Провадження № 11-кп/824/4355/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2024 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Солом`янського районного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, яке обґрунтовано тим, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , є особливо тяжким, наслідком стала смерть людини, а ризики, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, залишаються на високому рівні і такими є: можливе вчинення обвинуваченого тиску на потерпілих, з якими останній знайомий і відповідно до матеріалів досудового розслідування яким погрожував; ризик ухилення від суду, бо він не має міцних соціальних зв'язків та джерел доходу.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 28 липня 2024 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою, врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжкого, пов`язаного із застосуванням насильства до потерпілої, потягло за собою її смерть та за яке, в разі визнання його винуватим, передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, відсутні стримуючи фактори для поведінки обвинуваченого такі як: міцні соціальні зв`язки, постійний заробіток та постійне місце проживання, продовжують існувати та є актуальними ризики ухилення від суду обвинуваченого та вчинення тиску на потерпілих, що не дозволяє змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний із триманням під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити ухвалу суду, обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, та покласти обов`язки, передбачені п.9 ч. 5 ст. 194, ч. 2 ст. 195 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обвинувачення базується на недопустимому джерелі доказів, а саме Висновку експерта №012-188-3141-2019 від 01.10.2019, оскільки наявні підстави вважати про особисту зацікавленість експерта у проведенні експертизи за незрозумілою методикою.

Також зазначає, що при розгляді клопотання, прокурором не було забезпечено безпосередність дослідження доказів та не наведено нових ризиків, а заявлені ризики не підтверджуються матеріалами справи, тому є підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги обвинувачений, захисник та прокурор повідомлені, проте клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх особистою участю до суду не надійшло, тому їх неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, врахувавши при цьому вимоги ч.6 ст.176 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Посилання обвинуваченого на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить достатньо відомостей щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні докази, судом в повній мірі було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку.

Доводи обвинуваченого щодо недопустимості доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, а також клопотання прокурора про продовження строку тримання його під вартою, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів правильність висновків судді про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 , апеляційна скарга не містить.

Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на обставини справи та особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419,422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: