Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/307/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.03.2024, якою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, українця, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 25.12.2009 року вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області, за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 22.04.2011 року вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 18.01.2018 року вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі. 20.11.2018 звільнений по відбуттю строку покарання;

- 10.06.2022 року вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 03.03.1997 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, за ч. 2 ст. 215-3 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.46 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 20.05.1998 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, за ч. 1 ст. 229-6 КК України на 1 рік позбавлення волі. Звільнений 29.12.1999 по закінченню відбуття терміну покарання;

- 03.11.2000 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, за ч.3 ст.140, ч.2 ст.196-1 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією 1/2 майна. Звільнений 23.02.2004 по закінченню відбуття терміну покарання;

- 19.07.2004 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі. Звільнений 27.12.2005 по закінченню відбуття терміну покарання;

- 30.06.2006 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, за ч.2 ст.186, ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 3 місяця 9 днів, позбавлення волі. Звільнений 17.09.2009 року умовно-достроково, не відбувши термін покарання 11 місяців 17 днів;

- 13.12.2013 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 15.03.2018 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, на підставі ст.72 КК України, зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_9 , час попереднього ув`язнення з 23.09.2015 до 20.06.2017 включно, по день ухвалення вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України звільнено негайно з залу суду;

- 22.09.2022 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 5 місяців позбавлення волі. Цим вироком зараховано у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі час попереднього ув`язнення: з 31.03.2019 року до 02.04.2019 року включно, з 08.04.2019 року до 22.09.2020 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 17.05.2024

інші учасники судового розгляду:

прокурор - ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває об`єднане кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000198 від 02.02.2023 року, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та №0001597 від 13.11.2022 року відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.03.2024 обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.05.2024.

В апеляційній скаргі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час судового розгляду строком 60 діб, тобто з 19.03.2024 до 17.05.2024 включно. Визначити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 60 560 грн. 00 коп.

Зазначає, що суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не розглянув можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 такого альтернативного запобіжного заходу як застава та всупереч вимогам ч.4 ст. 182 КПК не врахував інших даних про особу ОСОБА_7 , у тому числі наявність у останнього ВІЛ-інфекції, І клінічної стадії та необхідність постійного лікування за допомогою антиретровірусної терапії.

В апеляційній скаргі захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.03.2024 та прийняти нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_9 на цілодобовий домашній арешт за адресою АДРЕСА_2 .

Мотивує свої доводи наступним.

Обвинувачений ОСОБА_9 має ряд хронічних, важких захворювань - ВІЛ інфекція ІІІ клінічної стадії, реґіонарний лімфаденіт, рецидивуючий орофарингеальний кандидоз, диарейний синдром, хронічний вірусний гепатит С, комбінований геморой, тромбофлебіт судин нижніх кінцівок, анемію нез`ясованого ґенезу середнього ступеня, залишкові зміни перенесеного туберкульозу. Не отримує належного медичного лікування, стан здоров`я погіршується. Обвинувачений має постійне місце проживання, соціальні зв`язки.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , який просив задовольнити подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 на більш м`який, є правильним.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких кримінальних правопорушень, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, обвинувачений не має постійного місця проживання, раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку.

Обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, обвинувачений раніше судимий.

Обвинувачені не одружені, не мають на утриманні неповнолітніх дітей, не працевлаштовані, що вказує на відсутність сталих соціальних зв`язків.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дотримався положень ст.ст.177, 178, 183, 331 КПК та прийняв законне та обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачені не можуть не розуміти тяжкість інкримінованих злочинів, а також можливість призначення покарання у виді позбавлення волі, у разі доведеності вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинувачених від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає непереконливими доводи захисників про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки тяжкість пред`явлених обвинувачень, дані про осіб обвинувачених, а також існування ризиків, на які послався суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, виправдовують обрання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинувачених під вартою в даному кримінальному провадженні, не суперечить положенням ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд наголошує, що колегія суддів, на даній стадії, не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченим дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачень, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачень у відповідності до вимог закону, буде надана лише за наслідками судового розгляду справи в районному суді, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Апеляцйний суд перевірив доводи, на які посилається адвокат ОСОБА_6 у своїй апеляційній скаргі, а саме не врахування характеризуючих даних обвинуваченого ОСОБА_7 . В наданих матеріалах відсутні характеристики, які б об`єктивно характеризували ОСОБА_7 , як особистість, натомість міститься інформація Олександрійського РВ №1 «Центру пробації» щодо наявного порушення порядку відбування покарання із іспитовим строком, та накладенням стягнення у вигляді попередження.

Посилання сторони захисту, що суд першої інстанції не розглянув можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 такого альтернативного запобіжного заходу як застава всупереч вимогам ч.4 ст. 182 КПК України є безпідставним та необґрунтованим. Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що не працевлаштований, має дохід із земельноо паю, який знаходиться в оренді, проте будь-яких підтверджуючих доказів спроможності сплачувати заставу у матеріалах справи відсутні, а тому підстав для застосування судом до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків, що безпосередньо може вплинути на дотримання розумних строків судового розгляду.

Підтверджуючих доказів неможливості утримання обвинувачених в СІЗО за станом здоров`я не надано.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК, та існування реальної потреби проведення судового розгляду кримінального провадження в розумні строки.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючих обвинувачень у вчиненні злочинів, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих, вчинення інших кримінальних правопорушень, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 392, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.03.2024, якою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 17.05.2024 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2