Справа № 456/974/22
Провадження № 1-кп/456/65/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000660 від 11.09.2021, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.05.2014 за ч. 2 ст. 189 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 19.10.2017 звільненого після закінчення терміну відбування покарання; вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.04.2018 за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту, 12.06.2018 звільненого після закінчення терміну відбування покарання; вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, 28.07.2022 звільненого після закінчення терміну відбування покарання; вироком Львівського апеляційного суду від 04.07.2023 за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2021 близько 14:00 ОСОБА_4 перебував у с. Грабовець Стрийського району Львівської області, де на території магазину «Продукти», що по вул. Поповича, 116 , таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy M215F» з сім-карткою мобільного оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_6 , за що засуджений вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, та в цей час у нього виник умисел, направлений на здійснення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Надалі 22.08.2021 в період з 14:00 по 21:59, точної години досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 перебував за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де за допомогою мобільного телефону та використовуючи сім-картку мобільного оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 та здобута злочинним способом, запевнив ОСОБА_8 в добросовісності своїх намірів, зловживаючи її довірою та маскуючи свої дійсні злочинні наміри, зайшов у обліковий запис «Google Account» ОСОБА_6 , після чого остання на прохання ОСОБА_9 здійснила заміну пароля облікового запису, тим самим отримала доступ до наявної інформації. В подальшому ОСОБА_7 з допомогою ОСОБА_8 через мобільний додаток «Приват24», що є Інтернет - банкінгом, системою, призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ КБ «ПриватБанк», ввів пін - код, який був збережений в обліковому записі «Google Account», до карткового рахунку № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , для входу в «Приват24».

Надалі ОСОБА_7 , маючи доступ до особистого кабінету ОСОБА_6 в автоматизованій системі АТ КБ «ПриватБанк» «Приват24», без згоди та відома останнього, використовуючи систему, призначену для дистанційного керування банківськими рахунками АТ КБ «ПриватБанк» Інтернет - банкінг «Приват24», який згідно із Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є мобільним платіжним інструментом та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно - телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, переслідуючи умисел, направлений на здійснення протиправних дій у сфері використання електронно- обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, та усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді витоку інформації, порушуючи процедуру отримання дозволу на проведення операції з використанням спеціального платіжного засобу (авторизації), за допомогою мобільного додатку «Приват24» AT КБ «ПриватБанк», раніше встановленого на його мобільний телефон із мобільним номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , шляхом введення попередньо зміненого ним паролю до облікового запису «Google Account», використовуючи дані клієнта Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_6 , умисно, несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального платіжного засобу або уповноваженої особи втрутився у роботу автоматизованої системі АТ КБ «ПриватБанк» Інтернет - банкінг «Приват24», тобто в роботу автоматизованої системи, що призвело до витоку інформації, що виразилось у відображенні даних поточного стану рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в AT КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_6 , та отримав можливості здійснювати за допомогою мобільного додатку «Приват24» фінансові операції.

Таким чином, ОСОБА_4 несанкціоновано втрутився в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку інформації та порушення встановленого порядку її маршрутизації, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361 КК України.

Крім цього, 22.08.2021 близько 21:59 ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, маючи доступ до Інтернет-банкінгу ОСОБА_6 , за допомогою програми «Приват24», з мобільного телефону з сім-картою мобільного оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 , що є фінансовим номером клієнта AT КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6 , за допомогою доступу до мережі Інтернет на сайті з онлайн кредитування «ІНФОРМАЦІЯ_6» створив онлайн заявку на укладення договору про надання онлайн кредиту без конкретної споживчої мети, а саме: договору позики № 665185 на умовах строковості, зворотності, платності, зазначивши в онлайн заявці в якості контактних даних мобільний номер телефону оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 та банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , яка була погоджена TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (), що призвело до укладення від імені та без відома ОСОБА_6 між ним як позичальником кредиту та кредитодавцем TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» договірних відносин на умовах, визначених договором, а саме: отримання у TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» грошових коштів у тимчасове, строкове, платне користування в розмірі 1000,00 грн, які кредитодавцем були зараховані 22.08.2021 о 22:56 на банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_6 .

Надалі ОСОБА_4 , маючи можливість доступу та повного контролю рахунків ОСОБА_6 , відкритих в AT КБ «ПриватБанк», повторно, шляхом обману (шахрайства), заволодів грошовими коштами TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів», отриманих у результаті оформлення через мережу Інтернет вищевказаного онлайн кредиту в сумі 1000,00 грн, здійснивши операції перерахування грошових коштів з банківської карти № НОМЕР_2 , відкритої на ім`я ОСОБА_6 , на банківську карту, відкриту в AT «Універсал банк» № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_10 , яка перебувала у користування ОСОБА_11 , чим завдав збитків TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 заволодів чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України.

Крім цього, 22.08.2021 о 21:59 ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, шляхом вільного доступу, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, використовуючи додаток «Приват24» AT КБ « ПриватБанк », встановлений на мобільному телефоні з сім-карткою мобільного оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 , що є фінансовим номером клієнта AT КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6 , а також попередньо отримавши з облікового запису «Google Account» пароль доступу до особистого кабінету ОСОБА_6 у додатку « Приват24 », за допомогою доступу до мережі Інтернет на сайті з онлайн кредитування «Clickcredit» створив онлайн заявку на укладення договору про надання онлайн кредиту без конкретної споживчої мети, а саме: договору позики №665185 на умовах строковості, зворотності, платності, зазначивши в онлайн заявці в якості контактних даних номер мобільного оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 та банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , яка була погоджена TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (), що призвело до укладення від імені та без відома ОСОБА_6 між ним як позичальником кредиту та кредитодавцем TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» договірних відносин на умовах, визначених договором, а саме: отримання грошових коштів у тимчасове, строкове, платне користування в розмірі 1000,00 грн, які кредитодавцем були зараховані на банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_6 .

Надалі 22.08.2021 о 22:59 ОСОБА_7 , маючи можливість доступу та повного контролю рахунків ОСОБА_6 , відкритих в AT КБ «ПриватБанк», здійснив операцію перерахування грошових коштів з банківської карти № НОМЕР_2 , відкритої на ім`я ОСОБА_6 , на банківську карту AT «Універсал банк» № НОМЕР_3 , відкриту на ім`я ОСОБА_10 , яка перебувала у користуванні ОСОБА_11 , які були зняті останнім із вказаного рахунку 22.08.2021 о 23:10, таким чином таємно викрав кошти ОСОБА_6 , чим спричинив матеріальну шкоду на суму 1000,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім цього, 23.08.2021 близько 18:00, точної години досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 перебував за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де за допомогою мобільного телефону та використовуючи сім-картку мобільного оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 та здобута злочинним способом, попередньо отримавши за допомогою ОСОБА_8 доступ до облікового запису «Google Account» ОСОБА_6 внаслідок здійснення заміни пароля облікового запису, тим самим отримав доступ до наявної інформації. В подальшому ОСОБА_7 через мобільний додаток «Приват24», що є Інтернет - банкінгом, системою, призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ КБ «ПриватБанк», ввів пін - код, який був збережений в обліковому записі «Google Account», до карткового рахунку № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , для входу в «Приват24».

Надалі ОСОБА_7 , маючи доступ до особистого кабінету ОСОБА_6 в автоматизованій системі АТ КБ ПриватБанк «Приват24», без згоди та відома останнього, використовуючи систему, призначену для дистанційного керування банківськими рахунками АТ КБ «ПриватБанк» Інтернет - банкінг «Приват24», який згідно із Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є мобільним платіжним інструментом та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно - телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, переслідуючи умисел, направлений на здійснення протиправних дій у сфері використання електронно - обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, та усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді витоку інформації, порушуючи процедуру отримання дозволу на проведення операції з використанням спеціального платіжного засобу (авторизації) за допомогою мобільного додатку «Приват24» AT КБ «ПриватБанк», раніше встановленого на його мобільний телефон із мобільним номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , шляхом введення попередньо зміненого ним паролю до облікового запису «Google Account», використовуючи дані клієнта Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_6 , умисно, несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального платіжного засобу або уповноваженої особи, повторно втрутився у роботу автоматизованої системи АТ КБ «ПриватБанк» Інтернет - банкінг «Приват24», тобто в роботу автоматизованої системи, що призвело до витоку інформації, що виразилось у відображенні даних поточного стану рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в AT КБ «ПриватБанк» на ім я ОСОБА_6 , та отримав можливості здійснювати за допомогою мобільного додатку «Приват24» фінансові операції.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку інформації та порушення встановленого порядку її маршрутизації, повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 361 КК України.

Крім цього, 23.08.2021 близько 18:16 ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, маючи доступ до Інтернет-банкінгу ОСОБА_6 , за допомогою програми «Приват 24» з мобільного телефону з сім-картою мобільного оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 , що є фінансовим номером клієнта AT КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6 , за допомогою доступу до мережі Інтернет на сайті з онлайн кредитування «ІНФОРМАЦІЯ_7» створив онлайн заявку на укладення договору про надання онлайн кредиту без конкретної споживчої мети, а саме: договору про споживчий кредит № НОМЕР_4 на умовах строковості, зворотності, платності, зазначивши в онлайн заявці в якості контактних даних мобільний номер телефону оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 та банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , яка була погоджена TOB «Мілоан», що призвело до укладення від імені та без відома ОСОБА_12 між ним як позичальником кредиту та кредитодавцем TOB «Мілоан» договірних відносин на умовах, визначених договором, а саме: отримання грошових коштів TOB «Мілоан» у тимчасове, строкове, платне користування в розмірі 1000,00 грн, які кредитодавцем були зараховані 23.08.2021 о 19:26 на банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_12 .

Надалі ОСОБА_7 , маючи можливість доступу та повного контролю рахунків ОСОБА_6 , відкритих в AT КБ «ПриватБанк», повторно, шляхом обману (шахрайства) заволодів грошовими коштами TOB «Мілоан», отриманих у результаті оформлення через мережу Інтернет вищевказаного онлайн кредиту в сумі 1000,00 грн, здійснивши операції перерахування грошових коштів з банківської карти № НОМЕР_2 , відкритої на ім`я ОСОБА_6 , на банківську карту № НОМЕР_5 , відкриту в AT «Державний ощадний банк» на ім`я ОСОБА_13 , чим завдав збитків TOB «Мілоан» на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України.

Крім цього, 23.08.2021 о 18:16 ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, шляхом вільного доступу, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, використовуючи додаток «Приват24» AT КБ « ПриватБанк », встановлений на мобільному телефоні з сім-карткою мобільного оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 , що є фінансовим номером клієнта AT КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6 , а також попередньо отримавши з облікового запису «Google Account» пароль доступу до особистого кабінету ОСОБА_6 у додатку « Приват24 », за допомогою доступу до мережі Інтернет на сайті з онлайн кредитування «Мілоан» створив онлайн заявку на укладення договору про надання онлайн кредиту без конкретної споживчої мети, а саме: договору про споживчий кредит № НОМЕР_4 на умовах строковості, зворотності, платності, зазначивши в онлайн заявці в якості контактних даних номер мобільного оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 та банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , яка була погоджена TOB «Мілоан», що призвело до укладення від імені та без відома ОСОБА_6 між ним як позичальником кредиту та кредитодавцем TOB «Мілоан» договірних відносин на умовах, визначених договором, а саме: отримання грошових коштів у тимчасове, строкове, платне користування в розмірі 1000,00 грн, які кредитодавцем були зараховані на банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_6 .

Надалі 23.08.2021 о 19:30 ОСОБА_7 , маючи можливість доступу та повного контролю рахунків ОСОБА_6 , відкритих в AT КБ «ПриватБанк», здійснив операцію перерахування грошових коштів з банківської карти № НОМЕР_2 , відкритої на ім`я ОСОБА_6 , на банківську карту AТ «Державний ощадний банк» № НОМЕР_5 , відкриту на ім`я ОСОБА_13 , яка перебувала у користуванні ОСОБА_9 та які були зняті останнім із вказаного рахунку 23.08.2021 о 19:41, таким чином таємно викрав кошти ОСОБА_6 , чим спричинив матеріальну шкоду на суму 1000,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, не визнав та дав показання про те, що з потерпілим ОСОБА_6 знайомий. У серпні 2021 року, точної дати не пригадує, в с. Грабовець Стрийського району біля магазину зі столу викрав мобільний телефон ОСОБА_6 , за що засуджений вироком Стрийського міськрайонного суду до покарання у виді 6 місяців арешту, яке відбув повністю. Після крадіжки він пішов у с. Дуліби, звідки на автобусі поїхав у м. Стрий, де біля магазину «Христина» зустрів ОСОБА_14 , з яким була його сестра ОСОБА_15 , та продав йому викрадений мобільний телефон із сім-картою за 1000 грн. Телефон був заблокований. Після цього він пішов до мами та більше їх не бачив. Повністю заперечує свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, однак надавав визнавальні показання, що саме він вчиняв інкриміновані йому злочини, щоб вигородити свою сестру Кіжнер Грету. Під час допиту потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 він не ставив питання, незважаючи на почуті показання, в тому числі з приводу того, що саме він разом із ОСОБА_16 приходив до ОСОБА_11 та просив надати йому банківську картку для перерахунку коштів, які надалі зняв ОСОБА_11 в сумі 1000 грн та передав їх ОСОБА_4 . Вважає, що свідок плутається у показах, оскільки неодноразово брав у нього банківську карту. Під час досудового розслідування надавав неправдиві показання, щоб його сестру ОСОБА_17 , яка була вагітною, не притягнули до кримінальної відповідальності за те, що вона брала кредит через ту саму викрадену ним у ОСОБА_6 сім-картку, яку він їй передав, тому всі дії вчиняла його сестра ОСОБА_15 .

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_4 винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, суд розцінює як обраний обвинуваченим спосіб захисту, намір приховати свої злочинні дії та уникнути відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, оскільки винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, за викладених вище обставин повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

показаннями потерпілого ОСОБА_6 про те, що в серпні 2021 року в нього було викрадено мобільний телефон марки «Самсунг», в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 , які йому повернуті не були. Через два дні відновив сім-картку, після чого почав відновлювати доступ до «гугл - аккаунта». Тоді на своїй електронній пошті побачив повідомлення від кредитної компанії про отримання кредиту на його ім`я, при цьому звернув увагу, що видача кредиту та узгодження суми були датовані тим числом, коли в нього викрали мобільний телефон, тільки пізніше за часом. Одне повідомлення надійшло на його електронну пошту від компанії «1 безпечне агентство необхідних кредитів», до якого був долучений договір позики, а інше смс-повідомлення надійшло від кредитної компанії «Мілоан». Банківський рахунок на його ім`я був відкритий АТ КБ «ПриватБанк», на який з кожної із вказаних кредитних компаній було зараховано по 1000 грн на загальну суму 2000 грн, які були зняті з його банківської картки. Тоді він звернувся в поліцію, отримав виписку про рух коштів по його банківському рахунку та долучив усі документи. Представники кредитних компаній вимагають повернення ним боргу за кредитами, які він не отримував. Вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 , попередньо викравши його мобільний телефон разом із сім-карткою, скористався нею для отримання кредитів від його імені та без його відома. На даний час матеріальна шкода обвинуваченим йому не відшкодована. Просить карати його за законом;

показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що в серпні 2021 року своєї банківської картки не мав, користувався банківською карткою «Монобанку», яка належала його матері ОСОБА_10 , котру вона передала на його прохання. Банківську картку матері передав ОСОБА_4 на його прохання, щоб зняти з неї грошові кошти, які мали бути на неї надіслані. При цьому, повідомив і пін-код до неї. ОСОБА_4 попросив картку, бо йому мали надійти гроші, які він хотів з неї зняти. Банківську карту матері надавав йому неодноразово. З потерпілим ОСОБА_6 він незнайомий та жодних грошових коштів він йому не винен. Передавав банківську картку ОСОБА_4 з умовою, щоб на неї не переказували кошти, здобуті шахрайським способом, оскільки це карта його мами, а він не хотів, щоб вона від цього постраждала, на що ОСОБА_4 запевнив його, що гроші мали скинути його тітка чи дядько. Чому ОСОБА_4 просив у нього банківську картку, йому невідомо, мабуть, тому, що своєї він не мав. Пригадує, що до нього прийшли ОСОБА_4 та Кіжнер Грета, просили, хто саме не пригадує, щоб піти з ними та зняти з банківської картки гроші, на що він погодився. Один раз знімав грошові кошти в сумі 1000 грн в їхній присутності в банкоматі, що по вул. 1-го Листопада у м. Стрию . Жодної грошової винагороди за це він не отримав. Знявши грошові кошти в сумі 1000 грн, віддав їх ОСОБА_4 , а банківську картку забрав. При цьому, особисто запитував у ОСОБА_4 про походження вказаних коштів та з його відповіді зрозумів, що вони «чисті». Після цього банківська картка була в нього, якою він користувався постійно та матері не повертав аж до свого затримання;

показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що станом на серпень 2021 року в неї була банківська картка «Монобанку», яка належать АТ «Універсал Банк», яку використовувала для соціальних потреб та на прохання сина ОСОБА_11 передала в користування останньому, оскільки своєї картки він не мав. Деколи на цю картку його дівчина на ім`я ОСОБА_18 перераховувала кошти. Яким чином він нею користувався, їй невідомо. Надалі, її викликали в поліцію, де вона дізналася про те, що на її банківську карту перераховували якісь кошти, однак їй про це нічого невідомо. Також син ОСОБА_11 повідомив, що цю банківську картку він комусь передав. ОСОБА_6 вона не знає, кошти ця особа їй не була винна, чому на її банківську картку надійшли кошти в сумі 1000 грн від ОСОБА_6 їй невідомо. Коли син повернув їй банківську картку і чи повернув її, не пам`ятає, оскільки цим не цікавилася. Обвинувачений ОСОБА_4 ніколи до них додому не приходив. Про те, що він знайомий її сина, дізналася в поліції;

протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 17.01.2022 та протоколом одночасного допиту свідка ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_4 від 15.02.2022, яка під час досудового розслідування надавала показання про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, а саме, що 22.08.2021 вона перебувала за місцем свого проживання, куди прийшов її рідний брат ОСОБА_19 та попросив зайти в «гугл акаунт», оскільки забув пароль, на що вона погодилася йому допомогти, при цьому, прийшло смс з паролем та вона його змінила, після чого в диспетчері паролів був наявний пароль до «Приват24», який ОСОБА_4 скопіював та зайшов у додаток « Приват24 », де коштів на рахунку не було. Тоді ОСОБА_4 зайшов на сайт кредитної спілки « Клік Кредіт » та оформив кредит на суму 1000,00 грн, для чого ввів номер телефону «Лайфселл» та пароль від «Приват24», який був збережений в акаунті. Надалі ОСОБА_4 зателефонував до свого друга ОСОБА_11 та попросив дати йому банківську картку, на що він погодився та приніс банківську карту своєї матері, якою він користувався. На вказану карту перерахували кошти та разом пішли до банкомату «Ощадбанк» біля центру зайнятості, де ОСОБА_11 сам зняв грошові кошти. Наступного дня 23.08.2021 вона перебувала за місцем свого проживання, де її рідний брат ОСОБА_4 попросив, щоб вона знову допомогла йому взяти онлайн кредит, він сам буде вводити дані, а вона повинна дивитися, чи правильно. Надалі ОСОБА_4 зайшов на сайт кредитної спілки «Мілоан» та для оформлення кредиту в сумі 1000,00 грн ввів номер телефону «Лайфселл» та пароль від « Приват24 », який був збережений в акаунті. Дані кошти перерахували на «Скарбничку» на рахунок АТ КБ «ПриватБанк», після чого ОСОБА_4 . піщов до їхнього сусіда ОСОБА_13 та попросив банківську картку, пояснивши, що йому мають скинути гроші, а він своєї картки не має, на що ОСОБА_13 погодився, передав ОСОБА_20 свою банківську картку та повідомив пароль до неї. На вказану картку ОСОБА_21 перерахував 1000,00 грн, передав картку їй та вона того ж дня зняла кошти, взяті в кредит, в банкоматі «Ощадбанк» біля центру зайнятості в м. Стрию, які надалі передала брату, який за надану нею допомогу коштів не давав, при цьому попередньо повідомив, що сім-картка його, однак він забув пароль до акаунта та йому терміново потрібні кошти. Під час одночасного допиту підозрюваний ОСОБА_4 підтримав надані ОСОБА_8 показання та уточнив, що 23.08.2021 грошові кошти, які надійшли від ТОВ «Мілоан» він перерахував на «Скарбничку», а вже потім на картку ОСОБА_13 . Зазначив, що повідомляв сестрі ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , що бере кредитні кошти на себе /Т. 1 а.с. 245-251/;

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000660 від 11.09.2021, відповідно до якого внесено відомості про те, що 10.09.2021 в Стрийське РУП ГУ НП у Львівській області з письмовою заявою звернувся ОСОБА_6 , в якій просив вжити заходи до невідомої особи, яка скориставшись його персональними даними, оформила на його ім`я онлайн кредити на загальну суму 3000 грн, та несанкціоновано втрутившись у роботу комп`ютерних мереж, через додаток «Приват24» переказала дані кошти на банківську картку невідомої особи /Т. 2 а.с. 15/;

заявою ОСОБА_6 від 10.09.2021 про вчинення злочину, зареєстрованою в ЄО 10.09.2021 за № 10742, відповідно до якої останній просить вжити заходи до невідомої особи, яка скориставшись його персональними даними, 22 серпня-23 серпня 2021 року оформила на його ім`я онлайн кредити на суму 3000 грн та через додаток «Приват24» переказала дані кошти на банківську картку, яка належить невідомій особі, чим спричинила йому матеріальні збитки на вищевказану суму /Т. 2 а.с. 16/;

випискою про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_6 та скріншотами з мобільного додатку, з яких вбачається факт надходження грошових коштів у сумі по 1000 грн та подальше їх перерахування на два різні банківські рахунки, які належать ОСОБА_10 та ОСОБА_13 /Т. 2 а.с. 17-19/;

клопотанням слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській оласті ОСОБА_22 від 19.10.2021 про тимчасовий доступ до речей і документів, що становлять банківську таємницю і знаходяться в АТ «Державний ощадний банк України», а саме: даних власника рахунку № НОМЕР_5 та інформації про рух коштів та інші операції по рахунку №143531 /Т. 2 а.с. 25-27/;

ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_23 від 25.10.2021 про надання тимчасового доступу до речей і документів, що становлять банківську таємницю і знаходяться у володінні АТ «Державний ощадний банк України», а саме: даних власника рахунку № НОМЕР_5 та інформації про рух коштів та інші операції по рахунку № 143531 /Т. 2 а.с. 28/;

протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 24.12.2021, відповідно до якого у приміщенні філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» вилучено магнітні носії СD-R диски з інформацією та фотоматеріалами особи, якою здійснювалося зняття коштів, щодо руху коштів по банківському рахунку ОСОБА_13 № НОМЕР_5 , з якої вбачається надходження 23.08.2021 о 19:30 грошових коштів від потерпілого ОСОБА_6 в сумі 1000 грн та зняття вказаної суми 23.08.2021 о 19:41. При цьому, з наданих фотоматеріалів вбачається, що особою, якою здійснювалося зняття грошових коштів, є ОСОБА_8 /Т. 2 а.с. 29-48/;

клопотанням слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській оласті ОСОБА_24 від 08.12.2021 про тимчасовий доступ до речей і документів, що становлять банківську таємницю і знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк», а саме: даних власника карткового рахунку № НОМЕР_2 та інформації про рух коштів та інші операції по рахунку №935609 /Т. 2 а.с. 50-55/;

ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_23 від 10.12.2021 про надання тимчасового доступу до речей і документів, що становлять банківську таємницю і знаходяться у володінні АТ КБ «ПриватБанк», а саме: даних власника карткового рахунку № НОМЕР_2 та інформації про рух коштів та інші операції по рахунку № 935609 /Т. 2 а.с. 56-57/;

протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 02.02.2022, відповідно до якого у приміщенні АТ КБ «ПриватБанк», що по вул. Липинського, 13А в м. Львові, вилучено магнітний носій СD-R диск з інформацією щодо руху коштів по банківському рахунку потерпілого ОСОБА_6 , що підтверджує надходження від кредитодавців 22.08.2021 о 22:56 грошових коштів у сумі 1000 грн та 23.08.2021 о 19:26 грошових коштів у сумі 1000 грн /Т. 2 а.с. 58-62/;

клопотанням слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській оласті ОСОБА_24 від 02.12.2021 про тимчасовий доступ до речей і документів, що становлять банківську таємницю і знаходяться в АТ «Універсал Банк», а саме: даних власника карткового рахунку № НОМЕР_3 та інформації про рух коштів та інші операції по рахунку №755836 /Т. 2 а.с. 64-69/;

ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_23 від 03.12.2021 про надання тимчасового доступу до речей і документів, що становлять банківську таємницю і знаходяться у володінні АТ«Універсал Банк», а саме: даних власника карткового рахунку № НОМЕР_3 та інформації про рух коштів та інші операції по картковому рахунку № НОМЕР_3 /Т. 2 а.с. 70-71/;

протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 26.01.2022, відповідно до якого у приміщенні АТ «Універсал Банк», що по вул. Федьковича, 51 в м. Львові, вилучено інформацію щодо руху коштів по банківському рахунку ОСОБА_10 № НОМЕР_3 , з якої вбачається надходження 22.08.2021 о 22:59 грошових коштів від потерпілого ОСОБА_6 в сумі 1000 грн та зняття вказаної суми 22.08.2021 о 23:10 /Т. 2 а.с. 72-83/;

договором про споживчий кредит № 3837995 від 23.08.2021 з додатками до нього, з яких вбачається укладення договору від імені потерпілого ОСОБА_6 з ТОВ «Мілоан» на суму 1000 грн, де зазначено всі відомості про потерпілого /Т. 2 а.с. 86-110/;

договором позики № 665185 від 22.08.2021 з додатками до нього, з яких вбачається укладення договору від імені потерпілого ОСОБА_6 з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на суму 1000 грн, де зазначено всі відомості про потерпілого /Т. 2 а.с. 84-85, 111-113/;

заявою потерпілого ОСОБА_6 від 01.02.2022 про долучення копій документів, а саме: скріншоту з електронної пошти, договору позики, укладеного з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» № 665185 від 22.08.2021 з додатком до нього, які надійшли на особисту електронну пошту потерпілого ОСОБА_6 , котрі є аналогічними тим, які надані фінансовою установою на запит слідчого /Т. 2 а.с. 115-118/;

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000134 від 15.02.2022, відповідно до якого внесено відомості про те, що ОСОБА_4 , маючи можливість доступу та повного контролю рахунків ОСОБА_6 , відкритих в AT КБ «ПриватБанк», шляхом обману (шахрайства) заволодів грошовими коштами TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів», отриманих у результаті оформлення через мережу Інтернет онлайн кредиту в сумі 1000,00 грн, здійснивши операції перерахування грошових коштів з банківської карти № НОМЕР_2 , відкритої на ім`я ОСОБА_6 , на банківську карту, відкриту в AT «Універсал банк» на ім`я ОСОБА_10 , чим завдав збитків TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на вказану суму, у зв`язку з чим у діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України /Т. 2 а.с. 119-120/;

рапортом слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_24 від 15.02.2022 про реєстрацію кримінального правопорушення /Т. 2 а.с. 121/;

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000135 від 15.02.2022, відповідно до якого внесено відомості про те, що ОСОБА_4 , маючи можливість доступу та повного контролю рахунків ОСОБА_6 , відкритих в AT КБ «ПриватБанк», здійснив операцію перерахування грошових коштів з банківської карти № НОМЕР_2 , відкритої на ім`я ОСОБА_6 , на банківську карту AT «Універсал банк», відкриту на ім`я ОСОБА_10 , яка перебувала у користуванні ОСОБА_11 , які були зняті останнім із вказаного рахунку 22.08.2021 о 23:10, таким чином таємно викрав кошти ОСОБА_6 , чим спричинив матеріальну шкоду на суму 1000,00 гривень, у зв`язку з чим у діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України /Т. 2 а.с. 122-123/;

рапортом слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_24 від 15.02.2022 про реєстрацію кримінального правопорушення /Т. 2 а.с. 124/;

постановою про об`єднання матеріалів досудових розслідуванб від 15.02.2022, якою матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях № 0000660 від 11.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, № 0000134 від 15.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та № 0000135 від 15.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, об`єднано в одне прводження, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000660 /Т. 2 а.с. 125-130/;

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000176 від 14.03.2022, відповідно до якого внесено відомості про те, що ОСОБА_4 , маючи доступ до особистого кабінету ОСОБА_6 в автоматизованій системі АТ КБ ПриватБанк «Приват24», без згоди та відома останнього, використовуючи систему, призначену для дистанційного керування банківськими рахунками АТ КБ «ПриватБанк» Інтернет - банкінг «Приват24», який згідно із Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є мобільним платіжним інструментом та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно - телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, переслідуючи умисел, направлений на здійснення протиправних дій у сфері використання електронно - обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, та усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді витоку інформації, порушуючи процедуру отримання дозволу на проведення операції з використанням спеціального платіжного засобу (авторизації) за допомогою мобільного додатку «Приват24» AT КБ «ПриватБанк», раніше встановленого на його мобільний телефон із мобільним номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , шляхом введення попередньо зміненого ним паролю до облікового запису «Google Account», використовуючи дані клієнта Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_6 , умисно, несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального платіжного засобу або уповноваженої особи, повторно втрутився у роботу автоматизованої системи АТ КБ «ПриватБанк» Інтернет - банкінг «Приват24», тобто в роботу автоматизованої системи, що призвело до витоку інформації, що виразилось у відображенні даних поточного стану рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в AT КБ «ПриватБанк» на ім я ОСОБА_6 , та отримав можливості здійснювати за допомогою мобільного додатку «Приват24» фінансові операції /Т. 2 а.с. 131-132/;

рапортом слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_25 від 14.03.2022 про реєстрацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України /Т. 2 а.с. 133/;

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000177 від 14.03.2022, відповідно до якого внесено відомості про те, що ОСОБА_4 , маючи можливість доступу та повного контролю рахунків ОСОБА_6 , відкритих в AT КБ «ПриватБанк», повторно, шляхом обману (шахрайства) заволодів грошовими коштами TOB «Мілоан», отриманих у результаті оформлення через мережу Інтернет онлайн кредиту в сумі 1000,00 грн, здійснивши операції перерахування грошових коштів з банківської карти № НОМЕР_2 , відкритої на ім`я ОСОБА_6 , на банківську карту № НОМЕР_5 , відкриту в AT «Державний ощадний банк» на ім`я ОСОБА_13 , чим завдав збитків TOB «Мілоан» на вказану суму /Т. 2 а.с. 134-135/;

рапортом слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_25 від 14.03.2022 про реєстрацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України /Т. 2 а.с. 136/;

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000178 від 14.03.2022, відповідно до якого внесено відомості про те, що ОСОБА_4 , маючи можливість доступу та повного контролю рахунків ОСОБА_6 , відкритих в AT КБ «ПриватБанк», здійснив операцію перерахування грошових коштів з банківської карти № НОМЕР_2 , відкритої на ім`я ОСОБА_6 , на банківську карту AТ «Державний ощадний банк» № НОМЕР_5 , відкриту на ім`я ОСОБА_13 , яка перебувала у користуванні ОСОБА_9 та які були зняті останнім із вказаного рахунку 23.08.2021 о 19:41, таким чином таємно викрав кошти ОСОБА_6 , чим спричинив матеріальну шкоду на суму 1000,00 гривень /Т. 2 а.с. 137-138/;

рапортом слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_25 від 14.03.2022 про реєстрацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України /Т. 2 а.с. 139/;

постановою про об`єднання матеріалів досудових розслідуванб від 14.03.2022, якою матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях № 0000660 від 11.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч.3 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, № 0000176 від 14.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України, № 0000177 від 14.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та №0000178 від 14.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, об`єднано в одне прводження, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000660 /Т. 2 а.с. 140-150/;

вироком Стрийського міськрайонного суду від 28.12.2021, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України за фактом вчинення 22.08.2021 близько 14:00 у с. Грабовець Стрийського району Львівської області на території магазину «Продукти», що по вул. Поповича, 116, крадіжки мобільного телефону марки «Samsung Galaxy M215F» з сім-карткою мобільного оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_6 /Т. 2 а.с. 161-162/;

витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000176 від 22.08.2021 за ч. 1 ст. 185 КК України, відповідно до якого внесено відомості про те, що 22.08.2021 в Стрийське РУП ГУ НП у Львівській області надійшла письмова заява ОСОБА_6 про те, щоб вжити заходи до невідомої особи, яка 22.08.2021 близько 15:30 таємно, шляхом вільного доступу викрала його мобільний телефон марки «Samsung Galaxy M21» зеленого кольору з сім-карткою мобільного оператора «Лайфселл», який він залишив на столі на подвір`ї неподалік продуктового магазину в с. Грабовець, чим заподіяла матеріальну шкоду на суму 5300 грн /Т. 3 а.с. 11/;

протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 від 23.08.2021, який під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000176 від 22.08.2021 надавав показання про вчинення ОСОБА_4 22.08.2021 близько 15:00 крадіжки його мобільного телефону марки «Samsung Galaxy M21» зеленого кольору з сім-карткою мобільного оператора «Лайфселл» /Т. 3 а.с. 12-13/;

протоколом допиту свідка ОСОБА_26 від 24.08.2021, який під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000176 від 22.08.2021 надавав показання про те, що на прохання ОСОБА_27 в ломбарді « Скарбниця », що по вул. Валова в м. Стрию, заклав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy M21» зеленого кольору, який останньому дав ОСОБА_28 3 а.с. 14-16/;

протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 28.08.2021, який під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000176 від 22.08.2021 надавав показання про те, що 22.08.2021 ОСОБА_21 сказав йому продати мобільний телефон марки «Samsung Galaxy M21» синьо-зеленого кольору, а йому віддати 1000 грн. Телефон був включений, чи була всередині сім-карта, не перевіряв. Він погодився, але оскільки не мав паспорта, попросив ОСОБА_29 здати цей мобільний телефон у ломбард на свій паспорт, що той і зробив, отримавши за нього кошти в сумі 2670 грн, з яких 1000 грн він відав ОСОБА_20 , а решту - залишив собі /Т. 3 а.с. 17-19/;

відповіддю ПТ «Ломбард «Фінанс» № 603/08 від 26.08.2021 про те, що мобільний телефон марки «Samsung Galaxy M21» з 22.08.2021 по теперішній час дійсно закладався до ломбардного відділення ПТ «Ломбард «Фінанс» ОСОБА_26 /Т. 3 а.с. 20/.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Відповідно до постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 701/613/16-к обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до позиції ВС/ККС, висловленої в постанові від 11.02.2020 у справі №761/33311/15-к, під час розгляду кримінального провадження, даючи оцінку допустимості доказу, суд має проаналізувати критерії допустимості таких доказів, як-от: законність джерела, законність способу отримання, процесуальне оформлення перебігу й результатів слідчої дії.

За змістом статей 86-87 КПК України ключовою умовою визнання доказів недопустимими є встановлення факту їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому, зібрані таким шляхом докази не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення, оскільки це порушує право особи на справедливий судовий розгляд.

Перевірка доказів на їх допустимість є однією з найважливіших гарантій забезпечення прав і свобод людини в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З огляду на це, суд має детально аналізувати надані сторонами докази на предмет їх допустимості.

У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів згідно зі ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, який ухвалив вирок, і ці вимоги закону судом дотримано у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, що також і закріплено в ч. 4 ст. 17 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 року (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, у межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінально-процесуального законодавства.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають.

Суд не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що в його діях відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 190,ч. 2 ст. 185 КК України, та вважає, що сукупністю зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказів вина обвинуваченого доведена в повному обсязі.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він невинуватий у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 190,ч. 2 ст. 185 КК України, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами:

випискою про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_6 та скріншотами з мобільного додатку, з яких вбачається факт надходження грошових коштів у сумі по 1000 грн та подальше їх перерахування на два різні банківські рахунки, які належать ОСОБА_10 та ОСОБА_13 ;

протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 24.12.2021, відповідно до якого у приміщенні філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» вилучено магнітні носії СD-R диски з інформацією та фотоматеріалами особи, якою здійснювалося зняття коштів, щодо руху коштів по банківському рахунку ОСОБА_13 № НОМЕР_5 , з якої вбачається надходження 23.08.2021 о 19:30 грошових коштів від потерпілого ОСОБА_6 в сумі 1000 грн та зняття вказаної суми 23.08.2021 о 19:41. При цьому, з наданих фотоматеріалів вбачається, що особою, якою здійснювалося зняття грошових коштів, є ОСОБА_8 ;

протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 02.02.2022, відповідно до якого у приміщенні АТ КБ «ПриватБанк», що по вул. Липинського, 13А в м. Львові, вилучено магнітний носій СD-R диск з інформацією щодо руху коштів по банківському рахунку потерпілого ОСОБА_6 , що підтверджує надходження від кредитодавців 22.08.2021 о 22:56 грошових коштів у сумі 1000 грн та 23.08.2021 о 19:26 грошових коштів у сумі 1000 грн;

протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 26.01.2022, відповідно до якого у приміщенні АТ «Універсал Банк», що по вул. Федьковича, 51 в м. Львові, вилучено інформацію щодо руху коштів по банківському рахунку ОСОБА_10 № НОМЕР_3 , з якої вбачається надходження 22.08.2021 о 22:59 грошових коштів від потерпілого ОСОБА_6 в сумі 1000 грн та зняття вказаної суми 22.08.2021 о 23:10;

договором про споживчий кредит № 3837995 від 23.08.2021 з додатками до нього, з яких вбачається укладення договору від імені потерпілого ОСОБА_6 з ТОВ «Мілоан» на суму 1000 грн, де зазначено всі відомості про потерпілого;

договором позики № 665185 від 22.08.2021 з додатками до нього, з яких вбачається укладення договору від імені потерпілого ОСОБА_6 з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на суму 1000 грн, де зазначено всі відомості про потерпілого;

заявою потерпілого ОСОБА_6 від 01.02.2022 про долучення копій документів, а саме: скріншоту з електронної пошти, договору позики, укладеного з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» № 665185 від 22.08.2021 з додатком до нього, які надійшли на особисту електронну пошту потерпілого ОСОБА_6 , котрі є аналогічними тим, які надані фінансовою установою на запит слідчого;

показаннями потерпілого, свідків.

Так, показаннями потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні встановлено, що в серпні 2021 року в нього було викрадено мобільний телефон марки «Самсунг», в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 , які йому повернуті не були. Через два дні відновив сім-картку, після чого почав відновлювати доступ до «гугл - аккаунта». Тоді на своїй електронній пошті побачив повідомлення від кредитної компанії про отримання кредиту на його ім`я, при цьому звернув увагу, що видача кредиту та узгодження суми були датовані тим числом, коли в нього викрали мобільний телефон, тільки пізніше за часом. Одне повідомлення надійшло на його електронну пошту від компанії «1 безпечне агентство необхідних кредитів», до якого був долучений договір позики, а інше смс-повідомлення надійшло від кредитної компанії «Мілоан». Банківський рахунок на його ім`я був відкритий АТ КБ «ПриватБанк», на який з кожної із вказаних кредитних компаній було зараховано по 1000 грн на загальну суму 2000 грн, які були зняті з його банківської картки. Тоді він звернувся в поліцію, отримав виписку про рух коштів по його банківському рахунку та долучив усі документи. Представники кредитних компаній вимагають повернення ним боргу за кредитами, які він не отримував,так як обвинувачений ОСОБА_4 , попередньо викравши його мобільний телефон разом із сім-карткою, скористався нею для отримання кредитів від його імені та без його відома.

Показаннями свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні встановлено, що в серпні 2021 року своєї банківської картки він не мав, користувався банківською карткою «Монобанку», яка належала його матері ОСОБА_10 , котру вона передала на його прохання. Банківську картку матері передав ОСОБА_4 на його прохання, щоб зняти з неї грошові кошти, які мали бути на неї надіслані. При цьому, повідомив і пін-код до неї. ОСОБА_4 попросив картку, бо йому мали надійти гроші, які він хотів з неї зняти. Банківську карту матері надавав йому неодноразово. З потерпілим ОСОБА_6 він незнайомий та жодних грошових коштів він йому не винен. Передавав банківську картку ОСОБА_4 з умовою, щоб на неї не переказували кошти, здобуті шахрайським способом, оскільки це карта його мами, а він не хотів, щоб вона від цього постраждала, на що ОСОБА_4 запевнив його, що гроші мали скинути його тітка чи дядько. Чому ОСОБА_4 просив у нього банківську картку, йому невідомо, мабуть, тому, що своєї він не мав. Пригадує, що до нього прийшли ОСОБА_4 та Кіжнер Грета, просили, хто саме не пригадує, щоб піти з ними та зняти з банківської картки гроші, на що він погодився. Один раз знімав грошові кошти в сумі 1000 грн в їхній присутності в банкоматі, що по вул. 1-го Листопада у м. Стрию . Жодної грошової винагороди за це він не отримав. Знявши грошові кошти в сумі 1000 грн, віддав їх ОСОБА_4 , а банківську картку забрав. При цьому, особисто запитував у ОСОБА_4 про походження вказаних коштів та з його відповіді зрозумів, що вони «чисті». Після цього банківська картка була в нього, якою він користувався постійно та матері не повертав аж до свого затримання.

Показаннями свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні встановлено, що станом на серпень 2021 року в неї була банківська картка «Монобанку», яка належать АТ «Універсал Банк», котру вона використовувала для соціальних потреб та на прохання сина ОСОБА_11 передала в користування останньому, оскільки своєї картки він не мав. Деколи на цю картку його дівчина на ім`я ОСОБА_18 перераховувала кошти. Яким чином він нею користувався, їй невідомо. Надалі, її викликали в поліцію, де вона дізналася про те, що на її банківську карту перераховували якісь кошти, однак їй про це нічого невідомо. Також син ОСОБА_11 повідомив, що цю банківську картку він комусь передав. ОСОБА_6 вона не знає, кошти ця особа їй не була винна, чому на її банківську картку надійшли кошти в сумі 1000 грн від ОСОБА_6 їй невідомо.

За змістом кримінально-процесуального закону до предмета показань свідка належать обставини, що мають пряме чи опосередковане відношення до події кримінального правопорушення, форми вини, наслідків кримінального правопорушення, даних, що належать до показань інших свідків, експертів, їх висновків, понятих та інших учасників процесу, відомості про факти, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та взаємовідносини свідка з ними і з потерпілим. Знання характеру цих взаємовідносин (нормальні, дружні, родинні, ворожі, неприязні, відсутні будь-які відносини, оскільки бачив (чув) вперше, тощо) дозволить дати правильну оцінку відповідних показань, висновків і процесуальних дій указаних осіб.

Згідно з послідовною практикою ЄСПЛ необхідним елементом справедливості судового провадження є наявність в обвинуваченого можливості реалізувати своє право за підпунктом «d» пункту 3 статті 6 Конвенції шляхом безпосереднього допиту свідка в присутності судді, який ухвалює остаточне рішення у справі.

В судовому засіданні встановлено, що зі свідком ОСОБА_11 в обвинуваченого дружні відносини, зі свідком ОСОБА_10 відсутні будь-які відносини, а відтак у свідків відсутні підстави наговорювати на обвинуваченого та обмовляти його.

Беручи до уваги протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 17.01.2022 та протокол одночасного допиту свідка ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_4 від 15.02.2022, суд звертає увагу, що на час розгляду кримінального провадження свідок ОСОБА_8 09.03.2023 о 14:42 перетнула державний кордон на виїзд у пункті пропуску «Шегині», а відтак з об`єктивних причин стороною обвинувачення не забезпечено явку свідка для його безпосереднього допиту судом, однак її показання мають важливе значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та особи, яка винна у його вчиненні. При цьому, суд бере до уваги таке.

Відповідно до пункту 16 статті 7 КПК безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, а стаття 23 КПК визначає, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Також Кодекс передбачає, що суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. А перше речення частини 4 статті 95 КПК передбачає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

10 вересня 2020 року Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 766/19891/17 вказав, що, ураховуючи положення ст. 23 КПК, суд має право визнати допустимими докази, які не були ним безпосередньо досліджені, лише у виключних випадках, передбачених процесуальним законом.

У справі № 750/5745/15-к від 19.11.2019 Верховний Суд вказав, що принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на найкраще забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини 3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати свідка проти нього, або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження. Однак Суд зазначає, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах. В залежності від обставин ця засада реалізується в різних формах, оскільки суд має узгоджувати її з іншими засадами кримінального процесу та/або легітимними інтересами суспільства чи окремих осіб. Наприклад, принцип безпосередності зазнає певних легітимних обмежень у випадку допиту особи, до якої застосовані заходи безпеки або яка відсутня безпосередньо в залі судового засідання (стаття 232 КПК), і такі легітимні обмеження не можна вважати порушенням принципу безпосередності. Також суди апеляційної та касаційної інстанцій в більшості випадків ґрунтують свої висновки на показаннях, які були надані в суді першої інстанцій, оскільки багаторазовий допит особи в судах різних інстанцій без вагомих причин не тільки був би обтяжливим для такої особи, учасників і суспільства, але й суперечив би самому змісту інстанційності. У цьому зв`язку Суд вважає доречними застосувати підходи, узагальнені ЄСПЛ у справі «Al Khawaja and Tahery v. the United Kingdom» при аналізі відповідності судового розгляду вимогам частини 1 та пункту «d» частини 3 статті 6 Конвенції. Ця справа стосувалася використання показань, наданих поліції під час досудового розслідування свідком, який на час судового розгляду справи помер. ЄСПЛ визнав, що за таких обставин і за умови додержання певних гарантій сторони захисту, використання таких показань не порушує вимоги частини 1 та пункту «d» частини 3 статті 6 Конвенції.

Суд вважає, що в даному випадку мають місце виняткові обставини, і показання свідка ОСОБА_8 повинні бути враховані судом як належний та допустимий доказ з огляду на те, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.2014 у справі «Хорнкастл проти Об`єднаного королівства» та висновків Європейського суду з прав людини у справі «Лука проти Італії» та «Мірілашвілі проти Росії» від 11.12.2008 національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких вимог:

1) вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду;

2) підтвердження показань свідків іншими доказами;

3) відсутність свідка через поважну причину.

Крім того, з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини показання свідків (без їхнього допиту в суді) можуть бути визнані належним доказом у кримінальній справі за умови, що вони є єдиним чи вирішальним доказом. Такий висновок було зроблено Європейським судом з прав людини у справі «Хорнкастл та інші проти Об`єднаного королівства» (рішення ЄСПЛ від 16.12.2014).

Суд зауважує, що свідок ОСОБА_8 під час допиту 17.01.2022 та одночасного допиту між нею та підозрюваним ОСОБА_4 15.02.2022 вказала на обставини, які повністю співпадають з обставинами злочинів, а саме, що 22.08.2021 вона перебувала за місцем свого проживання, куди прийшов її рідний брат ОСОБА_19 та попросив зайти в «гугл акаунт», оскільки забув пароль, на що вона погодилася йому допомогти, при цьому, прийшло смс з паролем та вона його змінила, після чого в диспетчері паролів був наявний пароль до «Приват24», який ОСОБА_4 скопіював та зайшов у додаток « Приват24 », де коштів на рахунку не було. Тоді ОСОБА_4 зайшов на сайт кредитної спілки « Клік Кредіт » та оформив кредит на суму 1000,00 грн, для чого ввів номер телефону «Лайфселл» та пароль від «Приват24», який був збережений в акаунті. Надалі ОСОБА_4 зателефонував до свого друга ОСОБА_11 та попросив дати йому банківську картку, на що він погодився та приніс банківську карту своєї матері, якою він користувався. На вказану карту перерахували кошти та разом пішли до банкомату «Ощадбанк» біля центру зайнятості, де ОСОБА_11 сам зняв грошові кошти. Наступного дня 23.08.2021 вона перебувала за місцем свого проживання, де її рідний брат ОСОБА_4 попросив, щоб вона знову допомогла йому взяти онлайн кредит, він сам буде вводити дані, а вона повинна дивитися, чи правильно він це робить. Надалі ОСОБА_4 зайшов на сайт кредитної спілки «Мілоан» та для оформлення кредиту в сумі 1000,00 грн ввів номер телефону «Лайфселл» та пароль від « Приват24 », який був збережений в акаунті. Дані кошти перерахували на «Скарбничку» на рахунок АТ КБ «ПриватБанк», після чого ОСОБА_4 піщов до їхнього сусіда ОСОБА_13 та попросив банківську картку, пояснивши, що йому мають скинути гроші, а він своєї картки не має, на що ОСОБА_13 погодився, передав ОСОБА_20 свою банківську картку та повідомив пароль до неї. На вказану картку ОСОБА_21 перерахував 1000,00 грн, передав картку їй та вона того ж дня зняла кошти, взяті в кредит, в банкоматі «Ощадбанк» біля центру зайнятості в м. Стрию, які надалі передала брату, який за надану нею допомогу коштів не давав, при цьому попередньо повідомив, що сім-картка його, однак він забув пароль до акаунта та йому терміново потрібні кошти. Під час одночасного допиту підозрюваний ОСОБА_4 підтримав надані ОСОБА_8 показання та уточнив, що 23.08.2021 грошові кошти, які надійшли від ТОВ «Мілоан» він перерахував на «Скарбничку», а вже потім на картку ОСОБА_13 .

Суд звертає увагу, що стороною захисту було заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_14 , оскільки показання вказаних свідків мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Суд вживав заходи для їх виклику в судове засідання. Враховуючи тривалість розгляду кримінального провадження та строк перебування обвинуваченого під вартою, численні виклики, які поверталися з відміткою про відсутність свідків за вказаною адресою, суд дійшов висновку про можливість завершення розгляду справи за відсутності свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_14 .

Суд враховує як належні та допустимі докази додатково відкриті в порядку п. 11 ст. 290 КПК України письмові докази, а саме: витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000176 від 22.08.2021 за ч. 1 ст. 185 КК України; протокол допиту потерпілого ОСОБА_6 від 23.08.2021; протокол допиту свідка ОСОБА_26 від 24.08.2021; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 28.08.2021; відповідь на запит з ПТ «Ломбард «Фінанс» № 603/08 від 26.08.2021, які спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_4 стосовно продажу ОСОБА_14 викраденого мобільного телефону разом із сім- картою потерпілого ОСОБА_6 , оскільки таких фактів вони не містять.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №555/2067/18 Суд вказав, що сама лише наявність багатьох різних версій, викладених стороною захисту, не покладає на суд обов`язку спростовувати кожну із них. Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Усі досліджені в судовому засіданні письмові докази є належними, допустимими і достовірними, такі зібрані в порядку, встановленому КПК України, жодної підстави, передбаченої ст. 87 КПК України, для визнання вказаних доказів недопустимими судом не встановлено.

Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду в справі № 728/578/19 від 07.12.2020 чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

На підставі наведеного інші докази, зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні, які хоча і непрямо стосуються фактів, які підлягають доказуванню, однак в своїй сукупності доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України.

Відтак суд вважає, що здобутими під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами доведено всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що до вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, може бути причетна його рідна сестра ОСОБА_15 чи інші особи є сумнівними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за цим правилом саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ, викладену в рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011, «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 (пункт 253), «Козинець проти України» від 06.12.2007 (пункт 54), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 (пункт 150), «Зякун проти України» від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочинів, інкримінованих обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами обвинуваченого.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 року, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 року; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ («Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені в судовому засіданні відповідно до вимог ст. 85, 94 КПК України всі вказані вище докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно і всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінальних правопорушень та дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у несанкціонованому втручанні в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку інформації та порушення встановленого порядку її маршрутизації; у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, повторно; у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно; у несанкціонованому втручанні в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку інформації та порушення встановленого порядку її маршрутизації, вчиненому повторно, доведена повністю, його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України.

Вказаний висновок суду узгоджується з п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява № 1637/04), в якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить з таких міркувань.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року в справі № 559/1037/16-к).

Однак у матеріалах судового провадження стосовно ОСОБА_4 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений розкаявся у вчинених ним кримінальних правопорушеннях, оскільки свою винуватість визнав лише в судових дебатах, неодноразово змінював свою позицію, то визнаючи вину частково, то заперечуючи свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень. Відтак суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 хоча і надав показання щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, однак він не висловив жалю з приводу цього, осуду своєї поведінки, а також готовності нести покарання, що свідчить про відсутність критичної оцінки вчиненого та відповідно щирого каяття.

Відтак обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальними правопорушеннями наслідків, спосіб вчинення кримінальних правопорушень та їх мотиви, форму вини, особу обвинуваченого, який раніше судимий за злочини проти власності, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, не працює, позицію потерпілого, який просить карати обвинуваченого за законом, посткримінальну поведінку обвинуваченого, яка є виключно негативною, так як обвинувачений не усвідомив протиправність своїх дій, у вчиненому не розкаявся, після вчинення кримінальних правопорушення матеріальної шкоди не відшкодував, суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень, та дійшов переконання, що виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованох йому статей КК України без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною дільністю, оскільки ОСОБА_4 певних посад не обіймав та певною діяльністю не займався, з якими було пов`язано вчинення злочину. Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде відповідати вимогам ст. 65 КК України за своїм видом та буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так й іншими особами.

Окрім цього, судом встановлено, що вироком Львівського апеляційного суду від 04.07.2023 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі; вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2021 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 6 місяців арешту. Вищевказані кримінальні правопорушення ОСОБА_4 вчинив до ухвалення вироку Львівського апеляційного суду від 04.07.2023 та вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 368-371, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 185КК України, і призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 361КК України у виді 2 /двох/ років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною дільністю;

за ч. 2 ст. 361 КК України у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною дільністю;

за ч. 3 ст. 190 КК України у виді 6 /шести/ років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною дільністю.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Львівського апеляційного суду від 04.07.2023 та вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2021, більш суворим за даним вироком визначити ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання 6 (шість) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною дільністю, зарахувавши покарання, відбуте повністю, за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2021 з 28.01.2022 по 28.07.2022 включно з розрахунку один день позбавлення волі за один день арешту.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 19.04.2023, тобто з часу затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України відповідно до ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.09.2021 зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05.09.2021 по 27.01.2022 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1