Справа № 136/375/24
провадження №1-кс/136/151/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Липовець

Слідчий суддя Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець, скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

22.02.2024 ОСОБА_3 звернуся до суду із вищевказаною скаргою, за наслідками розгляду якої слідчим суддею Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_4 було постановлено ухвалу 22.02.2024, якою скаргу повернуто заявнику, оскільки вона подана після закінчення строку.

12.03.2024 ухвалою Вінницького апеляційного суду вказане рішення суду першої інстанції скасоване із передачею справи для нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 01.04.2024, після задоволення заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 , на підставі розпорядження за №10 від 01.04.2024, дана скарга розподілена слідчому судді ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 покликається на те, що 25.01.2024 до ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області по телефону на лінію «102» він повідомив про вчинення кримінального правопорушення, проте станом на дату подання цієї скарги до суду (22.02.2024) відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені, в порушення вимог ст..214 КПК України, та досудове розслідування не розпочате, що послугувало підставою звернення до суду із даною скаргою.

Разом із скаргою заявник подав клопотання про поновлення строку звернення до суду із даною скаргою, мотивуючи тим, що в межах строку визначеного законодавцем у десять днів для подання скарги він перебував на стаціонарному лікуванні у Липовецькій ЦРЛ, у зв`язку із чим не міг скористатись своїми правами, вважає вказані причини об`єктивними причинами, що перешкодили своєчасно реалізувати право на оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей за його скаргою до ЄРДР, тому просив поновити строк звернення до суду із даною скаргою.

Ухвалою суду від 02.04.2024 було відкрити провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, витребувано з Відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області інформацію щодо фіксації та наслідків розгляду заяви ОСОБА_3 від 25.01.2024 та зобов`язано ОСОБА_3 надати докази на підтвердження обставин наведених у заяві про поновлення пропущеного строку для подання даної скарги.

У судове засідання заявник та його представник не з`явились, надали до суду заяви про розгляд скарги у їх відсутність, скаргу просили задовольнити.

Уповноважені особи Відділу поліції №4 ВРУП ГУНП у Вінницькій області не прибули в судове засідання для розгляду даної скарги, хоча повідомлялись про день, місце і час його проведення, утім їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали додані до скарги та надані на вимогу слідчого судді від 02.04.2024, встановив зі змісту рапорту, що 25.01.2024 на лінію «102» о 10:53 год. надійшло повідомлення ОСОБА_3 про те, що сусід ОСОБА_5 розповсюджує особисту інформацію, яка на його думку є конфіденційною, так як заявник колишній військовий.

Повідомлення зареєстровано ІКС ПНІ (журнал ЄО) за № 412 від 25.01.2024.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_6 за підписом заступника начальника ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 було прийнято рішення про розгляд звернення у порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян або порядку визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення.

У ході перевірки обставин наведених у заяві було відібрано пояснення у ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , складено довідка ст.. дільничним інспектором поліції СП ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 про результати розгляду перевірки інформації викладеної у зверненні ОСОБА_3

05.02.2024 в адресу ОСОБА_3 за підписом начальника ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області було направлено лист за №1397/229/01-2024, відповідно до якого адресату повідомлено, що за результатами попереднього розгляду матеріалів перевірки було встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні, у зв`язку із чим розгляд здійснено у порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян» та встановлено, що в описаному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відносин по факту образи честі та гідності та рекомендовано звернутись до суду у порядку цивільного судочинства.

Заявник звернувся до суду із скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання його заяви про кримінальне правопорушення від 25.01.2024.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування визначено Главою 26 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до положень ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

За змістом цієї норми, обов`язок прийняти та зареєструвати заяву або повідомлення про кримінальні правопорушення покладено на слідчого, прокурора та інших службових осіб, що уповноважені на їх прийняття. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається, незалежно від того, чи відносяться розслідування фактів про повідомлені кримінальні правопорушення до територіальної юрисдикції або процесуальної компетенції органу до якого надійшла заява чи повідомлення.

Водночас, слідчий суддя зауважує, що для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України).

Системний аналіз положень ст. ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.

Зі змісту заяви ОСОБА_12 , що повідомлена на лінію «102» в телефонному режимі та має відображення у рапорті від 25.01.2024 слідує, що 25.01.2024 о 10:53 год. надійшло повідомлення ОСОБА_3 про те, що 25.01.2024 о 10:53 год за адресою АДРЕСА_1 заявник повідомив, що його сусід ОСОБА_5 розповсюджує особисту інформацію, яка на його думку є конфіденційною, так як заявник колишній військовий.

Разом з цим, слідчий суддя зауважує, що за порушення законодавства в сфері захисту персональних даних відповідальність передбачена низкою законодавчих актів, зокрема: ст..188-39, 188-40 КУпАП, ст..182 КК України, ЦК України, тощо.

Водночас ураховуючи положення частини першої статті 477 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження за статтею 182 Кримінального кодексу України здійснюється у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення.

Отже, рішення про відкриття кримінального провадження може бути прийнято органом досудового розслідування виключно на підставі заяви про вчинення злочину, поданої саме потерпілим, яка має містити достатні відомості про події ознак кримінально-караного діяння.

Зі змісту рапорту, у якому зафіксована заява ОСОБА_3 та отриманих пояснень осіб є очевидним, що обставини, викладені у заяві, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення кримінального правопорушення і ці обставини потребують перевірки засобами кримінального процесу.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Аналогічні за змістом норми містяться у Розділі ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Такі ж висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2021 (справа № 556/450/18), у якій зазначено: «...слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР...».

Слідчий суддя враховує, що особа, яка звертається із заявою про вчинення кримінального правопорушення, може не володіти докладною інформацією про його обставини, втім, таке повідомлення має містити відомості про існування обставин, які прямо чи опосередковано можуть свідчити про наявність ознак вчиненого кримінального правопорушення. Заявник не має обов`язку доводити факт вчинення кримінального правопорушення, однак наведення фактичних обставин, які спонукають його вважати, що кримінальне правопорушення було вчинене, є ознакою обґрунтованості повідомлення та надає можливість їх перевірити.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що ч. 1 ст. 214 КПК України не встановлює обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити відомості до ЄРДР за будь-якою заявою, а тільки тією, що містить відомості про вчинення кримінального правопорушення.

Така позиція відповідає усталеній судовій практиці в Україні та позиції ВС, що викладалась вище.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Таким чином, оскільки відсутні дані, які б достовірно свідчили про наявність події злочину відповідно до ст. 11 КК України, матеріали скарги свідчать про відсутність підстав вважати, що слідчим вчинено бездіяльність, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість доводів скарги, в задоволенні якої необхідно відмовити.

Крім цього, слідчий суддя звертає увагу, що в ухвалі від 02.04.2024 було зобов`язано ОСОБА_3 надати докази на підтвердження обставин наведених у заяві про поновлення пропущеного строку для подання даної скарги, утім до дати судового розгляду жодних доказів слідчому судді не було надано.

Відповідно до ч.1 ст. 304 КПК України строк оскарження дій чи бездіяльності слідчого становить десять днів з моменту вчинення дії або бездіяльності.

Зі скарги вбачається, що ОСОБА_3 звернувся на лінію «102» в телефонному режимі 25.01.2024, розцінюючи це як заяву про вчинення кримінального правопорушення, тоді як відповідь з ВП №4 ВРУП ГУНП у Вінницькій області він отримав 05.02.2024, а до суду із даною скаргою звернувся 22.02.2024.

Відповідно до ст. 304 КПК України вбачається, що законодавець не пов`язує момент настання бездіяльності та початок строку на її оскарження з отриманням відповіді щодо невнесення відомостей в ЄРДР. Тобто, строк початку бездіяльності відраховується саме з моменту її настання, а не отримання відповіді як зазначає в скарзі заявник.

При цьому, необхідно зазначити, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України не передбачено такого виду оскарження, як оскарження рішення щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, тому вважати, що відповідно до ч.1 ст. 304 КПК України, строк на оскарження обчислюється з моменту отримання відповіді неможливо та це не відповідає нормам КПК України та передбаченому законодавцем механізму оскарження.

Отож відлік строку на оскарження бездіяльності починає перебіг з 27.01.2024 та десятиденний строк вичерпується 05.02.2024, тоді як відповідно до медичної документації наданої до скарги, ОСОБА_3 перебував на лікуванні з 07.02.2024 по 16.02.2024, а звернувся до суду 22.02.2024, тобто по збігу десятиденного строку, тоді як об`єктивних поважних причин для поновлення строку звернення до суду із даною скаргою слідчий суддя не знаходить, а інших доказів окрім тих що наявні в матеріалах справи ОСОБА_3 не надав.

Крім того, необхідно зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України», яке прийняте палатою ЄСПЛ, право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

З огляду на викладене, пропуск строку на оскарження бездіяльності слідчого є окремою підставою для відмови в задоволенні скарги.

Керуючись статтями ст. 214, 303, 307, 371-372, КПК України, слідча суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 25.01.2024.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_13