Справа № 597/1541/23
Провадження № 1-кп/597/18/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2024 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 05.01.2023 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, військовозобов`язаного, освіта повна вища, приватного підприємця, інваліда ІІІ групи, одруженого, на утриманні неповнолітній син, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

установив:

05.01.2023 року близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO 116 СDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажиром ОСОБА_8 по вул.Степана Бандери в м.Заліщики Чортківського району Тернопільської області в напрямку до м.Тернопіль смугою свого напрямку зі швидкістю 62…65 км/год, порушив вимоги пункту 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями (далі - ПДР). Під час руху ОСОБА_3 не був достатньо уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги ст.14 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993 року із змінами та доповненнями, пунктів 1.5 (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка» і виконання їх вимог) та 2.3 (б) ПДР, які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян. Під час подальшого руху ОСОБА_3 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу магазину-кафе «ФІШКА» та позначений дорожніми знаками 5.38.1/5.38.2 «Пішохідний перехід» у жовтій рамці та дорожньою розміткою 1.14.3 («зебра» червоно-білого кольору) ПДР, по якому зліва направо відносно напрямку його руху перетинала проїзну частину пішохід ОСОБА_9 , у порушення вимог п.18.1 ПДР, не зменшив швидкість свого руху та в подальшому не зупинився перед пішохідним переходом, щоб дати дорогу пішоходу, хоча мав для цього технічну можливість, а продовжив рух.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху ОСОБА_3 не забезпечив безпеку дорожнього руху та, виїхавши на нерегульований пішохідний перехід, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 передньою центральною частиною керованого автомобіля.

Під час дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 спричинено відкриту черепно-мозкову травму з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливом під м`яку мозкову оболонку, від чого настала її смерть на місці пригоди.

Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінують, визнав у повному обсязі та надав наступні показання.

05.01.2023 року близько 18 години 30 хвилин він керував автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO 116 СDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Степана Бандери в м.Заліщики Чортківського району Тернопільської області в напрямку до м.Тернопіль та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка отримала тілесні ушкодження, що спричинили її смерть. У вчиненому щиро розкаявся, вибачився перед потерпілими, просив його суворо не карати та не позбавляти його права керування, так як він працює та використовує транспортний засіб.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснили, що будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не мають, оскільки він відшкодував їм моральну шкоду, вимоги мають лише до страхової компанії. Просять призначити ОСОБА_3 покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а також не застосовувати додаткове покарання та не позбавляти ОСОБА_3 права керувати транспортними засобами.

Винність обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне ствердження у судовому засіданні показами обвинуваченого, який повністю погодився зі всіма доказами, які були зібрані по справі під час досудового розслідування.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові №7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", згідно яких при призначенні покарання, суди в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України є тяжким, фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу винуватого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є інвалідом III групи, має на утриманні неповнолітнього сина, позитивно характеризується за місцем проживання.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст.66 КК України, суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, думку потерпілих, які претензій до обвинуваченого не мають та просять його суворо не карати.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, обставин, що пом`якшують покарання, особи винуватого, суд вважає доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вирішуючи питання незастосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує те, що обвинувачений є інвалідом ІІІ групи, має на утриманні неповнолітнього сина, який потребує постійного догляду. Застосування до ОСОБА_3 додаткового покарання негативно вплине на забезпечення його життєдіяльності. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні відомості щодо інших притягнень обвинуваченого до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що дає суду підстави зробити висновок про загалом законослухняну поведінку обвинуваченого та можливість досягнення мети виправлення його та попередження вчинення ним нових злочинів без застосування додаткового покарання.

Одночасно суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без відбування покарання, тому його слід звільнити від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, що відповідатиме ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, так як покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 у період дії іспитового строку, суд вважає, що на ОСОБА_3 слід покласти, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, обов`язки, які, на думку суду, будуть необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Стосовно пред`явленного потерпілими цивільного позову у даному кримінальному провадженні, суд приходить до наступних висновків.

Так, у даному кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_6 в порядку ст.128 КПК України до суду пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група ТАС» про стягнення моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, у розмірі 800000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що 05.01.2023 року біля 18 години 30 хвилин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO-116 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Степана Бандери в м.Заліщики, у напрямку м.Тернопіль, навпроти магазину «ФІШКА», здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході, в результаті чого пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, від яких смерть наступила на місці події. Внаслідок вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, їм було завдано моральну шкоду, спричинену заподіянням їхній матері ОСОБА_9 смертельної травми. Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 перенесли сильний душевний біль і страждання, отримали стрес, який виражається у моральних переживаннях у зв`язку зі смертю матері. Усі страждання зумовили негативні зміни в їхньому житті, призвівши до порушення звичного способу життя, негативних переживань через втрату рідної людини. З часу смерті матері в кожної з них значно погіршився психічний стан. При цьому відчувають пригніченість, тугу, тривогу, загальну слабкість. Стало набагато важче виконувати свої обов`язки, оскільки такі переживання заважають зосереджуватися на роботі, в побуті. Душевні страждання внаслідок втрати матері призвели до погіршення їхнього фізичного здоров`я, працездатності та обмеження кола осіб, з якими вони спілкуються. Всі ці обставини змінили їхній звичайний спосіб життя та потребують від них додаткових зусиль для відновлення звичайного способу життя.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їх представник ОСОБА_10 просили суд цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 залишити без розгляду, покликаючись на те, що ОСОБА_3 відшкодовано моральну шкоду повністю, претензій до ОСОБА_3 вони не мають, цивільний позов до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» підтримали повністю.

Представник цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» у судове засідання не з`явився, однак до суду подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника страхової компанії та подав письмовий відзив на позовну заяву, у якому проти заявлених позовних вимог заперечив у зв`язку з недотриманням позивачами порядку отримання страхового відшкодування. Покликаючись на те, що для отримання страхового відшкодування потерпілим особам необхідно звернутися до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» із заявою про страхове відшкодування в передбаченому законодавством порядку та надати необхідні документи для визначення розміру шкоди. Позивачі не зверталися до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» із заявами про страхове відшкодування. Рішення про виплату страхового відшкодування не приймалося за відсутністю звернення із заявою про страхове відшкодування, а отже є всі підстави залишити позовні заяви без розгляду, оскільки з боку Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів позивачів.

Цивільними позивачами ОСОБА_7 , ОСОБА_6 подано відповідь на відзив, в якій вони не погоджуються із зазначеними Приватним акціонерним товариством «Страхова Група ТАС» у відзиві мотивами, покликаючись на те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.12.2019 року по справі №465/4287/15 зазначила, що у Законі України №1961-IV прямо не передбачено, що особа, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, має спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону України №1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому, відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власники наземних транспортних засобів зобов`язані застрахувати цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Потерпілим за цим Законом (п.1.3 ст.1) є юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до ст.6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п.22.1 ст.22 Закону).

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст.23 Закону).

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ VITO 116 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова Група "ТАС", відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/871307 від 26.01.2022 року.

Враховуючи, що відповідальність ОСОБА_3 , як водія забезпеченого транспортного засобу, на момент ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова Група "ТАС", відповідальність за цю шкоду слід покласти на страховика, оскільки в силу вимог ст.ст.1, 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик здійснює таку виплату потерпілій в ДТП особі.

Надаючи оцінку доводам представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" стосовно того, що цивільні позивачі (потерпілі) ОСОБА_7 , ОСОБА_6 всупереч встановленого статтею 35 Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Закон України №1961-IV) порядку не зверталися до страхової компанії з письмовою заявою про відшкодування завданої моральної шкоди, а тому в Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" не виникло обов`язку з відшкодування завданої моральної шкоди, то суд вважає такі твердження безпідставними та помилковими, з огляду на наступне.

Так, положеннями ст.35 Закону України №1961-IV регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Поряд з цим, визначений вказаним Законом порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст.124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає права особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Застосування положень Закону України №1961-IV у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого. Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі ст.ст.15, 16 ЦК України.

Законодавець установлює дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст.35 Закону України №1961-IV, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Так, згідно з п.36.1 ст.36 Закону України №1961-IV, рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення із заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст.128 КПК України.

Водночас у межах кримінального провадження за ст.286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмета доказування. У цьому разі не звернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19.06.2019 року у справі №465/4621/16-к і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону України №1961-IV, не є обов`язковим.

Такі висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 року у справі №333/384/20, від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15.

Встановлено, що потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 із заявою про виплату страхового відшкодування до Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" не зверталися. Із позовом до суду вони звернулися 27.10.2023 року після передачі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України до суду, по спливу строку, передбаченого ст.35 Закону України №1961-IV. Тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні не може бути підставою для позбавлення цивільного позивача від права на вирішення по суті питання про відшкодування завданої майнової шкоди унаслідок ДТП.

Отже, той факт, що із заявою про виплату страхового відшкодування потерпілі не зверталися, не обмежують їх права на відшкодування шкоди. Не скориставшись правом на звернення безпосередньо до страховика, потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 звернулися до суду з позовними вимогами, зокрема про стягнення із страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тому вони здійснили відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Згідно з ч.1, п.п.1, 2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст.26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до постанови від 19.06.2019 року у справі №465/4621/16-к, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, врегульовано ст.26-1 Закону України №1961-IV, згідно з якою, зокрема, страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",- страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (6700 гривень х 12 місяців=80400 гривень)..

При визначенні розміру завданої потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 моральної шкоди, суд, із врахуванням характеру, обсягу, тривалості страждань, яких вони зазнали у зв`язку зі смертю матері внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тривалості душевних страждань, які також призвели і до емоційного стресу, вимушеної втрати потерпілими звичайного способу життя, внаслідок чого вони змушені докладати значних додаткових зусиль для його організації та відновлення свого душевного стану, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану з урахуванням вимушених змін у їхньому житті, і завданих у зв`язку із цим моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до переконання про те, що позовні вимоги потерпілих до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група ТАС» про стягнення моральної шкоди підлягають до задоволення.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Згідно з положеннями ст.124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати за проведення судових експертиз.

Також на підставі ч.4 ст.174 КПК України підлягає скасуванню арешт, накладений на автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 116 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 січня 2023 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100, 124, 174, 349, 368, 370, 373-374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання за даною статтею у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1)періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 покласти на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Цивільний позов ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група ТАС» про стягнення моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група ТАС», , адреса місцезнаходження: м.Київ проспект Перемоги 65, на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , моральну шкоду в розмірі 40200 (сорок тисяч двісті) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група ТАС», , адреса місцезнаходження: м.Київ проспект Перемоги 65, на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , моральну шкоду в розмірі 40200 (сорок тисяч двісті) гривень.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO 116 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , після вступу вироку в законну сили повернути його власнику.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати на користь держави, а саме:

- за проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/120-23/527-ІТ від 06.03.2023 року в розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) гривень 24 копійки;

- за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/120-23/497-ІТ від 27.02.2023 року в розмірі 2642 (дві тисячі шістсот сорок дві) гривні 92 копійки;

- за проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/120-23/643-ІТ від 06.01.2023 року в розмірі 566 (п`ятсот шістдесят шість) гривень 34 копійки;

- за проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №КСЕ-19/120-23/2541-ІТ від 15.03.2023 року в розмірі 3020 (три тисячі двадцять) гривень 48 копійок;

- за проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/120-23/3437-ІТ від 27.03.2023 року в розмірі 3020 (три тисячі двадцять) гривень 48 копійок.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України арешт, накладений на автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 116 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 січня 2023 року - скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1