Справа № 303/5447/23
Провадження 1-кп/303/444/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року місто Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000486 від 20 квітня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мукачево Закарпатської області, громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2023 року, близько 13 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на тротуарній доріжці набережної річки Латориця, позаду приміщення спортивного комплексу «Авангард» на вулиці Івана Парканія в місті Мукачево Закарпатської області, діючи з прямим умислом, з корисливих спонукань, з метою відкритого викрадення чужого майна, знаючи що відповідно до указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який продовжено відповідно до Указу Президента України №58/2023 від 06.02.2023, підійшов до потерпілого ОСОБА_6 та наніс йому один удар правою рукою зжатою в кулак в область плеча та один удар правою ногою в область гомілки, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синців на задній поверхні гомілки та внутрішній поверхні в ділянці середньої третини плеча, які згідно висновку судово-медичного експерта відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, виникли внаслідок дії твердих тупих предметів за механізмом удару, чим могла бути нога сторонньої людини (синець на задній поверхні гомілки), за механізмом стиснення (синець в ділянці середньої третини плеча) та за давністю виникнення можуть вкладатися в дату події, що мала місце 20.04.2023, після чого відкритого викрав з кишені піджака потерпілого мобільний телефон марки «Nokia Asha200» білого кольору, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 21.04.2023 становить 330 гривень; мобільний телефону марки «Хіаоmі Redmi А7» чорного кольору, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 21.04.2023 становить 500 гривень, та чоловічий шкіряний гаманець темного кольору вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 21.04.2023 становить 348 гривень, всередині якого знаходились банківські картки потерпілого, після чого зник у невідомому напрямку.

Злочинними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 1 178 гривень.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Цивільний позов в провадженні не заявлено.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що обставини вчинення ним кримінального правопорушення детально не пам`ятає, оскільки був під впливом лікарських засобів. Наголосив на тому, що він не міг наносити потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження та відкрито заволодіти майном останнього та, як наслідок, вважав, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, та наявний склад злочину, передбаченого статтею 185 КК України.

З урахуванням пояснень обвинуваченого, захисник зазначив, що під час судового розгляду не доведено відкрите викрадення ОСОБА_4 чужого майна, тобто вчинення грабежу, а тому просив суд перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.4 ст. 186 КК України на ч.4 ст. 185 КК України.

Вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, повно та об`єктивно дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення (фактично - невизнання вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України), винуватість ОСОБА_4 знайшла своє повне підтвердження з досліджених судом доказів, зокрема:

-показань потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив суду, що 20 квітня 2023 року приблизно о 13.30 годині він знаходився поблизу лікарні «Святого Мартина» в місті Мукачево, де помітив невідомого йому чоловіка, якого на теперішній час знає як обвинуваченого ОСОБА_4 . ОСОБА_4 стояв ще з одним невідомим йому чоловіком та попросив у нього (потерпілого) гроші на спиртні напої. Він відмовив та пішов далі. В кінці вулиці Набережна, за стадіоном «Авангард», ОСОБА_4 наздогнав його та вдарив кулаком правої руки в плече потерпілому, після чого завдав удар ногою в ногу потерпілому, а потім кулаком удар в грудну клітину. Після цих ударів потерпілий впав на землю, а ОСОБА_4 витягнув з кармана піджака два мобільні телефони марки «Nokia» та «Хіаоmі Redmi», а також шкіряний гаманець чорного кольору, в якому знаходилося чотири пластикові картки та зник з місця події. Претензій до обвинуваченого він не має, покарання просив призначити на розсуд суду;

-показань свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що весною 2023 року в обідній час він знаходився в центрі міста Мукачево та бачив, як ОСОБА_4 вирвав з рук потерпілого мобільний телефон, при цьому він не бачив щоб ОСОБА_4 наносив потерпілому удари;

-протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 20.04.2023, згідно якого ОСОБА_6 повідомив про відкрите викрадення належного йому майна, яке мало місце 20.04.2023 близько 13.30 години (т.п. № 1, а.с. 175);

-протоколу огляду місця події від 20.04.2023, яким оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення на тротуарній доріжці набережної річки Латориця, поблизу приміщення стадіону «Авангард» на вулиці Івана Парканія в місті Мукачево Закарпатської (т.п. № 1, а.с. 176-182);

-протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.04.2023, згідно якого, потерпілий ОСОБА_6 впізнав за зовнішніми ознаками обвинуваченого ОСОБА_4 як особу, яка вчинила відносно нього кримінальне правопорушення (т.п. № 1, а.п. 183-185);

-висновку судово-медичного експерта № 137/2023 від 29 травня 2023 року, згідно якого, у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на задній поверхні гомілки та внутрішній поверхні в ділянці середньої третини плеча, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмету за механізмом спричинення (синець на задній поверхні гомілки), чим могла бути нога сторонньої людини, та за механізмом стиснення (синець в ділянці середньої третини плеча), чим могла бути рука сторонньої людини та не характерні внаслідок падіння з висоти власного зросту, за давністю виникнення можуть вкладатися в дату події, що мала місце 20.04.2023 (т.к.п. № 1, а.п. 186-188);

-висновком експерта про вартість об`єкта оцінки від 21.04.2023, якою встановлено вартість викрадено у потерпілого майна (т.к.п. № 1, а.п. 189-190);

-протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.04.2023, згідно якого, свідок ОСОБА_7 впізнав за зовнішніми ознаками обвинуваченого ОСОБА_4 як особу, яка 20.04.2023 о 13.30 годині відкрито заволоділа двома мобільними телефонами та гаманцем (т.п. № 1, а.п. 191-193);

-протоколу затримання ОСОБА_4 від 20.04.2023, згідно якого під час обшуку ОСОБА_4 у обвинуваченого виявлено та вилучено два мобільні телефони марки «Nokia» та «RedmiА7», гаманець чорного кольору та чотири банківські картки (т.п. № 1, а.с. 194-197);

-протоколу огляду речей від 24 квітня 2023 року, під час якого, потерпілий ОСОБА_6 впізнав виявлені та вилучені під час затримання ОСОБА_4 предмети, зокрема, два мобільні телефони марки «Nokia» та «RedmiА7», гаманець чорного кольору та чотири банківські картки як викрадені у нього 20.04.2023 (т.п. № 1, а.с. 201-205);

-протоколу № 1176/2023 медичного огляду, згідно якого встановлено, що 20.04.2023 о 20.46 годині ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння (т.п. № 1, а.с. 206).

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Статтею 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, проголошено принцип презумпції невинуватості, за змістом якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд критично відноситься до показань обвинуваченого в частині невизнання вини, виходячи з наступного.

Невизнання ОСОБА_4 провини у грабежі, зокрема, в частині нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та відкритого заволодіння його майном, спростовано показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який суду пояснив про те, що саме обвинуваченим в час та місці, зазначеному в обвинувальному акті, йому нанесені тілесні ушкодження та після того, як він впав на землю, ОСОБА_4 заволодів належним йому майном, зокрема, мобільними телефонами та шкіряним гаманцем, які, в подальшому, в день вчинення злочину, були виявлені та вилучені у ОСОБА_4 . В ході досудового розслідування потерпілий впізнав обвинуваченого ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила відносно нього кримінальне правопорушення. Наявність тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_6 об`єктивно підтверджені висновком судово-медичної експертизи.

З показань свідка ОСОБА_7 встановлено відкрите заволодіння обвинуваченим майном потерпілого ОСОБА_6 .

При цьому, суд зазначає, що покази свідка про те, що він не бачив щоб ОСОБА_4 наносив потерпілому удари не спростовують встановлені судом обставини, зокрема, щодо нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень та відкритого викрадення майна, оскільки вказані обставини встановлені судом з інших належних та допустимих доказів.

Вказані обставини, на думку суду, беззаперечно підтверджують вчинення обвинуваченим грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану.

З урахуванням зазначеного, суд зазначає, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 не узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, зокрема, показаннями потерпілого та протоколами слідчих дій, висновком судової експертизи, які в сукупності є логічними, взаємопов`язаними і узгоджуються між собою, повно та об`єктивно відтворюють обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, суд розцінює як спосіб захисту, спрямований на уникнення кримінальної відповідальності.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Суд враховує, що обвинувачений немає сталих соціальних зв`язків, стабільних доходів, негативно характеризується, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення умисних корисних злочинів проти власності, на розгляді суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний тяжкий корисливий злочин проти власності, за який передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що свідчить про стійкість злочинного корисливого умислу ОСОБА_4 , його небажання ставати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпечність.

З урахуванням викладеного, а також позиції потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання обвинуваченому, стану здоров`я ОСОБА_4 , суд вважає, що мета покарання, визначена в ч.2 ст. 50 КК України, буде досягнута лише при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч.4 ст. 186 КК України.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

До обставин, які обтяжують покарання, суд відносить вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Цивільний позов не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішено судом в ході судового розгляду шляхом повернення викраденого майна потерпілому ОСОБА_6 (т.к.п. № 1, а.п. 66-67).

Керуючись ст.ст.366-371, 373-376, 395, 532, КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 7-ми (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання законної сили вироку суду залишити без змін - у виді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його затримання, тобто з 20 квітня 2023 року.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які перебувають під вартою - протягом тридцяти днів з моменту вручення їм копії вироку. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Суддя Мукачівського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1