Номер провадження: 11-кп/813/492/24
Справа № 479/309/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.06.2023 у кримінальному провадженні №0000001, внесеному до ЄРДР 02.01.2021 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тридуби, Кривоозерського району, Миколаївської області, громадянина України, освіта базова загально середня, без реєстрації, проживаючого по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Курячі Лози, Кривоозерського району, Миколаївської області, громадянина України, освіта середня, раніше не судимого не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 396 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання за:

-ч. 1 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі;

-ч. 2 п. 9 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі;

-ч. 3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту затримання з 14.01.2021.

Обвинуваченому ОСОБА_7 залишено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди 511, 218 грн.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів, процесуальних витрат.

Також вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винним за ч. 1 ст. 396 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 3 роки.

Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 3 роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_10 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок щодо ОСОБА_10 ніким з учасників кримінального провадження не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він01.01.2021 близько 20 години 00 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням та судом не встановлено, разом з ОСОБА_10 перебували в житловому будинку за місцем проживання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його співмешканки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 , та спільно з останніми вживали алкогольні напої.

Під час перебування у вказаному житловому приміщенні, в ході спільного вживання алкогольних напоїв, між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 виник побутовий словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 наніс ОСОБА_13 один удар правою рукою в область обличчя. З метою припинення конфлікту ОСОБА_12 став між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 . ОСОБА_7 в свою чергу, не бажаючи припинення конфлікту, наніс ОСОБА_12 один удар кулаком правої руки в область носа, від чого ОСОБА_12 відійшов назад та присів на ліжко. Після цього ОСОБА_7 наніс ще один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_13 .

Далі ОСОБА_13 покинула кімнату та вийшла до коридору домоволодіння, ОСОБА_7 направився за нею. В коридорі ОСОБА_7 наніс ОСОБА_13 не менше одного удару в обличчя та почав тягнути останню за одяг до кімнати. Знаходячись у кімнаті, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_13 один удар кулаком правої руки в обличчя, від якого остання впала на спину на підлогу.

В цей час у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 .

Реалізуючи злочинний намір, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_14 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , умисно правою взутою ногою наступив на передню поверхню шиї лежачої на підлозі ОСОБА_13 та з силою почав здавлювати органи шиї останньої до моменту, поки ОСОБА_13 не перестала рухатись та чинити супротив.

Смерть ОСОБА_13 настала в результаті механічної асфіксії від здавлювання органів шиї тупим/ми/ тверди /ми/ предметом /ми/ пальцями рук людини, підошвеної поверхні взуття людини і т.п., що підтверджується наявністю синців та саден на шкірі шиї, крововиливом в передню поверхню щитоподібного хряща, перелом під`язичної кістки зліва, м`яза кореня язика, крововиливом в склери очей, загально-асфіксичними ознаками смерті/крововилив під вісцеральну плевру, м`яз серця, емфізема легень, перенаповнення кров`ю лівої половини серця/ свідчить про те, що удушення було прижиттєвим.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Крім того, 01.01.2021 близько 21 години 30 хвилин, більш точного часу досудовим розслідування та судом не встановлено, знаходячись за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_7 впевнившись в тому, що ОСОБА_13 не подає ознак життя та усвідомлюючи, що ОСОБА_12 був очевидцем вчиненого ним злочину, вирішив вчинити вбивство ОСОБА_12 з метою приховання скоєного ним злочину та недопущення повідомлення останнім відомостей, що могли б сприяти встановленню правоохоронними органами причетності ОСОБА_7 до скоєного ним вбивства ОСОБА_13 .

Так, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне вбивство ОСОБА_12 , ОСОБА_7 підійшов до останнього, сидячого на ліжку в кімнаті та будучи достеменно обізнаним щодо розташування життєво важливих внутрішніх органів шиї, розуміючи небезпеку для життя потерпілого, маючи прямий умисел на заподіяння потерпілому ОСОБА_12 смерті, схопив обома руками шию останнього, та з силою почав стискати органи шиї до моменту, поки він не перестав рухатись та чинити йому супротив. Впевнившись, що ОСОБА_12 не подає ознак життя, ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину.

Однак, виконавши вказані дії, які ОСОБА_7 вважав необхідними і достатніми для доведення злочину до кінця, кримінальне правопорушення - умисне вбивство ОСОБА_12 , з метою приховання іншого злочину - вбивства ОСОБА_13 , не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме: закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - вбивство, з метою приховати інше кримінальне правопорушення.

Крім того, 05.01.2021 року в період часу з 16 години 00 хвилин до 16 години 30 хвилин, ОСОБА_7 прибув до дошкільного навчального закладу №2 «Веселка» за адресою: АДРЕСА_3 , достовірно знаючи про те, що в цей час ОСОБА_15 щоденно приїздить до вказаного закладу на власному автомобілі ВАЗ 2105, д.н. НОМЕР_1 та забирає дитину з садочку.

Знаходячись біля Дошкільного навчального закладу №2 «Веселка» за вищевказаною адресою, ОСОБА_7 дочекався приїзду ОСОБА_15 . Коли ОСОБА_15 вийшла з належного їй автомобілю та зайшла до приміщення ДНЗ, а сторонніх осіб поблизу автомобіля останньої не було, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що двері автомобіля ВАЗ 2105, д.н. НОМЕР_1 , не зачиняються на запираючі пристрої у вигляді замків, ОСОБА_7 проник до салону автомобіля, звідки таємно викрав належні ОСОБА_15 речі, а саме - мобільний телефон Мeizu моделі С9 чорного кольору, з ІМЕ № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 вартістю 285 грн, в якому знаходилась сім карта ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 вартістю 50 грн. та флеш карта «Transend» об`ємом 2 гб вартістю 40 грн, а також портативну Bluetooth-колонку марки «JBL» чорного кольору, вартістю 225 грн. З викраденим майном ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись ним в подальшому на свій розсуд. Вказаними діями ОСОБА_7 завдав шкоду ОСОБА_15 на загальну суму 600 грн.

На підставі викладеного, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна - крадіжку, поєднану з проникненням в автомобіль.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 заступник керівника Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині засудження ОСОБА_7 за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та в частині призначення покарання ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 115 КК України та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Доводи обґрунтовує тим, що при визначенні розміру покарання обвинуваченому судом першої інстанції не враховано використання обвинуваченим малознаного приводу для позбавлення людини найвищої соціальної цінності - життя, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, який не контролює свої емоції, зневажає цінність іншої людини і почуття його рідних, надаючи перевагу власній системі цінностей і радикальним способам її захисту. Наголошує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки судом і конкретним обставинам скоєння злочину, а саме обраному обвинуваченим способу позбавлення життя потерпілої - холоднокровне тривале здавлювання органів шиї потерпілої до настання смерті, що вчинено у присутності інших осіб, що також свідчить про підвищену ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим діяння. Вважає, що судом першої інстанції не враховано намагання обвинуваченого перекласти вину на свідка злочину - ОСОБА_10 . Зазначає, що судом першої інстанції не враховано його посткримінальну поведінку, який місце вчинення злочину залишив, направився до місяця проживання, де за участю ОСОБА_10 знищили речі на яких залишились сліди злочину, в послідуючому з метою уникнення відповідальності за скоєне направився до Вінницької області, що у свою чергу засвідчує про відсутність розкаяння.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині засудження за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі та засудити ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 15 п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 15 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України вважати засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України до 15 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі та доповнення до них обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що інкримінований злочин не вчиняв, а злочин вчинив ОСОБА_10 на що суд не звернув уваги. Вважає, що органом досудового розслідування сфальсифіковані докази вчинення злочину саме ОСОБА_7 .

Просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд для дослідження доводів обвинуваченого.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Вважає, що вина ОСОБА_7 у вчинені інкримінованих злочинів не доведена, оскільки фактичних даних, які б підтверджували та прямо вказували на те, що ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_13 та замах на вбивство ОСОБА_12 стороною обвинувачення не надано.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати невинуватим.

Потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 будучи належним чином сповіщеними про дату та час в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора та сторони захисту, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності потерпілих у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за їх відсутності.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, надавши відповідну правову оцінку заявленим в апеляційних скаргах доводам і наявним в матеріалах провадження доказам, апеляційний суд доходить наступних висновків.

На думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується дослідженими у суді першої інстанції доказами, які у своїй сукупності є достатніми, допустимими, узгодженими між собою, зібрані у встановленому порядку і досліджені судом першої інстанції з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду судом першої інстанції допитаний обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні злочину передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю, за обставин викладених в обвинувальному акті. Свою вину в скоєнні злочину щодо вбивства ОСОБА_13 та замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_12 категорично заперечував свою причетність. Цивільний позов ОСОБА_18 не визнав. Суду пояснив, що 31.12.2020 року разом з дружиною та родиною ОСОБА_15 зустрічав новий рік. 01.01.2021 року зранку до нього додому на мопеді чорного кольору приїхав ОСОБА_10 та прийшов знайомий сусід. Сиділи всі за столом пили горілку. Приблизно о 16 годині він разом з ОСОБА_10 вирішили поїхати в с. Секретарка, де купили горілки, та поїхали в АДРЕСА_2 до знайомого ОСОБА_12 в гості. ОСОБА_12 він знає давно, він проживав з жінкою на ім`я ОСОБА_19 , яку він також знав давно. До ОСОБА_20 приїхали приблизно о 19 годині. Зайшовши до будинку, який має дві кімнати, в будинку ОСОБА_21 готувала їжу. Він, ОСОБА_20 та ОСОБА_10 сіли в кімнаті зліва від входу та почали вживати горілку. Після чого до них приєдналась ОСОБА_21 та вони вживали горілку вчотирьох. Потім він дав ОСОБА_21 100 грн, щоб вона купила ще горілки. ОСОБА_21 купила горілки та вони продовжили вживати алкогольні напої. Під час розмови з ОСОБА_20 , виник конфлікт в результаті чого він обурився та двічі вдарив рукою ОСОБА_12 в грудну клітину, а ОСОБА_10 в цей час штовхнув ОСОБА_22 , вона впала на підлогу та ОСОБА_10 почав душити її за шию. Він бачив, як ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_22 ногою по підборіддю, також сидів на ній зверху та душив її за шию. Він сказав ОСОБА_10, щоб той покинув її та перестав душити. Також він бачив, як ОСОБА_10 душив ОСОБА_20 . Потім він вийшов з будинку та проходячи мимо ОСОБА_22 , яка лежала на полу бачив, що вона в крові. Через хвилин 5-10 на вулицю вийшов ОСОБА_10 та вони разом поїхали в село Тридуби до нього додому. Вдома вони спалили його джинси та спортивні штани ОСОБА_10 , які були в крові.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в скоєному злочині за ч. 1 ст. 369 КК України визнав у повному обсязі, щиро каявся, просив не позбавляти його волі. Суду пояснив, що 01.01.2021 року на мопеді зранку приїхав до ОСОБА_23 додому, де вони разом вживали алкогольні напої, потім поїхали в село Секретарка Кривоозерського району, де у знайомого ОСОБА_23 вживали спиртні напої, потім ОСОБА_23 запропонував поїхати в с. Токарівка до його знайомих в гості ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . В будинку де проживав ОСОБА_26 та ОСОБА_21 вони в чотирьох вживали спритні напої. Між ОСОБА_23 та ОСОБА_21 почався словесний конфлікт. ОСОБА_21 штовхнула ОСОБА_23 , потім вийшла в коридор, ОСОБА_23 вийшов за нею почалась штовханина, ОСОБА_27 затягнув ОСОБА_22 назад в кімнату. Він бачив як ОСОБА_23 вдарив ОСОБА_21 3 рази кулаком в область носа правою рукою, а лівою рукою тримав її. ОСОБА_21 впала і ОСОБА_23 різко вдарив її правою взутою ногою в шию. Коли ОСОБА_23 придушив ОСОБА_21 ногою в шию вона не рухалась, лише харчала. ОСОБА_28 в цей час лежав на ліжку. Він сидів у кріслі. ОСОБА_23 залишивши ОСОБА_21 підійшов до ОСОБА_20 та почав душити, при цьому сказав йому вийти на вулицю, завести мопед та чекати там. Він вийшов з будинку та більше туди не заходив. Чекав ОСОБА_29 на вулиці хвилин п`ять. Коли ОСОБА_23 вийшов вони поїхали на мопеді додому до ОСОБА_27 . В ході розмови ОСОБА_23 йому повідомив, що немає ні ОСОБА_30 ні ОСОБА_12 та що йому потрібно виїхати з села до Києва, сказав, що є два «жмура». ОСОБА_23 сказав йому, що потрібно спалити речі. На джинсах ОСОБА_23 були плями крові.

Потерпілий ОСОБА_12 суду пояснив, що проживає по АДРЕСА_2 , його співмешканкою була ОСОБА_13 , з якою він проживав чотири останніх роки. З ОСОБА_23 перебував в нормальних стосунках, до подій, що стались знав його приблизно п`ять років. 01.01.2021 року він та його співмешканка ОСОБА_21 знаходились вдома коли до них у гості завітав ОСОБА_23 та ОСОБА_31 , якого він раніше не знав. Всі разом вони вживали алкогольні напої. Коли між ОСОБА_23 та ОСОБА_21 розпочався конфлікт та з якої причини, він так і не зрозумів. ОСОБА_21 вдарила ОСОБА_23 по обличчю, він став між ОСОБА_32 та ОСОБА_22 , однак ОСОБА_23 вдарив його по обличчю в область носа від чого він впав на ліжко. ОСОБА_31 в цей час сидів в кріслі. Більше він нічого не пам`ятає, прокинувся вранці близько 5 години, боліло горло та ребра. ОСОБА_21 лежала в кімнаті біля крісла на спині в крові. Він відразу викликав поліцію. В лікарні йому повідомили, що в нього перлом носа та на шиї сліди від пальців.

Потерпіла ОСОБА_18 суду повідомила, що загибла ОСОБА_21 була її матір`ю. Цивільний позов вона заявила на суму 511218 грн, з яких 11218 грн сума матеріальної шкоди та 500000 грн сума моральної шкоди. Цивільний позов просила задовольнити у повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_15 суду пояснила, що 05.01.2021 року о 16.00 приїхала на машині до садочка «Веселка», щоб забрати дитину. Автомобіль ВАЗ 2105 залишила з незакритими на замок дверима. В салоні автомобіля залишила мобільний телефон марки Мезу та Блютуз-колонку. Коли повернулась, то виявила, що з автомобіля було викрадено телефон та колонку. Цивільний позов до ОСОБА_23 не заявляє.

Свідок ОСОБА_33 суду показав, що 03 чи 04 січня 2021 року до нього приходив ОСОБА_23 , який живе з ним по сусідству, просив купити йому цигарки в магазині, при цьому повідомив, що в с. Токарівка побився з жінкою, та можливо їй щось зробив, не знає чи жива вона, чи не жива. Був розгублений.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що її мати є дружиною ОСОБА_7 . ОСОБА_10 вона є опікуном. 01.01.2021 року ОСОБА_10 повідомив їй, що поїде на мопеді в сусіднє село до хлопців. Близько першої години ночі подзвонила мати та сказало негайно прийти до неї додому. Коли вона прийшла то побачила, що в будинку був ОСОБА_23 , ОСОБА_31 та мати, всі були збуджені. ОСОБА_10 був переодягнений в інші речі ніж ті, що були на ньому зранку. ОСОБА_23 палив речі. ОСОБА_10 був наляканий. У ОСОБА_23 була паніка, він палив одежу в плиті, при цьому казав, що так треба. Зі слів ОСОБА_10, їй відомо, що ОСОБА_23 почав бити ОСОБА_22 в коридорі потім в хаті та сказав, що якби він за неї заступився, то був би разом з ОСОБА_22 . ОСОБА_23 казав, що треба тікати.

Свідок ОСОБА_34 суду повідомив, що є двоюрідним братом ОСОБА_7 в 2021 році ОСОБА_23 приїхав до нього додому в АДРЕСА_4 , просив допомогти йому влаштувати на роботу, при цьому повідомив, що в нього вкрали гроші та паспорт також розповів, що на новий рік вживав алкогольні напої з хлопцями, була бійка.

Допитані свідки ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , ОСОБА_37 не були очевидцями подій, однак свідок ОСОБА_35 охарактеризував ОСОБА_23 , як односельчанина, на якого надходили скарги від жителів села на його протиправну поведінку. ОСОБА_36 бачила 01.01.2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на мопеді. Свідок сторони захисту ОСОБА_37 суду повідомила, що про скоєний злочин їй відомо від односельчан.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема:

- зі змісту висновку №2 від 09.02.2021 року трупа ОСОБА_21 вбачається, що причиною смерті ОСОБА_13 стала механічна асфіксія від здавлення органів шиї тупим(ми) твердим(ми) предметом(ми), пальцями рук людини, підошвеної поверхні взуття людини і т.п., що підтверджується наявністю синців та саден на шкірі шиї, крововиливом в передню поверхню щитоподібного хряща, перелом під`язичної кістки зліва, м`яза кореня язика, крововиливом в склери очей, загально-асфіксичними ознаками смерті /крововилив під вісцеральну плевру, м`яз серця, емфізема легень, перенаповнення кров`ю лівої половини серця/ свідчать про те, що удушення було прижиттєвим. При дослідженні трупу виявлено: крововиливи, садна, забійна рана спинки носа, сивої поверхні губи, шкіряних покривів шиї; крововиливи в м`язи щитоподібного хряща; перелом з крововиливом в м`язи рижка під`язичної кістки зліва; крововиливи в шкіряно - м`язові клаптики голови; садна поперекової ділянки справа, правого кульшового суглоба. Ці тілесні ушкодження виникли 01.01.2021 року. Пошкодження на обличчі, шкіряних покривів шиї, м1язах органів шиї, сліди зовнішньої кровотечі в ділянці обличчя свідчать про прижиттєве їх походження.

Ознаки зовнішньої кровотечі з носу, з забійної рани слизової верхньої гуди дають можливість висловитись про те, що вказані ушкодження за часом виникли раніш чим смертельні ушкодження /асфіксія від удушення/.

Асфіксія від здавлення органів шиї як результат удушення приводе до швидкої смерті, що виключає будь-які дії потерпілої після їх нанесення. Під час смерті ОСОБА_13 знаходилась в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню, що підтверджується наявністю етилового спирту в крові в концентрації 1.65%.

Крім того, дана експертиза вказує на те, що тілесні ушкодження, які були нанесені потерпілому знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

- зі змісту висновку №24-м від 19.01.2021 року вбачається, що у ОСОБА_12 виявлено множинні гематоми шкіри обличчя, шиї, грудної клітини. Множинні гематоми шкіри обличчя, шиї, грудної клітини зліва могли виникнути від численних ударів у вказані ділянки тупим твердим предметом (кулак, взута нога). Ушкодження на шкірі шиї могли виникнути від дії тупого твердого предмета також не виключається від здавлення пальцями рук людини. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_12 могли утворитись 01.01.2021 року і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, при падінні з висоти власного зросту на поверхонь землі утворитись не могли.

- зі змісту висновку судово медичного експерта №16-к від 31.03.2021 року вбачається, що не виключено утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 в результаті ударів руками по обличчю (синці, садна обличчя, набряк носу), здавлювання шиї ногою під час, коли остання знаходилась в положенні лежачи на спину (синці на шиї, патологічна рухливість ріжка під`язикової кістки із крововиливом (перелом).

Не виключено утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 в результаті ударів руками по обличчю, грудній клітці, здавлення руками шиї (множинні гематоми шкіри обличчя, шиї, грудної клітки зліва).

- зі змісту висновку судово медичного експерта №16-к від 31.03.2021 року вбачається, що локалізація і характер пошкоджень в області шиї ОСОБА_13 (садна і синці в області шиї, крововиливи в область щитовидного хряща) за механізмом утворення не суперечать даним протоколу і відеозапису слідчого експерименту наданих на експертизу. Характер пошкоджень в області шиї свідчить про те, що найбільш ймовірно їх утворення в результаті здавлення шиї ногою.

Також, вина обвинуваченого ОСОБА_23 підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.01.2021 року, яку прийняв ст. слідчий Кривоозерського РВ від потерпілого ОСОБА_12 , де останній повідомляє про те, що 01.01.2021 року близько 22 години невідома особа в приміщенні будинку в АДРЕСА_2 спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі.

Витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію злочину 02.01.2021 року та реєстрацією Кривоозерським відділенням Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області повідомлення про злочин на підставі повідомлення, що надійшло 02.01.2021 року о 05 годині 42 хвилини до Кривоозерського ВП по телефонній спецлінії 102 від ОСОБА_12 про те, що в будинку АДРЕСА_2 прокинувшись вранці він виявив мертву співмешканку ОСОБА_13 з тілесними ушкодженнями на обличчі у вигляді зламаного носу, також повідомив, що і йому спричинено тілесні ушкодження.

Протоколом огляду місця події, планом схемою до протоколу та фото таблицями до протоколу від 02.01.2021 року, де місцем огляду було місце події житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_2 . Розпочато огляд о 06 годині 30 хвили на підставі повідомлення ОСОБА_12 в присутності понятих слідчим Кривоозерського ВП Врадіївського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області. При огляді крім іншого в кімнаті під номером 2 на підлозі біля крісла та другого столу виявлено труп ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Труп лежав на спині з численними тілесними ушкодженнями.

Протоколом огляду місця події від 02.01.2021 року та таблицями зображень до протоколу, проведеного на підставі заяви ОСОБА_38 в присутності понятих, слідчим Кривоозерського ВП Врадіївського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області, де місцем огляду була територія домоволодіння АДРЕСА_1 . В ході огляду було виявлено та вилучено мопед чорного кольору марки Муцібісі.

Протоколом огляду трупа від 02.01.2021 року ОСОБА_13 проведеного спеціалістом судово медичним експертом в присутності понятих та фото таблицями до нього. При огляді було зафіксовано спричиненні тілесні ушкодження.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.01.2021 року, де ОСОБА_12 в присутності понятих впізнав особу на фотознімку №3, як особу яка перебувала у нього в будинку 01.01.2021 року, оскільки він добре запам`ятав його зовнішність. З додатку до протоколу вбачається, що фотознімок під номером 3 належить ОСОБА_7 .

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.01.2021 року, де ОСОБА_12 в присутності понятих впізнав особу на фотознімку №2, як особу яка перебувала у нього в будинку 01.01.2021 року, оскільки він добре запам`ятав його зовнішність. З додатку до протоколу вбачається, що фотознімок під номером 2 належить ОСОБА_10 .

Протоколом проведення слідчого експерименту від 17.03.2021 року, за участі потерпілого ОСОБА_12 та в присутності понятих. В ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_12 чітко та детально розповідає про події, що стались 01.01.2021 року, а саме те, що між ОСОБА_21 та ОСОБА_23 стався конфлікт, в результаті якого ОСОБА_23 вдарив ОСОБА_21 в обличчя, він ОСОБА_28 , щоб не допустити бійки став між ОСОБА_23 та ОСОБА_21 , однак ОСОБА_23 вдарив його у ніс, від чого він упав на ліжко. Потім ОСОБА_23 ще раз вдарив ОСОБА_21 в обличчя, вона йшла в коридор, ОСОБА_32 пішов за нею, він чув як ОСОБА_23 її знову вдарив. Потім ОСОБА_23 затягнув її до кімнати та вдарив в обличчя від чого вона впала на підлогу на спину а ОСОБА_23 взутою ногою наступив їй на горло та надавив всією масою тіла, від чого ОСОБА_21 почала харчати. Потім ОСОБА_23 напав на нього та почав душити руками від чого він втратив свідомість. Також зазначав, що боїться ОСОБА_23 через те, що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та може з ним розібратись.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 02.03.2021 року, за участі обвинуваченого (на той час підозрюваного) ОСОБА_10 та в присутності понятих. В ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_10 чітко та детально розповідає про події, що стались 01.01.2021 року, а саме те, як він разом з ОСОБА_23 приїхали в гості до ОСОБА_12 , пили горілку, яка ОСОБА_32 бив ОСОБА_21 при цьому викрикуючи, «я тебе задавлю», та наступив взутою ногою на шию, від чого ОСОБА_22 почала задихатись, та те як ОСОБА_23 душив потерпілого ОСОБА_12 . На своєму мопеді відвіз ОСОБА_23 до нього додому та разом палив речі, що були на ОСОБА_23 та на ньому, не повідомив правоохоронні органи про вчинені злочині, боявся за своє життя, що ОСОБА_23 може вбити і його.

Щодо доведення вини ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, то його вина у вчиненні вказаного правопорушення крім його визнання вини та показів потерпілої ОСОБА_15 підтверджується наступними доказами дослідженими в судовому засіданні:

- заявою ОСОБА_15 від 05.01.2021 року до Кривоозерського ВП Врадіївського відділу ГУ НП в Миколаївській області про викрадення у неї з незачиненого автомобіля марки ВАЗ 2105 д.н. НОМЕР_1 , який знаходився біля дитячого садочка, мобільного телефону та акустичної колонки;

- протоколом огляду місця події від 05.01.2021 року та фото таблицями до нього, на підставі заяви ОСОБА_15 , в присутності понятих, де було оглянуто автомобіль марки ВАЗ 2105 д.н. НОМЕР_1 , з якого було вчинено крадіжку майна ОСОБА_15 ;

- протоколом добровільної видачі речей від 13.01.2021 року, де в м. Миколаєві о 14 годині 05 хвилин ОСОБА_7 добровільно видав мобільний телефон Мейзу чорного кольору, належний ОСОБА_15 ;

- заявою від 18.01.2012 року ОСОБА_39 , який працівникам поліції видав акустичну колонку чорного кольору, яку йому дав ОСОБА_23 ;

- протоколом огляду речей від 18.01.2021 року, та фотознімками до протоколу, за участі потерпілої ОСОБА_15 , де предметом огляду була акустична колонка, які видав ОСОБА_40 . Під час огляду ОСОБА_15 впізнала належну їй колонку, яку у неї було викрадено з автомобіля;

- згідно висновку експерта від 12.02.2021 року №СЕ-19/115-21/2024-ТВ ринкова вартість портативної музичної колонки марки JBC чорного кольору могла становити 225 грн;

- згідно висновку експерта від 16.02.2021 року №СЕ-19/115-21/2025-ТВ ринкова вартість мобільного телефону марки Мейзу моделі С9 чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , який був у використанні - 285 грн, флеш карта пам`яті Transcend 2 Gb Micro SD, яка була у використанні - 40 грн;

- протоколом огляду предмету від 10.02.2021 року в присутності понятих за участі потерпілої ОСОБА_15 , де предметом огляду був мобільний телефон марки Мейзу С9 чорного кольору, який добровільно видав ОСОБА_7 . В ході огляду потерпіла ОСОБА_15 впізнала свій мобільний телефон, який у неї було викрадено з автомобіля 05.01.2021 року.

Оцінюючи вищезазначені докази, апеляційний суд приходить висновку про те, що всі досліджені у суді першої інстанції докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного та дали можливість суду першої інстанції прийти до однозначного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив зібрані органами досудового розслідування докази, дав їм належну правову оцінку, на підставі чого прийшов до обґрунтованих висновків по суті обвинувачення, з якими погоджується й апеляційний суд, у зв`язку з чим вважає доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про невинуватість ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України безпідставними та недоведеними.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника про невчинення вбивства ОСОБА_13 та замаху на вбивство ОСОБА_12 , оскільки вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинах підтверджується належними та допустимими доказами, які були дослідженні судом першої інстанції у повному обсязі та їм судом першої інстанції надана відповідна правова оцінка, з якими погоджується апеляційний суд.

Крім того колегія суддів враховує спосіб, кількість, характер і локалізацію нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, вік обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , поведінку після скоєного злочину обвинувачених їх стосунки. Після скоєного злочину ОСОБА_7 виїхав в іншу область.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного.

На думку колегії суддів, сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме: показання обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_12 , які не містять протиріч, про те, що між ОСОБА_23 та ОСОБА_21 виник конфлікт в ході якого ОСОБА_23 вів себе агресивно по відношенню як до ОСОБА_21 та і до ОСОБА_12 , підтверджує наявність між обвинуваченим ОСОБА_23 та потерпілими конфліктної ситуації, яка передувала позбавленню життя ОСОБА_21 та в послідуючому вчинення замаху на вбивство ОСОБА_12 з метою приховання вбивства ОСОБА_25 .

Все це у своїй сукупності дає підстави вважати, що ОСОБА_23 із значною силою наносячи удари у життєво важливі органи ОСОБА_21 та ОСОБА_12 - мав намір позбавити ОСОБА_21 та ОСОБА_12 життя.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_29 про те, що вбивство ОСОБА_21 та замах на вбивство ОСОБА_12 скоїв ОСОБА_31 є неспроможними, тому суд обґрунтовано розцінив їх як спробу уникнути відповідальності за скоєння особливо тяжких злочинів.

На противагу цим доводам про спрямованість умислу ОСОБА_23 свідчать його активні дії, застосування фізичної сили (руками та ногою), що спричинило смертельні наслідки для ОСОБА_30 та тілесні ушкодження для ОСОБА_41 Цілеспрямованість його дій, це - удар ногою в підборіддя (шию) в життєво важливі органи, удушення за шию ОСОБА_30 та удушення за шию ОСОБА_42 після скоєного вбивства ОСОБА_43 .

Доводи, викладені в апеляційних скаргах та доповненнях до них обвинуваченого та його захисника не містять вказівки на порушення судом першої інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого судового рішення, в тому числі і про призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Щодо доводів сторони обвинувачення про не відповідність призначеного покарання ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 115 КК України ступеню тяжкості кримінального правопорушення через м`якість, то слід зазначити наступне.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував обставину, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Обставини, які пом`якшують покарання відсутні.

Крім цього, суд враховав характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, зокрема, що вчинений ОСОБА_7 злочини є особливо небезпечними злочинами, тяжкими наслідками якого - заподіяна смерть людині та замах на вчинення вбивства з метою приховання вже вчиненого вбивства, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання у лікаря психіатра на обліку не перебуває, перебуває у лікаря психіатра в місцях позбавлення волі з приводу обмежно емоційно лабільного розладу, за місцем проживання характеризується негативно, з урахуванням показів свідка колишнього голови сільської ради, не має постійного місця роботи, раніше в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, з характеристики з місць позбавлення характеризується негативно, за даними з характеристики з місця проживання проживає без реєстрації, однак має дружину та постійно проживав до скоєння злочину за місцем реєстрації дружини.

На підставі викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Таким чином апеляційний суд вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є законним, достатнім, співрозмірним, справедливим та призначене у відповідності до вимог ст. 50 та 65 КК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого.

Одночасно доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку із помилковим викладенням судом у резолютивній частині вироку, в якій ОСОБА_7 остаточно засуджено за ч. 2 п. 9 ст. 115 КК України, є слушними, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається у разі визнання особи винуватою: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинувачені та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеним.

Згідно резолютивної частини вироку ОСОБА_7 засуджено та йому призначене покарання за ч. 2 п. 9 ст. 115 КК України.

Разом з тим, із мотивувальної частини вироку вбачається, що судом розглядалось та визнано доведеним висунете обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме: закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - вбивство, з метою приховати інше кримінальне правопорушення, що суперечить резолютивній частині судового рішення, в якій останнього засуджено за ч. 2 п. 9 ст. 115 КК України.

З урахуванням встановленого, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частинні засудження та призначення покарання ОСОБА_7 та викладення резолютивної частини вироку суду у відповідності до положень п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, оскільки це не погіршує становище обвинуваченого.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовільнити частково, вирок суду першої інстанції змінити в частині засудження та призначення покарання ОСОБА_7 , в інший частині вирок суду слід залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.06.2023 у кримінальному провадженні №0000001, внесеному до ЄРДР 02.01.2021, яким ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 п. 9 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України - змінити.

Викласти резолютивну частину вироку в частинні засудження та призначення покарання ОСОБА_7 в наступній редакції:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання за:

-ч. 1 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі;

-ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі;

-ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту затримання з 14.01.2021.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4