ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 677/489/24

Провадження № 11-кп/4820/374/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 01 квітня 2024 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000047 від 24.01.2024 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повернуто прокурору Хмельницької обласної прокуратури, який затвердив вказаний обвинувальний акт, -

ВСТАНОВИЛА:

З ухвали суду вбачається, що до ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області на розгляд надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , обвинувачуваного за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ухвали Красилівського районного суду Хмельницької області від 01 квітня 2024 року, обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000047 від 24.01.2024, за обвинуваченням ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повернуто прокурору, через невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.

У апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий судовий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції. Вказує на те, що суд в ухвалі зазначив, що при його складанні не дотримано вимог ч. 2 ст. 291 КПК України оскільки при його складанні не викладені всі фактичні обставини. На думку апелянта, суд першої інстанції, встановивши, що справа не підсудна суду відповідно до вимог ст. 34 КПК України, мав би передати справу для розгляду іншому суду, а не повертати обвинувальний акт прокурору. Зазначає, що безпідставне повернення обвинувального акта прокурору призводить до порушення судом першої інстанції вимог ст. 28 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків кримінального провадження. Вважає, що вказана ухвала суду від 01.04.2024 в частині повернення обвинувального акту прокурору є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального законодавства та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які погодились з апеляційними доводами прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, за таких підстав.

Потерпіла та представник потерпілої в судове засідання не з`явилися, до початку судового розгляду подали заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

Так, підставою повернення обвинувального акта прокурору стало те, що при його складанні не викладені всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Суд першої інстанції зазначив, що до кола фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється (обвинувачується) особа, обов`язково входять час, місце його вчинення, а також інші суттєві обставини, які стали відомі слідчому, прокурору. Місцем вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, є конкретна ділянка дороги, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода.

Крім того, зі змісту наданого суду обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000047 від 24.01.2024 року відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, місце вчинення кримінального правопорушення не зазначено, та лише зазначено назву дороги та напрямок, у якому рухався обвинувачений перед зіткненням транспортних засобів, а саме: «…водій ОСОБА_6 ... на автомобілі марки «Ford» моделі «Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 рухався автодорогою Т-2324, сполученням «Старокостянтинів-Антоніни» в напрямку від м. Старокостянтинів до с. Антоніни, проїзна частина якої була вкрита рихлим снігом, зі швидкістю близько 70 км/год, перевищуючи допустиму швидкість руху під час слизького дорожнього покриття 50 км/год. …», «…не врахував дорожню обстановку у вигляді руху велосипедиста ОСОБА_9 , який керуючи велосипедом невідомої марки рухався по смузі руху в напрямку с. Антоніни в попутному напрямку та становив перешкоду для подальшого руху, яку він спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд передньою частиною автомобілі на велосипедиста.».

Разом з тим, згідно Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1242 від 17 листопада 2021 р. «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення», автошлях Т 2324 автомобільний шлях територіального значення у Хмельницькій області пролягає територією Старокостянтинівського та Красилівського районів через Старокостянтинів Антоніни. Загальна протяжність - 24,6 км.

Посилання прокурора, що обвинувачений рухався від м. Старокостянтинова до с. Антонін, не вказує на місце на автодорозі Т-2324, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода, оскільки рух від м. Старокостянтинів в напрямку с. Антоніни, можливий як на території Сторокостянтинівського району, так і на території Красилівського району.

Не зазначення ділянки автодороги Т-2324, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме, місця, де зіткнулися транспортні засоби під керуванням обвинуваченого ОСОБА_10 та велосипедиста ОСОБА_9 , позбавляє суд можливості визначити, чи у межах територіальної юрисдикції Красилівського районного суду Хмельницької області було вчинено кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 .

На переконання суду недотримання вимог пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України, при складанні обвинувального акта щодо викладу всіх фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а саме, в частині не зазначення місця вчинення кримінального правопорушення, перешкоджає суду в підготовчому засіданні перевірити, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, підсудність даного кримінального провадження Красилівському районному суду. Крім того, на думку суду першої інстанції, не зазначення місця вчинення кримінального правопорушення, порушує право обвинуваченого на захист, оскільки таке обвинувачення є неконкретним, і надає учасникам процесу можливість на власний розсуд трактувати пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення в частині такої фактичної обставини, як місце вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Основне завдання стадії підготовчого судового засідання полягає в тому, щоб процесуально та організаційно забезпечити проведення судового розгляду відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

Суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду, як це передбачено ч. 3 ст. 314 КПК України, повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Пунктами 1-9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Таким чином, повернення обвинувального акта прокурору може бути у разі, якщо при його складанні були допущені порушення вимог ст. 291 КПК України.

Проте істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , колегією суддів не встановлено.

Як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000047 від 24.01.2024 року, 24.01.2024, близько 07 год 25 хв у темну пору доби, в порушення вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження швидкості 50 км/год» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі по тексту - Правил) водій ОСОБА_10 на технічно справному автомобілі марки «Ford» моделі «Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався автодорогою Т-2324, сполученням «Старокостянтинів-Антоніни» в напрямку від м. Старокостянтинів до с. Антоніни, проїзна частина якої була вкрита рихлим снігом, зі швидкістю близько 70 км/год, перевищуючи допустиму швидкість руху під час слизького дорожнього покриття 50 км/год.

Крім цього, водій ОСОБА_6 , не дотримуючись вимог п.п. 1.3, 1.5., 2.3. (б, д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі по тексту - Правил), був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни та створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, а також загрозу життю і здоров`ю громадян.

Зокрема, водій ОСОБА_6 , продовжуючи рух за кермом вищевказаного автомобіля із зазначеною швидкістю по своїй смузі руху, достовірно знаючи, що проїзна частина перебуває у слизькому стані, ігноруючи вимоги дорожніх знаків 1.13 «Слизька дорога», 7.12 «Ожеледиця», 7.21. «Зона дії 5 км», 3.29 «Обмеження швидкості 50 км/год» Правил, на відстані 112 м від Т- подібного перехрестя вищевказаної автодороги, в порушення вимог п. 12.3 Правил, не врахував дорожню обстановку у вигляді руху велосипедиста ОСОБА_9 , який керуючи велосипедом невідомої марки рухався по смузі руху в напрямку с. Антоніни в попутному напрямку та становив перешкоду для подальшого руху, яку він спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд передньою частиною автомобіля на велосипедиста ОСОБА_9 .

Внаслідок наїзду велосипедист ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: розриву хребта між 5 і 6 грудними хребцями з розходженням хребців та ушкодженням спинного мозку в місці перелому, переломовивих між 6 і 7 шийними хребцями, які є тяжкими тілесними ушкодженнями, що небезпечні для життя в момент спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Крім того ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: прямого перелому грудини між 3 і 4 ребрами, непрямі переломи 2,3,4,5,6,7 ребер справа по середньо-ключичній лінії та 3,4,5,6,7,8,9 ребер зліва по передньо-пахвинній лінії, які є тілесними ушкодженнями середнього ступеню тяжкості та в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.

Велосипедист ОСОБА_9 помер 24.01.2024 в КНП «Старокостянтинівська БПЛ» від розриву хребта між 5 і 6 грудними хребцями.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження швидкості 50 км/год» та вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням смерті ОСОБА_9 .

Колегія суддів зазначає, що обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Отже, в обвинувальному акті детально описані обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, тому із висновком суду щодо неконкретності обвинувачення, погодитись не можна.

Крім цього, суд першої інстанції в підготовчому судовому засіданні в порушення вимог ст. ст. 314, 315 КПК України вийшов за межі питань, які вирішуються на цій стадії. Зазначені в ухвалі підстави повернення обвинувального акта є цілком формальними, чим порушується розумні строки судового розгляду.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, неправильно зробив висновок про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК, не навів конкретних і достатніх для цього підстав.

Верховний Суд України у своїй постанові по справі N 5-328 кс-16 від 24 листопада 2016 року, аналізуючи вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, вказує, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1)фактичних обставин кримінального правопорушення;

2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");

3)формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

За змістом п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві" від 24 жовтня 2003 року N 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

В обвинувальному акті розкрито подію кримінального правопорушення, як їх встановив слідчий, фактичні обставини кримінального правопорушення викладено послідовно і зрозуміло.

На вказаній дорозі відсутні дорожні знаки, які б повідомляли про належність дороги до відання тієї чи іншої територіальної громади. Також, не встановлені кілометрові таблички, по яких можна зробити висновок про місце вчинення ДТП. Єдиним орієнтиром є відстань від Т- подібного перехрестя вищевказаної автодороги, яка становить 112 м в напрямку с. Антоніни.

Згідно до звукозапису підготовчого судового засідання сторона захисту зазначала, що обвинувачення їм зрозуміле, підстав для повернення обвинувального акту прокурору немає. Місце, де сталася ДТП обвинуваченому відоме і воно дійсно знаходиться під юрисдикцією Красилівського районного суду. Аналогічне твердження висловив і представник потерпілої.

Зробити висновки про обґрунтованість та доведеність відповідних обставин, які прокурор вважає встановленими відповідно до обвинувального акта, можливо виключно за результатами розгляду його по суті, а критерій "конкретність" в обвинувальному акті стосується не абсолютно усіх обставин, які мають відношення до події правопорушення, а лише тих, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та впливають на кваліфікацію дій особи. Про місце, де слалося ДТП суд міг дізнатися лише під час розгляду справи по суті, дослідивши письмові докази, допиту обвинуваченого тощо.

Саме за результатами судового розгляду шляхом всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки відповідно до закону доказів, можливо буде зробити висновок про доведеність чи безпідставність висунутого обвинувачення, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Обвинувачення, як складова частина обвинувального акта, яке лише підлягатиме доведенню під час судового розгляду, не завжди може бути остаточним на момент надходження обвинувального акта до суду, оскільки відповідно до приписів ст. ст. 338, 339, 340 КПК України під час або в результаті судового розгляду прокурор може як змінити обвинувачення чи висунути додаткове, так і відмовитись від підтримання державного обвинувачення.

Таким чином колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість доводів прокурора, у зв`язку з чим апеляційна скарга з огляду на її вимоги та повноваження апеляційного суду, передбачені положеннями ст. 407 КПК України, підлягає задоволенню, а ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 01 квітня 2024 року, як постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 412, 415 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 01 квітня 2024 року про повернення прокурору обвинувального акту, складеного у кримінальному провадженні № 0000047 від 24.01.2024 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати.

Призначити новий судовий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: