Справа № 585/4366/23
Номер провадження 1-кп/585/178/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000738 від 13.09.2023 року, відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бобрик, Роменського р-ну, Сумської області, українця, громадянина України, розлученого, з середньою освітою, на утриманні має доньку віком 6 років, без визначеного місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ст.336 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17.03.2014 Указом Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє до цього часу.

Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію»

№ 65/2022 від 24.02.2022 та № 69/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 2105-IXвід 03.03.2022, на території України оголошено повну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності Указу Президента України №65/2022, а такожУказу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» №342/2022 від 17.05.2022 на території України продовжено строк проведення загальної мобілізації з 25 травня 2022 року на 90 діб. В подальшому строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено.

Згідно ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, військовозобов`язаними є особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII.

У зв`язку з проведенням загальної мобілізації на території України, до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , було викликано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , для перевірки та уточнення його облікових даних, оскільки останній є військовозобов`язаним, хоча раніше військову не проходив.

10.02.2023 ОСОБА_3 було видано направлення на проходження військово-лікарської комісії.

04.04.2023 ОСОБА_3 надав до ІНФОРМАЦІЯ_3 карту дослідження та медичного огляду військовозобов`язаного, згідно якої ОСОБА_6 визнаний придатним до військової служби згідно вимог «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, про що медичною комісією складено довідку № 981/13 від 05.10.2022.

З метою комплектування Збройних сил України, військовозобов`язаного ОСОБА_3 було викликано, згідно чого останній був зобов`язаний прибути 30.07.2023 о 12 год. до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , для відправлення в складі команди НОМЕР_1 до військової частини.

Незважаючи на це, військовозобов`язаний ОСОБА_3 , не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а саме останнім відповідних підтверджуючих документів, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII до ІНФОРМАЦІЯ_4 надано не було, в порушення вимог ч. 3 ст. 22 цього ж Закону, діючи умисно, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин не прибув у вказаний час 30.07.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , не повідомивши заздалегідь та в подальшому про причини свого неприбуття.

Судом при виконанні вимог ст. 348 КПК України, з`ясувавши позицію обвинуваченого та заслухавши думку прокурора, яку вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності його позиції, зважаючи на те, що обвинуваченому було роз`яснено про те, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, про що останній не заперечував, а тому судовий розгляд кримінального провадження було постановлено проводити у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, шляхом обмеження обсягу доказів, що підлягають дослідженню, допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних щодо його особи.

ОСОБА_3 надав суду показання про те, що він мав намір добровільно пійти на службу у ЗСУ під час мобілізації, у зв`язку із воєнним станом в Україні та стати на захист Держави. Хоча строкову військову службу не проходив і базових військових знань не мав. У зв`язку із цим він самостійно у лютому 2023 року прибув у місцевий військомат у м.Ромни, де отримав направлення на проходження медичної комісії. Проходження медкомісії зайняло деякий час і тільки приблизно у квітні 2023 року він отримав висновок про пригодність до військової служби, який здав до військомату. Там же на місці він отримав повідомлення про те, що 30.07.2023 року йому буде необхідно прибути до Роменського військомату для подальшого відправлення його до військової частини, де він буде проходить підготовче навчання. За цей час, до липня 2023 року, він періодично підтримував спілкування із своїми знайомими, які вже служать у ЗСУ і які повідомили йому, що у військовій частині він буде проходити навчання тільки 1 місяць, а потім його, хоч він і не має навичок військової служби, одразу направлять на першу лінію оборони. Така інформація його налякала, оскільки він не вміє користуватись зброєю та строкову військову службу не проходив, а тому він, без будь-яких поважних причин, дійсно не прибув на визначену дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 і далі туди не з`являвся, аж допоки до нього додому не прибули поліцейські і не повідомили, що він підозрюється у злочині щодо ухилення від військової служби. У вчиненому щиро розкаявся.

Таким чином суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковано органом досудового розслідування за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке за кваліфікацією ст. 12 КК України є нетяжкими злочинвми, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини обвинуваченого, мотивацію такого злочину та дані про особу обвинуваченого, який розлучений, офіційно нре працевлаштований, однак займається підробітками на будівництві, за домовленістю, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, за місцем фактичного проживання характеризується задовільно, рахується раніше не судимим в силу ст. 89 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого - суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин,які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, та інших обставин, що впливають на призначення покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окремо суд враховує виключну суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, оскільки ухилення від призову на військову службу під час мобілізації створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони та призводить до незабезпечення обороноздатності України, зокрема комплектування її збройних сил, на які відповідно до ч.2 ст.17 Конституції України покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

На підставі вказаного суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання, передбачене санкцією ст.336 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Запобіжні заходи, заходи забезпечення кримінального провадження у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов у провадженні не заявлявся, судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 374, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.336 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обраховувати з дня його фактичного затримання у порядку виконання вироку суду.

Цивільний позов у провадженні не заявлявся, запобіжні заходи, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, судові витрати та речові докази відсутні.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти днів з моменту його проголошення, до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Роменського міськрайонного суду Сумської області.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_7 ЦВЄЛОДУБ