Справа № 243/2657/22
Провадження № 1-кп/243/105/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000690 від 04.07.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, не працюючого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей або інших непрацездатних осіб, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз 31.05.2019 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 12.12.2021 року умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 3 місяці,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядається кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000690 від 04.07.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

До суду від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів. В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме - в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто в умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння. 26.09.2022 у підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 судом обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який потім неодноразово продовжувався. На теперішній час також виникла необхідність у продовженні строку обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яка обумовлена ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України. Прокурор стверджує, що є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду задля уникнення відповідальності та покарання. В обґрунтування цього ризику прокурор зазначає, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Знаючи про наслідки своїх протиправних дій, ОСОБА_4 може вчинити дії, спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду. Натомість, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечними, ніж покарання та процедура його відбування. Переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду унеможливить виконання завдань кримінального провадження, які визначені у ст. 2 КПК України. Крім того, ОСОБА_4 , будучі фізично здоровою особою, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, не одружений, малолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, а отже у нього відсутні міцні соціальні зв`язки. Викладене вище свідчить про те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду. Також достатніми є підстави вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказаний ризик, на думку прокурора, об`єктивно підтверджується тим, що ОСОБА_4 схильний до вчинення кримінальних правопорушень. Так, будучи засудженим 31.05.2019 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, 12.12.2021 року обвинувачений звільнився від відбування покарання умовно-достроково з невідбутним строком 1 рік 3 місяці. Однак, ОСОБА_4 належних висновків не зробив, на стан виправлення не став та продовжив свою протиправну поведінку, яка виразилася у вчиненні нового тяжкого злочину у сфері «Проти життя та здоров`я особи» під час іспитового строку. У зв`язку з чим, в разі обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, він з високою ймовірністю може продовжити свою злочинну діяльність, оскільки процедура притягнення до кримінальної відповідальності не стримує його протиправну поведінку. Відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб реалізувати який-небудь із ризиків, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України зумовлені не високими моральними якостями обвинуваченого, а дієвістю обраного запобіжного заходу. У разі обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо запобігти вказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні. На теперішній час обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», строк запобіжного заходу спливає 12.08.2024, у зв`язку з чим прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Зазначив, що заявлені прокурором ризики не доведені та не обґрунтовані, ОСОБА_4 від слідства не ухилявся, на свідків не впливав. Просив обрати ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зазначив, що справа сфабрикована та винуватцем даного кримінального правопорушення є ОСОБА_6 . Просив обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України, суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та за вчинення якого кримінальним Законом встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Враховуючи наведене вище, з огляду на вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою та могли свідчити, що стан здоров`я останнього виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає реальними та доведеними ризики, визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Суд вважає досить реальним, доведеним та таким, що продовжує існувати, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_4 достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, яке відноситься до категорії тяжких злочинів (позбавлення волі на строку від 5 до 8 років), та може спробувати уникнути відповідальності шляхом переховування від суду, при цьому наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути визнаними як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування. На існування вказаного ризику також впливає та обставина, що обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків за місцем мешкання, не працевлаштований, тобто відсутні обставини, які можуть завадити йому здійснити спробу переховування від суду для уникнення відповідальності.

Також суд вважає доведеним завлений прокурором ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 раніше неодноразово був судимий та відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, що свідчить про схильність обвинуваченого до протиправної поведінки та порушення закону.

Підсумовуючи викладене вище, суд вважає, що наявність заявлених прокурором ризиків доведена, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі.

Суд також, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, розглянув й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, які передбачені ст. 176 КПК України, в тому числі домашній арешт, на якому наполягає сторона захисту, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який, посилаючись на практику застосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях «Кудла проти Польщі» та «Маккейн проти Сполученого Королівства» констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Наразі достатніми і належними підставами тримання ОСОБА_4 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які із встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Отже, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому, суд керується не принципом автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту суду не надано.

Стосовно доводів обвинуваченого про його невинуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд наголошує, що прийняття рішення щодо наявності або відсутності вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також оцінка показів всіх учасників судового провадження відбуватиметься у нарадчій кімнаті під час ухвалення судом вироку.

Підсумовуючи наведене вище, враховуючи особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про недостатність на теперішній час застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним вище ризикам, а отже, суд вважає, що є законні підстави для продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави, оскільки злочин був вчинений із застосуванням насильства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 314, 315, 371-372, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити застосування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 15 вересня 2024 року включно.

Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику, - до відома, та начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», - для виконання.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 18.07.2024 о 15-40 год.

Суддя ОСОБА_1