Справа № 362/1462/24
Провадження № 1-кп/362/387/24
ВИРОК

Іменем України

02.04.2024 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0000127 від 19.01.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Михайлівка Казанківського району Миколаїівської області, українець, громадянин України, освіта середня, офіційно не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , раніше судимий

23.03.2020 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт;

05.08.2020 Подільським районним судом міст Києва за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 71,72 КК України до 1 року 6 місяців 25 днів позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 09.02.2022,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває дотепер.

ОСОБА_4 , розуміючи, що на території України введено воєнний стан, вчинив умисний злочин за таких обставин.

19.01.2024 близько 09:10 год. ОСОБА_4 перебував у салоні маршрутного транспортного засобу - автобуса «Богдан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сполученням смт. Калинівка с. Кожухівка Фастівського району Київської області, який був припаркований на автобусній зупинці по АДРЕСА_3 . Тоді помітив біля водійського сидіння мобільний телефон «Samsung Galaxy A14 SM-A145R/DSN 4GB/128 GB Blaсk» та шкіряну чоловічу сумку коричневого кольору, всередині якої передбачав наявність грошових коштів, які належать потерпілому ОСОБА_6 . Надалі у нього виник умисел на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна.

Відразу ж після цього, з метою реалізації свого умислу на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, шляхом вільного доступу таємно викрав вищезазначений мобільний телефон, вартістю 5759,10 гривень, та шкіряну чоловічу сумку коричневого кольору, вартістю 850 гривень, у якій знаходились грошові кошти у сумі 800 гривень.

Після цього ОСОБА_4 з місця події втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерплому ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 7409, 10 гривень.

ОСОБА_4 при його допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Він повністю погодився з його кваліфікацією і фактичними обставинами, які викладені у обвинувальному акті щодо місця, часу, способу і викраденого. Пояснив, що дійсно викрав телефон та сумку, у якій були грошові кошти у розмірі 800 гривень. Ці кошти вийняв звідти і поклав до свого гаманця, де було власних 400 гривень. Телефон і сумку залишив при собі і пішов у напрямку озера. Там побув близько 30 хвилин і вирішив піти до автобусної зупинки. На шляху його зупинили поліцейські, їм добровільно видав усе викрадене. Щиро розкаявся у вчиненні цього кримінального правопорушення, розуміє що вчинив неправильно, просив суд суворо не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними і логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального провадження, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Потерпілий у судове засідання не прибув, при цьому скерував до суду заяву про розгляд даного кримінального провадження без його участі, шкода завдана кримінальним правопорушенням відшкодована повністю, щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

Учасники судового процесу просили розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинуваченого.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченого, речових доказів, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_4 доведена повністю поза розумним сумнівом, його дії вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше судимий, водночас суд враховує, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога та/або у лікаря психіатра не перебуває, неофіційно працював вантажником, з його слів має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання у житлі ( АДРЕСА_2 ), де зареєстрована його матір ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні підтвердила і гарантувала факт надання житла за вказаною адресою своєму синові.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин кримінального правопорушення, його ступеня тяжкості, наявності обставини, що пом`якшує покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, щирого каяття обвинуваченого у вчиненому, повне відшкодування завданої шкоди, особи винного, позиції прокурора, яка висловлена у судових дебатах щодо можливості призначення покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

Підстави для застосування ст. ст. 69, 69-1 КК України відсутні.

ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 21.01.2024, а фактично його затримано 19.01.2024.

Оскільки суд уже дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України, то вважає за необхідне скасувати застосований запобіжний захід у відповідності до ст. 377 КПК України.

Питання про речові докази суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368-371, 374, 377, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 19.01.2024 по 02.04.2024, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Скасувати застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звільнити його з-під варти в залі суду.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

- мобільний телефон «Samsung Galaxy A14 SM-A145R/DSN 4GB Blak», шкіряну чоловічу сумку коричневого кольору та грошові кошти в сумі 800 гривень, які передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 відповідно до письмових розписок від 20.01.2024 і 27.02.2024, - залишити у його власності;

- грошові кошти в сумі 800 гривень, які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 відповідно до письмової розписки від 27.02.2024, залишити у його власності.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1