Провадження №11-кп/801/265/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

законного представника потерпілого ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001126 від 22.07.2023, за апеляційною скаргою заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2023 року, яким затверджено укладену 16.11.2023 між потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_8 угоду про примирення,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Оратів, Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та засуджено до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить двадцять п`ять тисяч п`ятсот гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави Україна процесуальні витрати в сумі 16 252 грн. у відшкодування вартості проведення криміналістичних досліджень в кримінальному провадженні.

Вирішено питання речових доказів.

встановив:

22 липня 2023 року близько 22.45 години водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком судово-токсикологічної експертизи №1887 від 31.07.2023, відповідно до якого в його крові виявлено етиловий спирт у концентрації 2,4%о, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку вул. Р. Скалецького в м. Вінниці, по проїзній частині вул. Князів Коріатовичів, яка має по дві смуги руху в протилежних напрямках, зі швидкістю біля 66,5-69,5 км/год., чим перевищив максимально дозволену швидкість в населеному пункті, в районі буд. №181а, з необережності, в порушення вимог п. п. 2.9(а), 10.1, 11.4, 12.4 Правил дорожнього руху України та вимог дорожньої горизонтальної розмітки 1.1 Додатку 2 до ПДР України, перед початком зміни напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки інших учасникам дорожнього руху, перетнув вузьку суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з технічно-справним автомобілем марки «Lexus СТ-200Н», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який рухався у зустрічному напрямку.

Після первинного зіткнення вищезазначених транспортних засобів відбулось вторинне зіткнення автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , з технічно-справним автомобілем марки «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , яка рухалась у зустрічному напрямку.

Внаслідок даного зіткнення автомобіль «Hyundai Elantra» продовжив некерований рух та допустив наїзд на технічно-справний автомобіль «Ford Mondeo», державний номерний знак НОМЕР_4 , який був припарковий власником ОСОБА_14 поблизу правого краю проїзної частини та на момент зіткнення перебував у нерухомому стані.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди:

Водій автомобіля «Hyundai Elantra» - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №611 від 22.08.2023, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, закритого перелому міжвиросткового відділу лівої великогомілкової кістки без зміщення, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, але за своїм характером такі, що потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Пасажир автомобіля «Hyundai Elantra» - неповнолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №737/742 від 26.09.2023, отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу та контузійного вогнища в правій тім`яній долі, перелом кісток носа зі зміщенням уламків, множинних різано-рваних ран обличчя, повік очей, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, але за своїм характером такі, що потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-23/15870-ІТ від 14.09.2023 - «В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_8 повинен був регламентуватись вимогами п. п. 10.1, 12.2, 12.4 та вимогами дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія» ПДР України. Водій автомобіля «Lexus СТ-200Н» ОСОБА_13 не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», шляхом виконання п. 12.3 ПДР України, при цьому в його діях не встановлено порушень ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій автомобіля «Hyundai Elantra» ОСОБА_11 не мала технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», шляхом виконання п. 12.3 ПДР України, при цьому в її діях не встановлено порушень ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія автомобіля «Volkswagen Passat» вбачається невідповідність п. п. 10.1, 12.4 та вимогам дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія» ПДР України. Дії водія ОСОБА_8 , які не відповідали вимогам п. 10.1 та вимогам дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія» ПДР України, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди».

Таким чином, водій ОСОБА_15 порушив вимоги п. п. 2.9(а), 10.1, 11.4, 12.4 Правил дорожнього руху України та вимоги дорожньої розмітки 1.1 Додатку 2 до ПДР України, згідно з якими:

п. 2.9 (а) - «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 11.4 - «На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги»;

п. 12.4 - «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год»;

Дорожня розмітка 1.1 - «Вузька суцільна лінія» - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах... Лінії 1.1 та 1.3 перетинати забороняється».

Порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України та вимог дорожньої розмітки 1.1 Додатку 2 до ПДР України водієм ОСОБА_8 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить вказаний вирок суду скасувати у зв`язку із істотними порушеннями кримінального процесуального закону, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Так вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд, затвердивши угоду про примирення, допустив істотне порушення вимог п. 2 ч. 7 ст. 474 КПАП України. Так, санкція ч. 1 ст. 286-1 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк від 3 до 5 років. Відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, призначення обов`язкового додаткового покарання з урахуванням ст. 69 КК України відмінне від призначення основного покарання із застосуванням цієї статті та полягає не у зменшенні його строку, а в не призначенні його взагалі. За умовами угоди про примирення, що оскаржується, її сторони, визначаючи покарання, положень Розділу XI «Призначення покарання» КК України не дотрималися та застосували ст. 69 КК України як до основного, так і до обов`язкового додаткового покарання. При цьому строк обов`язкового додаткового покарання, передбачений не у виді можливого мінімального строку 3 років, зазначеного у санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, а зменшено до 1 року, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 69 КК України.

Таким чином, судом, крім істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та застосовано закон - ч. 2 ст. 69 КК України, який не підлягає застосуванню.

Відшкодування обвинуваченим завданих збитків, надання допомоги потерпілим відразу після дорожньо-транспортної пригоди не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а лише свідчать про усунення ОСОБА_8 збитків, які заподіяні потерпілим саме його діями. Водночас, не можна вважати справедливим, пропорційним i співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, призначення додаткового покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 цієї статті. Такий строк додаткового покарання не лише не сприятиме досягненню мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, - виправленню ОСОБА_8 , запобіганню вчинення ним дорожньо-транспортних пригод у стані алкогольного сп`яніння, а й породжуватиме у суспільстві хибну думку про безкарність таких злочинів, можливість уникнення суворої відповідальності за їх скоєння, що є порушенням публічного інтересу.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримав апеляційну скаргу і просила її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

На підставі ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ст. 471 КПК України в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Згідно ч. 2 ст. 475 КПК України, вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.

Аналогічні положення кореспондуються із п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», згідно якому, вирок, яким затверджено угоду, має відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків, визначених ст.374 КПК України, із урахуванням особливостей, передбачених ст. 475 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Відповідно до ст. 12 КК України, передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років є нетяжким злочином.

Відтак, вчинений ОСОБА_8 злочин відноситься до категорії нетяжких, що, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 469 КПК України, передбачає можливість укладення угоди про примирення у даному кримінальному провадженні.

З приводу тверджень прокурора, викладених в апеляційній скарзі, про те, що в цьому провадженні укладення угоди про примирення є неприпустимим, оскільки кримінальним правопорушенням першочергово завдано шкоди суспільним інтересам у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, апеляційний суд вважає їх є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_8 , пов`язаних із порушенням правил безпеки дорожнього руху, безпосередню шкоду завдано саме потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , що слідує із матеріалів даного кримінального провадження, та не завдано будь-якої реальної шкоди суспільним інтересам.

Перед ухваленням рішення про затвердження угоди суд з`ясував у обвинуваченого, що він цілком розуміє права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а так само з`ясував у потерпілої та законного представника потерпілої, що вони цілком розуміють наслідки затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України. Також суд перевірив угоду на відповідність вимогам закону і встановив, що її умови не суперечать вимогам кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно правових висновків, викладених у Постанові Верховного Суду України від 31.03.2016 р. у справі №5-27кс16, примирення є комплексним, міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованого на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної пост кримінальної поведінки суб`єкта злочину. На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають «складні» зв`язки між принципами публічності і диспозитивної.

При визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо злочинів невеликої тяжкості двооб`єктного (багато об`єктного) злочину (частина перша статті 286 КК), суд має керуватись не тільки формальними вимогами цих норм щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а чітко дотримуватись їх засадничих принципів.

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права.

Під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.

Апеляційний суд відзначає, що та обставина, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху, сама по собі не є підставою для висновку про те, що в будь-якому випадку таким злочином завдається шкода суспільним інтересам і угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим не відповідає інтересам суспільства.

За такого, апеляційний суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону і приходить до висновку, що зміст угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , затвердженої вироком суду першої інстанції у кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів учасників примирення для цілей норм ч. 3 ст. 469 і п. 7 ст. 474 КПК України.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, вирок суду є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим і підстав для його зміни чи скасування, з підстав, наведених в апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.405, 407,408,409,419 КПК України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_12 , - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2023 року відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4