Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

1 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000768 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Іванівці Мукачівського району Закарпатської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 20.03.2013 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185,

ч.3 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.04.2019

за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Деснянським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 2 березня 2023 року близько 16 години 05 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину "LC WAIKIKI" в ТРЦ "Проспект", що на вул. Гната Хоткевича, 1-Б в м. Києві, діючи в умовах воєнного стану, з метою вчинення крадіжки взяв товар загальною вартістю 4 730 гривень, який належав ТОВ "Тема Мода Юкрейн", а саме, 2 куртки та 2 пари штанів, з яких у примірочній зірвав кліпси і поклав собі в рюкзак. Після цього ОСОБА_5 , не розрахувавшись за товар, пройшов через сигнальні турнікети і таким чином виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки він був затриманий працівниками поліції.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.03.2024 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 17.05.2024 включно, визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 58 400 гривень, та зазначено, які обов`язки з передбачених ст.194 КПК України будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час з носінням електронного засобу контролю.

Посилаючись на положення ст.ст.177, 178, 183 КПК України, якими визначено мету і підстави застосування запобіжних заходів, обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, вказує, що в ухвалі взагалі відсутній аналіз ризиків і суд не розглянув питання про можливість застосування інших (альтернативних) запобіжний заходів. Клопотання прокурора не містить відомості, передбачені ст.184 КПК України, і прокурор не довів жодного з ризиків. У той же час сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання та продовження запобіжного заходу.

На переконання захисника, суд не врахував особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, страждає на низку захворювань, у зв`язку з чим потребує обстеження та лікування, що в умовах слідчого ізолятора неможливо. При цьому обвинувачений усвідомлює відповідальність за можливе порушення покладених на нього обов`язків і не має наміру ухилятись від суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе ухилитись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа "Панченко проти Росії").

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, є особою без визначеного роду занять, без постійного джерела доходів, раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності.

Також колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки санкцією ч.4 ст.185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, особу обвинуваченого, який не має власної сім`ї та міцних соціальних зв`язків у місці проживання.

Такі обставини в їх сукупності, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

До того ж, суд першої інстанції визначив мінімальний розмір застави з метою забезпечення виконання обвинуваченим відповідних обов`язків з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , тобто суд розглянув можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Що стосується посилань на стан здоров`я ОСОБА_5 , то відповідні докази в суді першої інстанції захисник не надав і не долучив їх до апеляційної скарги, як і відомості про неможливість надати необхідне лікування відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012, яким передбачено порядок лікування особи, узятої під варту, у разі відсутності можливості надати таку допомогу в медичній частині СІЗО.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3