Справа №707/3581/23
Провадження №1-кп/707/105/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисниці ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 02.01.2023, щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярошівка, Катеринопільського району Черкаської області, громадянина України, який є військовослужбовцем солдатом резерву взводу резерву роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», раніше не судимого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Крім того, з моменту видання Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, на території України з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 почав діяти воєнний стан, строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-ІХ від 15.03.2022 змінено статтю 1 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України№ 2102- IX від 24.02.2022 та продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

В подальшому, Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2212-ІХ від 21.04.2022 змінено статтю 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 (зі змінами, внесеними Указом № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022) та продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2263-ІХ від 22.05.2022 змінено статтю 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року (зі змінами, внесеними Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14 березня 2022 року, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022 року, та № 259/2022 від 18.04.2022 року, затвердженим Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022 року) та продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2500-ІХ від 15.08.2022 змінено статтю 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року (зі змінами, внесеними Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14 березня 2022 року, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022 року, № 259/2022 від 18.04.2022 року, затвердженим Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 року та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ) та продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2738-ІХ від 16.11.2022 змінено статтю 1 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року (зі змінами, внесеними Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14 березня 2022 року, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022 року, № 259/2022 від 18.04.2022 року, затвердженим Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 року та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ), та Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2915-ІХ від 07.02.2023 змінено статтю 1 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 (зі змінами, внесеними Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, затвердженим Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 та № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженим Законом України №2263-ІХ від 22.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, затвердженим Законом України №2500-ІХ від 15.08.2022 та № 757/2022 від 07.11.2022, затвердженим Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022) та продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.

Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3057-ІХ від 02.05.2023 продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №451/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» змінено статтю 1 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18.08.2023 строком на 90 діб.

Тобто воєнний стан розпочався та діє на всій території України з моменту набрання чинності Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указів Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023 та №451/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

18.07.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 74 від 18.07.2022 старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду солдата резерву взводу резерву роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 18.07.2022 старшого солдат ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і у подальшому почав проходити військову службу під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XlV від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Не зважаючи на це, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді солдата резерву взводу резерву роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , діючи з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, 14.11.2022 в період часу з 08 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв., більш точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього.

02.11.2023 ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій та з власної ініціативи прибув до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що знаходиться за адресою: вул. Байди Вишневецького, буд. 17, м. Черкаси і заявив про себе та вчинений злочин.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

04.03.2024 між прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника на підставі ст. 468, 469, 470, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно зі змістом угоди, яка скріплена підписами сторін, обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному вище діянні і зобов`язується співпрацювати зі стороною обвинувачення, відповідати на всі поставлені питання, давати покази під час судового розгляду та не може замовчувати факти вчиненого ним кримінального правопорушення.

Сторони погоджуються, що відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 67 КК України, в угоді не встановлено.

При узгодженні покарання сторони враховують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який з власної ініціативи прибув до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Черкаси) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві та заявив про себе та вчинений злочин, щиро розкаявся, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненому злочині, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, брав участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, позитивно характеризується за місцем служби, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину.

З урахуванням співпраці обвинуваченого ОСОБА_4 зі стороною обвинувачення при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження № 0000001, щирого каяття, беззастережного визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, його особи, сторони погодилися на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України сторони погоджуються на звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 163 Кримінально-виконавчого кодексу України та наказу Міністерства оборони України №337 від 17.09.2020 «Про затвердження Порядку здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням» сторони угоди погодили контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 на період проходження ОСОБА_4 військової служби та/або випробувального строку, а у разі звільнення ОСОБА_4 з військової служби до спливу випробувального строку - контроль за виконанням вироку суду покласти на уповноважений орган з питань пробації.

У разі звільнення ОСОБА_4 з військової служби до спливу випробувального строку згідно з ч. 1 ст. 76 КК України сторони угоди погодили зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, що встановленні ст. 476 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав повністю. Заключивши відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених абз.1,4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права з`явлення клопотань, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винним, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Крім того, обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Захисник також вважала можливим затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши надані прокурором матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

За умовами ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин суд дійшов висновку про те, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а його дії органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

В силу положення ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосоване, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про визнання винуватості від 04.03.2024 між прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим в зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_4 відповідає вимогам ст. 469, 472 КПК України.

Умови даної угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань не вбачається.

Узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, з урахуванням поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, який в судовому засіданні визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою вину, зробивши належні висновки, а також наявності обставин, що пом`якшують покарання, а саме з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутності обставин, які обтяжують покарання, та особи ОСОБА_4 , який раніше не судимий, враховуючи, що вищенаведені дані про особу обвинуваченого дають підстави вважати, що виправлення останнього та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень можливо досягти, призначивши йому основне покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Узгоджена міра покарання в частині звільнення від призначеного остаточного покарання ОСОБА_4 з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК з урахуванням особи обвинуваченого, який з власної ініціативи прибув до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Черкаси) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві та заявив про себе та вчинений злочин, щиро розкаявся, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненому злочині, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, брав участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, позитивно характеризується за місцем служби, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, відповідає вимогам закону, тому суд вважає можливим встановити іспитовий строк тривалістю 3 роки,

Крім того, суд вважає необхідним відповідно до положень ч. 1 ст. 163 Кримінально-виконавчого кодексу України та наказу Міністерства оборони України №337 від 17.09.2020 «Про затвердження Порядку здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням» контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 на період проходження ОСОБА_4 військової служби та/або випробувального строку.

У разі звільнення ОСОБА_4 з військової служби до спливу випробувального строку, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки у відповідності з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Суд також переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, які передбачені ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено. Судові витрати у справі відсутні, речові докази також відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст.314, ч. 2 ст.373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, що була укладена 04.03.2024 між прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченимОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 02.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 163 Кримінально-виконавчого кодексу України та наказу Міністерства оборони України №337 від 17.09.2020 «Про затвердження Порядку здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням» контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 на період проходження ОСОБА_4 військової служби та/або випробувального строку.

У разі звільнення ОСОБА_4 з військової служби до спливу випробувального строку відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Не обирати запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору та обвинуваченому в порядку, передбаченому ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1