КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.01.2024 поновлено прокурору строк звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, задоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національної поліції України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , та накладено арешт на майно, вилучене 13.12.2023 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки One Plus (IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 ) із сім картками мобільних операторів Київстар НОМЕР_3 та Водафон НОМЕР_4 , який упаковано у спец. пакет №PSP 2220183, що належить останньому.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання

прокурора. Також апелянт просив винести окрему ухвалу, якою зобов`язати слідчого повернути вилучене майно.

_____________________________________________________________________________

Справа 757/157/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_7

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1813/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі апелянт зазначав, що прокурор без поважної та належної причини пропустив строк на звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна, а наведені ним у клопотанні обставини є надуманими та не становлять собою необхідної підстави для поновлення процесуальних строків.

Також вказував, що вилучене під час обшуку майно (мобільний пристрій) на момент звернення прокурора не містить не вилучених або не знятих експертами жодних доказів, які могли б мати значення для кримінального провадження.

Сам по собі мобільний телефон, який було надано ОСОБА_5 під час обшуку, з наданням доступу до вмісту цього телефону, не містить на собі жодних слідів будь-якого злочину, не є його знаряддям чи засобом. Тобто мобільний телефон не є та не може бути доказом у справі щодо не допуску генерального директора ОСОБА_8 на завод АТ «Завод Квант».

Крім того, слідчий мав достатньо часу для того, щоб зняти та зафіксувати належним чином всю наявну у телефоні інформацію за допомогою відповідних експертів.

На думку апелянта, таке втручання у право власності (право на мирне володіння майном) є непропорційним та неспівмірним, таким, що не є засобом досягнення легальної мети, а є спрямованим на умисне заподіяння йому незручностей та обмежень, що не відповідає завданням кримінального провадження.

Також наголошував, що вказане кримінальне провадження є фіктивним та штучно створеним. Однак слідчий суддя не перевірив обставини даного кримінального провадження та не витребував у прокурора докази на підтвердження вчинення діянь, які описані у фабулі даного провадження, щоб пересвідчитись про існування події злочину.

У судове засідання прокурор та ОСОБА_5 повторно не прибули, про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

ОСОБА_5 про причини неприбуття в судове засідання не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

18.04.2024 від прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_5 без участі прокурора. Крім того, прокурор зазначила, що не заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання.

Дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001868 від 06.10.2023 за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 206 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інші невстановлені особи, за попередньою змовою групою осіб, здійснюють перешкоджання законній господарській діяльності АТ «Завод «Квант», не допускають до приміщень АТ «Завод «Квант» т.в.о. генерального директора товариства ОСОБА_8 , а також не надають документів фінансово-господарської діяльності АТ «Завод «Квант» останньому та аудиторській групі зі складу працівників ФДМУ.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13.11.2023 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 13.12.2023, цього ж дня проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки: One Plus (IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 ) із сім картками мобільних операторів Київстар НОМЕР_3 та Водафон НОМЕР_4 , який упаковано у спец пакет №PSP 2220183.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_12 від 22.12.2023 вилучений під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 мобільний телефон One Plus (IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 ) із сім картками мобільних операторів Київстар НОМЕР_3 та Водафон НОМЕР_4 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

04.01.2024 прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національної поліції України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив поновити строк звернення до суду з клопотання про арешт майна, та накласти арешт на майно, вилучене 13.12.2023 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки One Plus (IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 ) із сім картками мобільних операторів Київстар НОМЕР_3 та Водафон НОМЕР_4 , який упаковано у спец. пакет №PSP 2220183, що належить останньому.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.01.2024 поновлено прокурору строк звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, вилучене 13.12.2023 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки One Plus (IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 ) із сім картками мобільних операторів Київстар НОМЕР_3 та Водафон НОМЕР_4 , який упаковано у спец. пакет №PSP 2220183, що належить останньому.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт вилученого мобільного телефону із сім картками, належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливість використання даного майна як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами вищевказане майно, прокурором у клопотанні не доведено таку мету арешту вилученого мобільного телефону, як збереження речових доказів.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на належне ОСОБА_5 майно не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, як убачається із поданої прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001868 ОСОБА_9 заяви від 18.04.2024, сторона обвинувачення не заперечує проти задоволення апеляційної скарги та скасування арешту на вилучений мобільний телефон із сім картами, який належить ОСОБА_5 .

З наведеного у сукупності убачається, що на даний час відпала потреба у подальшому застосуванні такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна ОСОБА_5 .

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на мобільний телефон марки One Plus (IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 ) із сім картками мобільних операторів Київстар НОМЕР_3 та Водафон НОМЕР_4 , який упаковано у спец. пакет №PSP 2220183, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Разом з тим, положеннями ст. 173 та ч. 3 ст. 407 КПК України не передбачено повноважень суду на постановлення окремої ухвали про зобов`язання слідчого до вчинення певних дій, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги ОСОБА_5 у частині зобов`язання слідчого ОСОБА_12 повернути вилучене майно, задоволенню не підлягають.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національної поліції України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, вилучене 13.12.2023 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , а саме: мобільного телефону марки One Plus (IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 ) із сім картками мобільних операторів Київстар НОМЕР_3 та Водафон НОМЕР_4 , який упаковано у спец. пакет №PSP 2220183, що належить останньому.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3