Номер провадження: 11-кп/813/1045/24
Справа № 498/502/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 на вирок Великомихайлівського районного суду Одеської області від 07.12.2023 у кримінальному провадженні №0000190, внесеному до ЄРДР 10.05.2021, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працюючого тренером викладачем Великодолинської ДЮСШ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Запобіжний захід до набрання законної сили вироку відносно ОСОБА_8 не обирався.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_8 та ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю, а також відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди -12802,57 грн. та моральної шкоди 120000,00 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди -34456,12 грн. та моральної шкоди 250000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнути з ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь ОСОБА_11 матеріальні збитки в розмірі -24096,75 грн. та моральну шкоду в розмірі -1204,84 грн., всього 25301,59 грн.

Стягнути з ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь ОСОБА_10 матеріальні збитки в розмірі -227946,18 грн. та моральну шкоду в розмірі 9896,44 грн., всього 237842,62 грн.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 10 травня 2021 року біля 11:10 год. керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух у денний час доби, по асфальтному, сухому дорожньому покриттю автодороги сполученням «Вінниця Турбів-Гайсин-Балта- Велика Михайлівка». Зазначена дорога є автомобільною дорогою загального користування регіонального значення Р-33, має відповідне обладнання дорожнього покриття та придорожньої зони, порушив вимоги Правил дорожнього руху п. 2.3 б ( Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі); п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним); п. 12.3 ( У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди». Проїжджаючи між селами Полезне і Майорське на території Великомихайлівської селищної об`єднаної територіальної громади Роздільнянського району Одеської області, рухаючись зі швидкістю, що перевищувала 69 км/год., поза населених пунктів у напрямку села Майорське на ділянці, що мала незначний спуск та заокруглення дороги ліворуч, обвинувачений ОСОБА_8 вкрай уважним не був за дорожньою обстановкою та її зміною не стежив, створивши своїми необережними діями небезпеку, як для пасажирів свого транспортного засобу так і для інших учасників руху, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачав настання суспільно-небезпечних наслідків, але легковажно розраховував на їх відвернення. У той самий час, попереду, в попутному напрямку зі швидкістю близько 50-60 км/год, рухався невстановлений органами слідства автомобільфургон типу «Газель» під керуванням водія , особу якого не встановлено, а у зустрічному напрямку, зі швидкістю близько 40 км/год. рухався автомобіль «ВАЗ-21063» , номерний знак НОМЕР_2 , з легковим причепом «ОДАЗ-8144» номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 . Наблизившись до невстановленого автомобіля-фургона типу «Газель», обвинувачений ОСОБА_8 з метою здійснення маневру обгону, виїхав на зустрічну смугу для руху, при цьому, рухаючись в умовах необмеженої видимості, не переконався, що обрана ним швидкість руху і стан пошкодженого дорожнього покриття на зустрічній половині проїзної частини, а також стан завантаженого транспортного засобу, забезпечать йому постійний контроль за траєкторією руху керованого автомобіля, гарантують безпеку йому і не створять небезпеки іншим учасникам руху. Рухаючись, таким чином по зустрічний смузі і отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразилось у наявності попереду на проїзній частині перешкоди для руху, а саме: пошкодження асфальтного дорожнього покриття у вигляді вибоїни, розташованої ближче до лівої за ходом руху межі проїзної частини, яка добре проглядалась водієві і своєчасно могла бути ним виявлена, відповідно, ці зміни у дорожній обстановці потребували від водія ОСОБА_8 . особливої уваги та своєчасно вжиття відповідних заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, проте він негайно швидкість руху не зменшив аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду цієї перешкоди. Відмовившись від застосування гальмування, як найбільш ефективного засобу уникнення аварійної ситуації , водій ОСОБА_8 позбавив себе можливості запобігти дорожньої транспортній пригоді, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, в`їхав колесами автомобіля у вибоїну і , як наслідок, через значну швидкість, не впорався з керуванням, допустив занос задньої частини керованого ним транспортного засобу, за годинковою стрілкою, що призвели до втрати його курсової стійкості і некерованого виїзду за межі проїзної частини, спочатку на праве за ходом руху узбіччя, а потім на зустрічну половину проїзної частини, де і відбулось зіткнення під кутом 75-85 градусів передньою правою бічною частиною автомобіля «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , передньою переважно лівою частиною автомобіля « ВАЗ -21063», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який реагуючи на небезпеку в русі, майже зупинився на межі проїзної частини і узбіччя. В результаті зіткнення автомобіль «ВАЗ-21063» з причепом відкинуло за межі проїзної частини на праве за його ходом руху узбіччя, а автомобіль «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 зупинився на зустрічній смузі для руху. Отже, шляхом неналежного виконання вимог п. 1.5,2.3б); 12.1; 12.3 «Правил дорожнього руху» України обвинувачений Левицький гарантовано мав технічну можливість уникнути ДТП і саме його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди та спричиненням суспільно- небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень та спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_11 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції в частині призначення покарання захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду занадто суворим.

Доводи обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржуваного вироку судом першої інстанції не враховано позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, та не надано належну оцінку цім доводам прокурора.

Крім того, районним судом не враховано та в тексті оскаржуваного вироку не відображено досудову доповідь органу пробації, згідно якої ОСОБА_8 характеризується позитивно, вірогідність скоєння в майбутньому іншого кримінального правопорушення - низька та наявна можливість виправлення без обмеження волі.

Також судом не враховано, що ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні трьох малолітніх дітей, має статус багатодітного батька, активно співпрацював з досудовим слідством, добровільно частково відшкодував збитки на лікування потерпілих до вручення підозри, надав першу допомогу потерпілим безпосередньо після настання події, має постійне місце роботи в школі вчителем фізкультури там же від школи викладає ДЗЮДО, позитивно характеризується.

Просить вирок змінити в частині призначеного основного і додаткового покарань на строк, визначений судом першої інстанції, застосувавши ст. 75 КК України, без позбавлення посвідчення водія.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції прокурор Роздільнянської окружної прокуратур ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок є законним та обґрунтованим.

Зазначає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався будь-яким чином допомогти потерпілим оговтатись від пережитого, компенсував їм перенесені страждання, чи полегшив душевний біль.

Просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 погоджуючись із рішенням районного суду подали заперечення на апеляційну скаргу та вказують на те, що обвинувачений не вибачився перед ними, жодного разу не приходив до лікарні після події ДТП.

Обвинувачений ОСОБА_8 частково надав допомогу ОСОБА_11 на лікування, а ОСОБА_10 не надав жодної копійки.

Внаслідок ДТП ОСОБА_10 став інвалідом, а його дружина ОСОБА_11 отримала перелом фаланг пальців та вже не в змозі працювати майстром з пошиву одежі.

Просять вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_11 будучи належним чином сповіщеною про дату та час в судове засідання не з`явилася та клопотань про її обов`язкову участь у судовому засіданні не заявляла.

За таких обставин, апеляційний суд заслухавши думку обвинуваченого та його захисника, прокурора, потерпілого ОСОБА_10 та його представника, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності потерпілої ОСОБА_11 , у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності потерпілої.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, не оскаржуються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Щодо призначеного ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів кримінального провадження під час призначення ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції враховано обставини, передбачені ст. 65 КК України.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Також судом першої інстанції враховано що злочин, вчинений ОСОБА_8 є необережним, особу винного, який за місцем роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах санкції інкримінованої йому статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, оскільки ОСОБА_8 допустив порушення положень Правил дорожнього руху, які знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 та ушкоджень середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_11 .

Разом з тим, на думку колегії суддів, районний суд не в повній мірі врахував обставин цього кримінального провадження відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання, з огляду на таке.

Так, згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

В рішенні від 15 червня 2022 №4-р (II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року №1-р/2022).

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», роз`яснено, що дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі №759/7784/15-к).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України (у редакції Закону України №1231-IX від 16.02.2021), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Застосування при призначенні покарання положень ст. 75 КК України має місце у випадках, коли у матеріалах кримінального провадження є дані, які є свідченням того, що зниження суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та самого засудженого зумовлює можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально - вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім врахованих судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого злочину та його наслідків, даних про особу обвинуваченого, який за місцем роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, осудив свою поведінку у скоєному та просив вибачення у потерпілих, крім того має статус багатодітного батька, активно співпрацював з досудовим слідством, добровільно частково відшкодував збитки на лікування потерпілих до вручення підозри, надав першу допомогу потерпілим безпосередньо після настання події, має постійне місце роботи в школі вчителем фізкультури там же від школи викладає ДЗЮДО.

Зокрема ОСОБА_8 до вручення йому підозри тричі відшкодовував завдану шкоду потерпілим шляхом передачі грошових коштів дочці потерпілих на суму 11500 грн., 5000 грн. та 200 доларів США, що підтверджується відповідними розписками, які знаходяться в матеріалах провадження.

Також 24.05.2024 під час розгляду в суді апеляційної інстанції обвинуваченим ОСОБА_8 надісланні потерпілим у даному кримінальному провадженні грошові кошти на суму 8236 грн засобами поштового зв`язку, про що є відповідні чеки в матеріалах справи, що також було підтверджено потерпілим ОСОБА_10 в судовому засіданні.

Крім того до початку судового засідання 11.06.2024 обвинувачений ОСОБА_8 здійснив спробу частково відшкодувати завданий збиток потерпілим шляхом надання грошових коштів у сумі 54000 грн. потерпілому ОСОБА_10 , проте останній категорично відмовився прийняти вказані кошти.

Апеляційний суд визнає ці обставини такими, що пом`якшують покарання, а також зазначає, що обвинувачений повністю визнав цивільні позови потерпілих Мамай та його поведінка під час розгляду апеляційної скарги, може свідчити про те, що у нього наявний реальний намір здійснювати відшкодування завданих збитків потерпілим у подальшому.

Зазначене також узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 127 КПК України відповідно до яких підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Що стосується позиції потерпілих, то вона не є обов`язковою для суду, оскільки враховується в сукупності з обставинами, передбаченими статтями 65 - 67, 75 КК України, і не має над ними пріоритету. Думка потерпілих, щодо необхідності призначення покарання обвинуваченому з ізоляцією останнього від суспільства, не є безумовною підставою для застосування відносно обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі без застосування положень ст. 75 КК України.

Окрім того колегія суддів звертає увагу на досудову доповідь органу пробації, яка жодним чином не відображена у вироку суду першої інстанції, про наявність у ОСОБА_8 низького рівня ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, те що обвинувачений характеризується позитивно та наявна можливість виправлення без обмеження волі.

Разом з тим, колегія суддів також враховує, що в суді першої інстанції прокурор, який брав участь у судовому засіданні з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому просив суд призначити покарання із застосуванням саме положень ст. 75 КК України.

Наведені вище обставини у своїй сукупності спонукають апеляційний суд прийти до переконання, що ОСОБА_8 на даний час не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому надалі досягнення мети його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж дворічного іспитового строку, що передбачено законом.

З урахуванням викладених вище обставин кримінального провадження, даних про особу винного, який на даний час не представляє суспільної небезпеки, обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі й звільнення його на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком та з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч. 1 ст. 76 КК України

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік із звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленим іспитовим строком в 2 роки буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, а відтак буде досягнуто, передбачену ст. 50 КК України, мету покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного, апеляційна скарга захисиника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись статтями 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Великомихайлівського районного суду Одеської області від 07.12.2023 у кримінальному провадженні №0000190, внесеному до ЄРДР 10.05.2021 відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК Україниу виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4