Справа № 202/2291/24
Провадження № 1-кп/202/1184/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

(в режимі ВКЗ)

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000331, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 січня 2024 року у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кам`янець-Подільський, Хмельницької області, громадянина України, маючого неповну вищу освіту, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, стрільця снайпера 1 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дочку 2019 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 23 грудня 2023 року разом з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи в місці тимчасової дислокації 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 з метою проходження та виконання обов`язків військової служби за призначенням щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі у безпосередньому зіткненні з противником. Близько 09 години 40 хвилин отримав бойове розпорядження (наказ) командира підполковника ОСОБА_6 № 115дск від 23 грудня 2023 року, доведене командиром капітаном ОСОБА_7 , згідно якого до 14 години 00 хвилин 23 грудня 2023 року посилити позицію відділення особовим складом у складі солдатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 ротного опорного пункту 2 десантно-штурмової роти частини НОМЕР_1 в батальйонному районі оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в районі АДРЕСА_3 із завданням не допустити прориву противника в напрямках Лиман Перший, Куп`янськ-Вузловий, завдати вогневе ураження противнику під час його висування, розгортання та атаки переднього краю і не допустити його прориву в глибину оборони. У той же час обвинувачений ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником,

23 лютого 2024 року між між прокурором Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_11 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000331, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 січня 2024 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Зі змісту угоди вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, в обсязі пред`явленого обвинувачення.

Також, сторонами угоди визначено та узгоджено покарання яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення. Так, ступінь і характер сприяння обвинуваченого ОСОБА_4 при досудовому розслідуванні кримінального провадження щодо нього, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також характер і тяжкість обвинувачення, особу винного, беручи до уваги інтереси суспільства, а саме: призначення ОСОБА_4 необхідного й достатнього для його виправлення покарання і попередження вчинення ним нових злочинів.

Сторони дійшли згоди, що за вчинення зазначеного вище кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, обвинуваченому слід призначити покарання із застосуванням ст.ст.: 69; 62 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України, зокрема покарання у виді двох років позбавлення волі, яке на підставі ст. 62 КК України замінити на тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки. В строк відбуття покарання зарахувати строк тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк остаточно призначеного покарання зарахувати попереднє ув`язнення з 23 листопада 2023 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Сторони, підписуючи вказану Угоду, розуміють, що відповідно до положень ч. 2 ст. 473 КПК України наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Відповідно до ч. 3 ст. 424 КПК України Вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку: 1) засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою - сьомою статті 474 цього Кодексу, у тому числі не роз`яснення засудженому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди потерпілого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; не роз`яснення потерпілому наслідків укладення угоди; 3) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Підстави оскарження вироку, яким затверджена ця Угода в апеляційному порядку, що визначені в ч. 4 ст. 394 КПК України, та в КПК України, обвинуваченому роз`яснено. Також наслідком укладання даної угоди для обвинуваченого є його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості, розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; виконати взяті на себе відповідно угоди про визнання винуватості зобов`язання він в змозі реально; свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме дій, які виразились у непокорі, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, визнав та пояснив про скоєння ним кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.: 468-469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним правам інтересам або правам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ним угоди.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, просив затвердити вказану угоду, призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні просив затвердити вказану угоду та призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним, згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Суд, допитавши сторони кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_11 , та обвинуваченим ОСОБА_4 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, які виразилися у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, та його дії кваліфіковані правильно за ч. 4 ст. 402 КК України.

З урахуванням наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема щирого каяття обвинуваченого, активного сприяння ним розкриттю злочинну, з урахуванням особи винного, який раніше не судимим, військовослужбовцем, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 слід призначити міру покарання, узгоджену сторонами про визнання винуватості із застосуванням положень ст.ст.: 62; 69 КК України.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.: 370; 373-374; 471-475; 615 ч. 15 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 23 лютого 2024 року, укладену між прокурором Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_11 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000331, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 .

Визнати виним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі встановленою санкцією статті у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два роки).

На підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання, що призначене засудженому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід залишити у вигляді тримання під вартою.

В строк відбуття покарання зарахувати строк тримання під вартою з 23 грудня 2023 року.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1