ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1885/24 Справа № 208/1816/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151,за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який офіційно не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити йому більш м`яке покарання, обгрунтовуючи це незгодою із суворістю призначеного покарання, оскільки судом не було належним чином враховано положення ст. 66 КК України, зокрема те, що він з`явився по першій вимозі до працівників поліції та суду, активно сприяв розкриттю злочину та визнав вину у вчиненому.

Зазначає, що після відбуття покарання за попереднім вироком суду він став на шлях виправлення, працевлаштувався, вступив у цивільний шлюб. Крім того зазначає, що потерпілий просив суд призначити м`яке покарання, претензій до нього не має.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття призначеного ОСОБА_7 покарання вирішено рахувати з дня його затримання, а саме з 21.02.2023 року.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати по проведенню експертиз у загальній сумі 450 гривень.

Вирішено питання про долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винними та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, будучи раніше судимим за вчинення умисних злочинів проти чужої власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знов вчинив кримінальне правопорушення.

Так, у період часу 20.30 - 21.00 години 02.01.2023 року, ОСОБА_7 проходив біля зупинки громадського транспорту «Зоря», розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , який сидів на лавочці, тримаючи в руках мобільний телефон.

Реалізуючи свій раптово виниклий протиправний корисливий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року (законодавчо продовженого по теперішній час), підійшов до ОСОБА_10 та рукою різким рухом вихопив з руки останнього мобільний телефон «ZTE Blade А5 2020», вартість якого складає 3 119, 20 гривень, що перебував в силіконовому чохлі «ZTE Blade А5 2020», вартістю 223, 74 гривні.

Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_11 утримуючи викрадене при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення втік, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 3 342, 94 гривні.

Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які підтримав доводи апеляційної скарги і наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 с. 186 КК України та доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, що стосуються суворості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні судом покарання ОСОБА_7 вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність було виконано та достатньою мірою враховано обставини, що мають значення, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований; наявність як обставини, що пом`якшує його покарання, - визнання вини та щирого каяття, - так і обставини, що його обтяжує, - рецидиву злочинів.

Проаналізувавши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 мінімального за розміром покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі строком на 7 років, із чим колегія суддів погоджується та вважає це покарання законним, справедливим, достатнім для виправлення цього обвинуваченого та попередження нових злочинів, а належних підстав для його пом`якшення за видом або розміром не вбачає.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до обгрунтування наявності підстав для призначення обвинуваченому більш мякого покарання, колегія суддів не знаходить їх переконливими, оскільки у даному випадку пом`якшення покарання, що є мінімальним за розміром, є можливим виключно із застосуванням положень ст. 69 КК України, втім достатні підстави для цього відсутні зважаючи на те, що відносно ОСОБА_7 не вбачається декількох обставин, що пом`якшують покарання, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Наведені обвинуваченим в апеляційній скарзі обставини та відомості про його особу у сукупності не спростовують вищенаведених висновків суду. Крім того, ці доводи не містять нових відомостей та полягають у переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку. На думку колегії суддів, вони були враховані достатньою мірою при призначенні ОСОБА_7 покарання відповідно до нижчої межі, передбаченої санкцією інкримінованої йому ч. 4 ст. 186 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку із чим у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4