, враховуючи, що затримання ОСОБА_6 фактично відбулось об 11.00 годин, безпосередньо після впізнання потерпілим ОСОБА_6 , о 13.00 годин складений відповідний протокол затримання за участю захисника, суд дійшов висновку про те, що сторона захисту, порушуючи питання щодо недопустимості доказів з підстав порушення вимог КПК України, не навела даних щодо істотного порушення прав обвинуваченого та впливу порушень КПК України на достовірність отриманих доказів.

Щодо доводів сторони захисту про визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання від 13.05.2023 року за участю потерпілого суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.

Суд вважає, що викладені стороною захисту обставини проведення впізнання потерпілим ОСОБА_4 обвинуваченого ОСОБА_6 , яке, на думку захисника, було проведено з грубим порушенням норм КПК України та порушенням прав підзахисного, що є підставами для визнання зазначеного протоколу недопустимим доказом, не підтверджені та повністю спростовані дослідженим протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.05.2023 року, який складений у відповідності до вимог ч.1, ч.2 ст.228 КПК України.

Суд критично оцінює показання ОСОБА_6 про те, що він перебував у приміщенні відділу поліції у кабінеті слідчого, куди неодноразово заглядав потерпілий, який бачив ОСОБА_6 до проведення впізнання, на які посилається захисник, як на підставу визнання протоколу впізнання від 13.05.2023 року потерпілим ОСОБА_4 обвинуваченого ОСОБА_6 , не знайшло свого підтвердження, оскільки також базується виключно на показах ОСОБА_6 та не підтверджено жодними іншими дослідженими судом доказами, окрім показів обвинуваченого ОСОБА_6 .

Водночас, суд зважає доводи сторони захисту про те, що потерпілий бачив обвинуваченого ОСОБА_6 перед проведення впізнання. Проте, суд не погоджується з позицією сторони захисту про те, що потерпілий, побачив обвинуваченого, який прибув до місця проведення впізнання разом зі слідчим, і тому впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка вчинила відносно нього злочин.

З досліджених доказів і встановлених обставин, які передували вчиненню злочину судом встановлено, що потерпілий в період вчинення відносно нього злочину бачив ОСОБА_6 не короткочасно, безпосередньо в момент нанесення йому удару обвинуваченим та відкритого викрадення належного йому майна. Навпаки, потерпілий познайомився з обвинуваченим і свідком, деякий час спілкувався з ними, отримав від обвинуваченого пропозицію попрямувати до місця його проживання у гості, тобто мав можливість роздивитися та запам`ятати зовнішність обвинуваченого. Тому суд зауважує, що в період одночасного перебування потерпілого і обвинуваченого на території відділу поліції перед проведенням впізнання, потерпілий мав можливість та навіть бачив обвинуваченого ОСОБА_6 , якого звісно відразу впізнав, що підтвердив у процесі проведення впізнання ОСОБА_6 серед інших осіб.

Зазначені обставини свідчать про те, що вимоги ст.228 КПК України, які містять пряму заборону попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи, органом досудового розслідування перед проведенням впізнання не порушені, оскільки дослідженими доказами не доведено, що працівники поліції всупереч вимогам зазначеної статті КПК України, попередньо показували потерпілому обвинуваченого ОСОБА_6 або надавали інші відомості про прикмети обвинуваченого ОСОБА_6 , які були заздалегідь відомі потерпілому.

Суд вважає, що встановлені вищевикладені обставини, при яких потерпілий бачив обвинуваченого ОСОБА_6 , є неумисним, формальним недотриманням вимог кримінального процесуального закону та одночасно зазначає, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону тягне недопустимість доказу. Закон зобов`язує суд визначити допустимість доказу з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 13 червня 2023 року у справі № 520/2703/17 (провадження № 51-1291км23).

Вищезазначене допущене формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при проведенні впізнання потерпілим обвинуваченого ОСОБА_6 не спричинило появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення вищезазначеної процесуальної дії, які підтверджені іншими доказами, дослідженими судом.

Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання від 13.05.2023 року за участю потерпілого недопустимим доказом, оскільки допущені формальні порушення не є істотними та суттєвими, не впливають на достовірність отриманих фактичних даних, не породжують сумніви у достовірності доказів.

Доводи захисника про необхідність визнання протоколів впізнання ОСОБА_6 за фотознімками від 13.05.2023 року за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 недопустимими доказами, через те, що вони не були свідками кримінальної події, не можуть зазначити час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає безпідставними.

Суд вважає, що вищезазначені доводи, які захисник вважає підставами для визнання зазначених протоколів недопустимими доказами, необґрунтовані та безпідставні.

Суд вважає, що протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.05.2023 року, складені за результатами проведення впізнання, з дотриманням вимог ст.228 КПК України, мають доказове значення для кримінального провадження, оскільки підтверджують факт перебування неподалік від місця вчинення кримінального правопорушення, а також наявність у обвинуваченого при собі та розпорядження обвинуваченим у присутності зазначених свідків частини викраденого ним майна, а саме банківськими картками, які він викинув у смітник, та які в подальшому були виявлені і вилучені в ході огляду місця події і визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Щодо доводів сторони захисту про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 13.05.2023 року, проведеного з 04.30 по 04.50 годин суд зазначає наступне.

Суд вважає, що посилання захисника на те, що огляд місця події був проведений із порушенням вимог процесуального закону, оскільки у протоколі не має посилання на номер кримінального провадження, не має пояснень з якою метою оглядається місце події, і яка саме подія є підставою для виклику слідчої групи для проведення слідчої дії, тощо, а отже протокол цієї слідчої дії є недопустимим доказом, не ґрунтується на законі.

За частиною 3 ст. 214 КПК огляд місця події може проводитися до внесення відомостей до ЄРДР і вимагає негайного внесення відомостей до ЄРДР після його завершення.

Огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

З дослідженого протоколу огляду судом встановлено, що підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення служби «102», про що зазначено у протоколі, тобто зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації.

Відповідно до ст. 237 КПК при проведенні огляду дозволяється вилучення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

Згідно зі ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Відповідно до цього докази це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Збирання доказів, у тому числі й речових, відбувається через інститут слідчих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. У цьому контексті потрібно зазначити, що у результаті проведеної слідчої дії були вилучені банківські картки: банку «Південний» НОМЕР_2 , банку «Приват банк» НОМЕР_1 , банку «Ощадбанк» НОМЕР_4 , належні потерпілому, які в подальшому були визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження, як отримані шляхом проведення невідкладної слідчої дії до внесення відомостей до ЄРДР, та як наслідок, не зазначення у протоколі огляду номера кримінального провадження.

Отже, підстав визнати недопустимим доказом протокол огляду місця події від 13.05.2023 року, проведеного з 04.30 по 04.50 годин, як про це зазначає захисник, судом не встановлено.

Щодо доводів сторони захисту про визнання недопустимим доказом протоколу огляду від 13.05.2023 року, проведеного з 13.30 по 13.40 годин та визнання неналежним доказом протоколу огляду від 14.05.2023 року, проведеного з 11.00 по 11.30 годин суд зазначає наступне.

З дослідженого протоколу огляду від 13.05.2023 року вбачається, що слідчим оглянуті банківські картки, виявлені і вилучені в ході огляду місця події від 13.05.2023 року. Після здійснення огляду зазначені банківські картки постановою слідчого визнані речовими доказами і долучені до матеріалів кримінального провадження. Також відповідно до протоколу огляду від 14.05.2023 року вбачається, що слідчим оглянуті сумка і службове посвідчення на ім`я ОСОБА_4 , добровільно видані потерпілим працівниками поліції, які після здійснення огляду постановою слідчого визнані речовими доказами і долучені до матеріалів кримінального провадження.

Суд звертає увагу, що нормами діючого КПК України не передбачено обов`язкове проведення експертного дактилоскопічного дослідження речей і предметів перед проведенням їх огляду і долучення до матеріалів кримінального провадження у якості речових доказів. Крім того, суд вважає, що не зазначення слідчим у протоколі даних про сейф-пакет, в якій були упаковані банківські картки в ході проведення огляду місця події 13.05.2023 року, так само як допущення слідчим технічної описки у тексті протоколу огляду від 14.05.2023 року щодо назви оглянутих речей, які зафіксовані фотознімками, про що зазначає сторона захисту, не ставить під сумнів належність та допустимість як доказів протоколів огляду від 13.05.2023 року проведеного з 13.30 по 13.40 годин та огляду від 14.05.2023 року, з огляду на положення статей 85 - 87 КПК України, адже їх збирання й закріплення відбулося без порушення гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінальним процесуальним законодавством порядку, вони походять із належного процесуального джерела, отримані належним суб`єктом, у належному процесуальному порядку з належним оформленням джерела фактичних даних, тому підстав для визнання зазначених протоколів неналежними і недопустимими доказами судом не встановлено.

За тих же вищезазначених підстав, суд відхиляє доводи сторони захисту про визнання недопустимими доказами протоколів огляду відеозапису: від 13.05.2023 року, отриманих від ТОВ «Вертикаль» (чорно-біле зображення), від 13.05.2023 року, отриманих від ТОВ «Вертикаль» (чорно-біле зображення), які, на думку сторони захисту, не пов`язує дії осіб з кримінальним злочином, оскільки зазначені відеозаписи, досліджені у судовому засіданні за участю всіх учасників судового провадження, якими зафіксований факт перебування та спілкування обвинуваченого, свідка і потерпілого в день вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого та у безпосередній близькості від місця вчинення кримінального правопорушення, не оспорюється учасниками судового провадження та не заперечується обвинуваченим, жодних зауважень та заперечень до змісту відеозаписів від учасників судового провадження, в тому числі від обвинуваченого, не надходило. Збирання й закріплення зазначених відеозаписів, як доказів у кримінальному провадженні відбулося без порушення гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінальним процесуальним законодавством порядку, вони походять із належного процесуального джерела, отримані належним суб`єктом, у належному процесуальному порядку з належним оформленням джерела фактичних даних, тому підстав для визнання зазначених протоколів недопустимими доказами судом не встановлено.

Крім того, суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту щодо визнання неналежним доказом висновку експерта №611 від 15.05.2023 року за результатами проведення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_4 з наступних підстав.

Відповідно до ЗУ «Про судову експертизу» від 25.02.1994 № 4038-XII виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються, зокрема, кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ст.4 зазначеного вище Закону).

У вищезазначеному висновку експерта зазначено про те, що останній попереджений про кримінальну відповідальність, що відповідає вимогам закону та інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень від 08.10.98 № 53/5 (абзац чотирнадцятий пункту розділу ІV).

За викладених обставин, судом не встановлено підстав, передбачених нормами КПК України для визнання висновку експерта №611 від 15.05.2023 року неналежним доказом за підстав, зазначених стороною захисту, оскільки зазначеним висновком підтверджено наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, ступеня їх тяжкості, механізм їх заподіяння, період часу отримання тілесних ушкоджень,тощо, тобто у зазначеному висновку надані відповіді на всі питання слідчого, поставлені на вирішення експерту, висновок експерта отриманий у відповідності до норм КПК України, тому суд визнає висновок експерта належним і допустимим доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, суд зазначає, що у клопотанні сторони захисту про визнання доказів неналежними містяться також інші доводи захисту, зокрема надання оцінки стороною захисту показанням потерпілого в судовому засіданні у порівнянні з його показами в період досудового розслідування, обставини знайдення потерпілим викраденої у нього своєї сумки з урахуванням графіку вивезення сміття відповідно до відповіді ТОВ «Кліар-Сіті», дослідженої судом, думки сторони захисту щодо доказового значення показань свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , та інших питань, які не потребують детального аналізу судом та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Суд зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» заява № 303-A, § 29, від 09 грудня 1994 року; рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, § 58, від 10 лютого 2010 року).

Суд, належним чином перевіривши та дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні, встановив, що процесуальні дії в період досудового розслідування були проведені у відповідності до вимог чинного законодавства України, з дотриманням вимог КПК України.

Оцінюючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Всі зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинений повторно, в умовах воєнного стану, доведена у повному обсязі.

Суд критично оцінює та не бере до уваги показання свідка ОСОБА_15 , яка не була допитана органом досудового розслідування та допитана у судовому засіданні за клопотанням сторони захисту, щодо обставин проведення двох обшуків працівниками поліції у квартирі за місцем проживання ОСОБА_6 у день вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого, оскільки жодними доказами не доведений факт перебування свідка ОСОБА_15 у близьких особистих стосунках зі свідком ОСОБА_8 та її спільного проживання з ОСОБА_8 у квартирі, у якій також проживав обвинувачений ОСОБА_6 . Суд зазначає, що надані свідком ОСОБА_15 , яка не є очевидцем вчинення кримінального правопорушення, жодним чином не підтверджують і не спростовують причетність, винуватість чи невинуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_4 .

Також суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_8 щодо обставин знайомства та спілкування його і ОСОБА_6 з потерпілим ОСОБА_4 у день вчинення відносно останнього кримінального правопорушення та непричетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_8 є приятелем ОСОБА_6 , з яким він знайомий тривалий період часу, які відбували реальне покарання вигляді позбавлення волі. ОСОБА_6 приїхав у м.Одесу та заздалегідь просив ОСОБА_8 прийняти його у квартирі, по приїзду ОСОБА_6 оселився за місцем проживання ОСОБА_8 , разом проводили час.

Зокрема, у період вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого перебував спільно з ОСОБА_6 , а також у період, що передував вчиненню злочину, спільно з ОСОБА_6 спілкувався з потерпілим. Також після вчинення кримінального правопорушення перебував спільно з ОСОБА_6 . У даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 має статус свідка, на той період перебував у розшуку в іншому кримінальному провадженні, у теперішній час відбуває покарання у місцях позбавлення волі.

Враховуючи тривале знайомство свідка ОСОБА_8 з ОСОБА_6 та наявність між ними давніх дружніх стосунків, суд вважає, що їх взаємовідносини ґрунтуються на певних правилах поведінки, встановленої між особами, які відбували покарання у місцях позбавлення, яка, в свою чергу, має певні встановлені обмеження та вимоги щодо надання свідчень у кримінальному провадженні відносно інших осіб, які підтверджують винуватість особи у вчиненні злочину та в подальшому можуть стати підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності і призначення покарання у вигляді позбавлення волі.

За урахуванням викладених обставин, суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_8 щодо непричетності ОСОБА_6 до вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_4 , які узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , проте не знайшли свого підтвердження та спростовані дослідженими судом доказами, в тому числі показаннями потерпілого ОСОБА_4 , які є чіткі, логічні, послідовні, тому суд вважає їх правдивими, які підтверджуються і узгоджуються з дослідженими судом доказами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Визначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин і вважає, що необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, покарання йому необхідно призначити у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.186 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Вирішуючи питання про речові докази, суд, виходив з положень ст.100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати у кримінальному провадженні суд вирішує на підставі ст.124 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 369-371, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Срок відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 13.05.2023 року.

Речові докази; чоловічу сумку, синього кольору, з написами на змійці «SIN BAILILAI», службове посвідчення в обкладинці червоного кольору на ім`я ОСОБА_4 , банківські картки: банку «Південний» НОМЕР_2 , банку «Приват банк» НОМЕР_1 , банку «Ощадбанк» НОМЕР_4 , ключи від дому - вважати повернутими за належністю власнику; DVD-R диск CD-R диск зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта (висновок №СЕ-19/116-23/8181-ТВ від 19.05.2023) у розмірі 956 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1