Провадження № 1-кп/761/1224/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника цивільного відповідача - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000301, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.04.2021, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за обвинуваченням, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року),

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Києва знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000301 від 20.04.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року).

В судовому засіданні, яке відбулося 06.03.2024 захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_5 , заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки з дня вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), а саме з 30.11.2013 минуло більше десяти років.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити, заначив, що він розуміє підстави та наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього за наведених у клопотанні підстав.

В судовому засіданні, яке відбулося 06.03.2024 прокурор ОСОБА_3 просила відкласти судове засідання з метою перевірки стороною обвинувачення обставин, які повинні бути враховані судом під час розгляду даного клопотання та надання їх суду.

В подальшому в судовому засіданні, яке відбулося 15.03.2024 прокурор ОСОБА_3 оновлену вимогу про судимість обвинуваченого суду не надала, зазначила, що дійсно строки притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності закінчилися, відтак просила прийняти рішення відповідно до вимог закону за наявними у справі матеріалами.

Прокурор ОСОБА_4 підтримав доводи прокурора ОСОБА_3 .

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їх представник адвокат ОСОБА_14 повідомлені про день та час судового розгляду в судове засідання призначене на 15.03.2024 не з`явилися, про наявність клопотання сторони захисту були обізнані заздалегідь. Представник потерпілих ОСОБА_14 надіслала на адресу суду клопотання про проведення судового засідання за їх відсутності, а також письмові заперечення щодо заявленого захисником клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності. Обґрунтовуючи свої заперечення, зазначила, що саме з вини сторони захисту, в тому числі обвинуваченого ОСОБА_8 , який не з`являвся в судові засідання, вказані строки закінчилися, просила відмовити у задоволені клопотання сторони захисту, вважаючи такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 ухиленням від суду.

Судом у відповідності до положень КПК України обвинуваченому ОСОБА_8 роз`яснено підстави та наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за наведених у клопотанні захисника підстав.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України № 2341-14 від 05.04.2001), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41,ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207- VI від 07.04.2011), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011), а саме у тому, що він, перебуваючи відповідно до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 14.11.2012 №622 о/с на посаді командира відділення №1 взводу №1 оперативної роти №3 полку особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_6», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві та маючи присвоєне наказом ГУМВС України в м. Києві від 28.09.2012 №551о/с спеціальне звання - прапорщика міліції, будучи працівником правоохоронного органу, на якого відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч.1 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки діяти лише в межах повноважень тау спосіб, передбачений Конституцією і Законами України, та відповідно службовою особою, за попередньою змовою з міліціонером відділення №1 взводу № 3 оперативної роти № 4 полку міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_6», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві старшим сержантом міліції Особа 1, 30.11.2013 в період 04 год. 11 хв. по 04 год. 22 хв., перебуваючи на сходах Монументу Незалежності, на виконання явно злочинного наказу у складі групи осіб за попередньою змовою, перевищив владу та службові повноваження, що супроводжувалось болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого ОСОБА_15 . діями, за відсутності ознак катування.

Крім того, ОСОБА_8 за попередньою змовою з міліціонером відділення №1 взводу №3 оперативної роти № 4 полку міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_6», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві старшим сержантом міліції Особа 1, 30.11.2013 в період 04 год. 11 хв. по 04 год. 22 хв., перебуваючи на сходах Монументу Незалежності, на виконання явно злочинного наказу у складі групи осіб за попередньою змовою із застосування фізичного насильства, вчинено незаконне перешкоджання проведенню мирного зібрання на Майдані Незалежності в м. Києві, чим порушено конституційне право ОСОБА_13 збиратися мирно, без зброї і проводити збори та мітинги.

Також, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з міліціонером відділення № 1 взводу №3 оперативної роти № 4 полку міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_6», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві старшим сержантом міліції Особа 1., на виконання явно злочинного наказу у складі групи осіб за попередньою змовою, будучи службовою особою, у невстановлений час 30.11.2013 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 , склав, підписав і надав невстановленим співробітникам органів внутрішніх справ завідомо неправдиві офіційні документи - два рапорти від 30.11.2013 про затримання ОСОБА_16 за вчинення дрібного хуліганства та за злісну непокору законній вимозі працівника міліції, до яких вніс завідомо неправдиві відомості.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), які відбулися 30.11.2013.

Відповідно до ч.1-5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ст. 340 КК України є нетяжким злочином, санкція за яке передбачає покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на той самий строк; ч. 2 ст. 365 КК України, є тяжким злочином, максимальна санкція за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років; ч. 1 ст. 366 КК України є кримінальним проступком, санкція за яке передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею зокрема кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, минуло три роки; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

З огляду на наведене, у даному кримінальному провадженні на час розгляду клопотання захисника, закінчився десятирічний строк давності, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, за найтяжче з інкримінованих ОСОБА_8 кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст.49 КК України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч. 8 ст. 284 КПК України).

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

При цьому суд, звертає увагу на те, що в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень заперечував, відтак суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам кримінального провадження наступне.

У постанові від 26 березня 2020 року (справа № 730/67/16-к, провадження № 51-6463км19) колегією суддів ККС зроблено висновок про те, що передбачений законом (ст. 49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Відтак, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Твердження представника потерпілих про те, що обвинувачений ОСОБА_17 ухилявся від суду шляхом неодноразового нез`явлення без поважних причин в судові засідання, суд відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд по даному кримінальному провадженню був неодноразово відкладений з різних причин, а не лише з причини неявки обвинуваченого ОСОБА_8 в судові засідання. Обвинувачений ОСОБА_8 дійсно кілька разів не з`являвся до судового засідання, в зв`язку з незадовільним станом здоров`я, про що повідомляв суд через свого захисника.

При цьому підстав для винесення ухвали про його привід, оголошення обвинуваченого ОСОБА_8 у розшук судом не встановлено. Кожного разу ОСОБА_8 самостійно з`являвся у судові засідання повідомляючи суд, що він не зміг прибути на минуле судове засідання за станом здоров`я, від явки до суду не ухилявся.

Отже, суд не вбачає ознак ухилення від суду у процесуальній поведінці обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового розгляду, унаслідок якої відкладалися судові засідання.

ВП ВС у постанові від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20) висловилася щодо кримінально-правової оцінки частої подачі клопотань про відкладення судових засідань в контексті ухилення особи від слідства і суду. Так у вказаному рішенні Велика Палата зазначила, що відкладення судових засідань за клопотаннями сторін або ж з інших причин не є ухиленням від слідства і суду та не може бути підставою для зупинення перебігу давності відповідно до ст. 49 КК.

Крім того ВП ВС наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Отже, під час вирішення питання застосування положень ст. 49 КК України позиція потерпілого не є вирішальною щодо закриття і не є перешкодою до виконання імперативних вимог процесуального закону (постанову Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 344/7812/16-к).

Відповідно до відомостей, наданих в ході судового розгляду учасниками кримінального провадження, інших кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_8 станом на день розгляду клопотання про звільнення від відповідальності - немає.

Таким чином, оскільки з часу вчинення інкримінованого ОСОБА_8 більш тяжчого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України, а саме 30.11.2023 - минуло понад десять років, в судовому засіданні не було встановлено правових перешкод щодо задоволення клопотання сторони захисту з приводу звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), суд вважає, що таке клопотання підлягає задоволенню, а ОСОБА_8 - звільненню від кримінальної відповідальності, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст. ст. 284-286, 288, 350, 369-372 КПК України, ст. 49 КК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_5 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000301 від 20.04.2021 - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1