Справа № 204/1861/24
Провадження № 1-кп/204/750/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0001415 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.12.2023, за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньої освітою, учня ПТУ №11, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 13.12.2023 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська здійснюється розгляд вищевказаного кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор просила призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту. Підстав для повернення або закриття кримінального провадження не вбачається. Вважає, що обвинувальний акт подано у відповідності до КПК України. Прокурор просила суд зобов`язати відповідний орган пробації підготувати досудову доповідь. Також прокурорподала до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає виключне покарання, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі строком від семи до десяти років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників,

пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять,

майновим станом, сімейним зв`язками та зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» $58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні військового стану через агресію російської Федерації проти України, яка

суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних

територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний

виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді

домашнього арешту.

Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на неповнолітніх та повнолітніх свідків та неповнолітнього потерпілого, які дають викривальні покази відносно останнього, враховуючи те, що більшість свідків є раніше знайомими обвинуваченому та останньому відомо про місце знаходження останніх, анкетні данні та контактні номери ризик незаконного впливу обвинуваченим на свідків та потерпілого з метою примушування до надання тих чи інших показань є вагомим. Тобто, є всі підстави вважати, що існує обґрунтований ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення шляхом їх залякування, умовляння. За таких обставин ризик впливу на свідків існував не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Враховуючи вищевикладене, та те, що ОСОБА_6 вчинив новий умисний

тяжкий злочин через невеликий проміжок часу з моменту засудження останнього

13.12.2023, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та небажання

стати на шлях виправлення, передбачені кримінальним процесуальним кодексом

України інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання

обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечував. Проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу заперечував оскільки сама по собі тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення не може бути підставою продовження запобіжного заходу. Воєнний стан взагалі не може бути включений до ризиків у кримінальному провадженні, у зв`язку з тим, що всі органи працюють у штатному режимі. Просив суд врахувати, що раніше ОСОБА_6 запобіжний захід не порушувався. Щодо ризику впливу на свідків та потерпілих, то після 30.03.2024 ОСОБА_6 виключено з учбового закладу, він вже не навчається. Всі свідки у кримінальному провадженні є студентами учбового закладу, де навчався ОСОБА_6 . Отже, на теперішній час ризики вказані прокурором у даному кримінальному провадженні не існують, у зв`язку з чим захисник просив суд змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який, який не пов`язаний з триманням під вартою, а саме застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або зменшити розмір застави.

Законний представник обвинуваченого не заперечувала проти продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому, вважала за неможливе застосування цілодобового домашнього арешту, оскільки ОСОБА_6 відрахований з навчального закладу, а тому втратив право користування гуртожитком.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні думку захисника підтримав в повному обсязі.

Неповнолітній потерпілий, законний представник неповнолітнього потерпілого до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд доходить наступних висновків.

Обвинувальний акт складений відповідно до вимог КПК України, справа підсудна Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська, підстав щодо її закриття, зупинення розгляду чи направлення прокурору для проведення досудового провадження суд не вбачає. Під час порушення кримінального провадження і досудового слідства не було допущено порушень КПК України, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, у зв`язку з чим обвинувальний акт необхідно призначити до судового розгляду.

Враховуючи принцип гласності та відкритості кримінального судочинства, судове засідання слід проводити відкрито, обмеження щодо відкритості, передбачених ч. 2 ст. 27 КПК України відсутні.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на те, що обвинувачений є неповнолітнім, суд вважає за необхідне доручити Сектору ювенальної пробації міста Дніпра філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області скласти стосовно неповнолітнього ОСОБА_6 досудову доповідь.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При розгляді клопотання про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховано вимоги ч. 1,2 ст. 492 КПК України, відповідно до яких за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Як встановлено судом ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, є неповнолітнім, стійких соціальних зв`язків не має, постійного місця проживання не має, оскільки втратив право користування гуртожитком, у зв`язку з відрахуванням з навчального закладу, раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, обвинувачується у вчиненні даного кримінального правопорушення під час іспитового строку за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2023, що свідчить про наявність у ОСОБА_6 схильності до злочинного способу життя. Вказане дає підстави вважати, що перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання у разі визнання винуватими у вчиненні злочину він може перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від суду, у тому числі й на території Російської Федерації, враховуючи режим воєнного стану на території України.

При розгляді клопотання, судом враховано, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також суд вважає обґрунтованим існування ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні. Оцінюючи можливість впливу на потерпілого та свідків, деякі з яких є неповнолітніми, суд виходить з передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є потерпілими і свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та свідків та дослідження їх судом. При цьому, посилання захисника в судовому засіданні на те, що обвинувачений не має змоги впливати на свідків, оскільки він вже не є студентом навчального закладу, де навчаються свідки, оскільки імовірність впливу на них існує не лише в межах навчального закладу.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, наявні ризики у їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання суду запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого судового розгляду кримінального провадження та не забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід не виходить за межі розумного строку тривалості, відповідає чинним підставам, меті його застосування та кореспондується із суспільним інтересом, при цьому судом враховано вік обвинуваченого, стан здоров`я, а також відсутність підстав, які б унеможливлювали застосування до неповнолітнього обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, на даному етапі розгляду кримінального провадження, судом встановлено, що альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, запобігти встановленим та доведеним ризикам.

Стосовно клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній цілодобовий домашній арешт суд зазначає, що достатніх доказів, які б свідчили про наявність відповідних підстав для прийняття такого процесуального рішення та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченим ОСОБА_6 , суду не надано. Крім того, обвинуваченому не може бути обрано більш м`який запобіжний захід, у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки, у зв`язку з відрахуванням з навчального закладу ОСОБА_6 втратив право користування гуртожитком.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 194 КПК України на обвинуваченого повинні бути покладені обов`язки, передбачені п.п.1, 2, 3 ч. 5 цієї статті на строк не більше 2 (двох) місяців. У разі невиконання цих обов`язків обвинуваченим відносно нього можуть наступити наслідки, передбачені КПК України.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що згідно ст. 197 КПК України, дію обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 слід продовжити на 60 днів, та враховуючи обставини кримінального правопорушення, враховуючи вік обвинуваченого, майновий стан, дані про його особу, ризики кримінального провадження, суд вважає за доцільне визначити розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у розмірі 60560 грн., яка буде достатньою для забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , при цьому клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави задоволенню не підлягає, оскільки розмір застави встановлений обвинуваченому визначений у мінімальному розмірі, передбаченому ст. 182 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 315, 369-372, 376, 392-393 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 21 червня 2024 року включно.

Визначити стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в кримінальному провадженні у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у розмірі 60560 грн.

У випадку внесення обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначеної застави у розмірі 60560 грн., вважати, що до нього обрано запобіжний захід у вигляді застави.

У випадку внесення застави зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 21.06.2024 виконувати наступні обов`язки: прибувати до прокурора або суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави, а до нього для забезпечення виконання визначених законом обов`язків, може бути застосовано інший запобіжний захід.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Призначити кримінальне провадження № 0001415 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.12.2023, за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за адресою: м. Дніпро, пр. Лесі Українки, 77б на 30.04.2024 о 16:00.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

До судового засідання викликати учасників кримінального провадження.

Згідно статті 317 КПК України, роз`яснити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання.

Доручити Сектору ювенальної пробації міста Дніпра філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області підготувати та у строк до 30.04.2024 року надати до суду для долучення до матеріалів справи № 204/1861/24 досудову доповідь стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» та Сектору ювенальної пробації міста Дніпра філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 25.04.2024.

Суддя ОСОБА_1