ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/606/24 Справа № 182/1155/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

захисниці ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_8 , подану на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.03.2024 року, якою щодо підозрюваного за ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м.Сєвєродонецьк Луганської області, із середньою-спеціальною освітою, не одруженого, який офіційно не працює, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 29 квітня 2024 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.03.2024 року клопотання слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 задоволено та застосовано щодо підозрюваного за ч.1 ст.121 КК України ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 00 год. 30 хвилин 29.04.2024 року без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.02.2024 року приблизно о 18.10 годині ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні кухні за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , діючи умисно, не маючи наміру на заподіяння смерті, з ціллю спричинення тяжких тілесних ушкоджень, взяв зі столу кухонний ніж, яким, тримаючи у лівій руці, наніс ОСОБА_10 , один удар в область грудної клітини, чим спричинив останньому відповідно до медичної довідки №413 від 01.03.2024 виданої КП «Нікопольська міська лікарня №4» НМР», тілесні ушкодження у вигляді: колото-різана рана грудної клітини справа; садна голови; гемопневмоторакс.

Після вчинення протиправних дій ОСОБА_7 залишився на місці вчинення злочину, а ОСОБА_10 лікарями швидкої медичної допомоги було госпіталізовано до КП «Нікопольська міська лікарня № 4» НМР».

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що матеріали справи дають можливість стверджувати про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі строком від п`яти до восьми років.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному проваджені, тобто вбачається наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею зазначено, що більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти вказаним ризикам, оскільки у оточенні підозрюваного немає осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків; грошових коштів для виплати застави він не має; злочин вчинений у відношенні свого рідного брата.

З огляду на пред`явлену підозру, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчим суддею невизначено застави для підозрюваного.

Не погодившись із судовим рішенням, захисниця ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.03.2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисниця зазначає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку, що заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України є обґрунтованими та такими, що реально існують у межах даного кримінального провадження. Наявність ризиків, про які зазначено у клопотанні слідчого, на переконання сторони захисту, є лише припущеннями. Жодних підстав вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду або вчиняти незаконний вплив на потерпілих і свідків матеріали кримінального провадження не містять.

Дана обставина не була встановлена слідчим суддею, не обгрунтованна заявником клопотання та при його розгляді доведена не була.

Під час апеляційного перегляду:

- захисниця ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги сторони захисту у повному обсязі та просили її задовольнити;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисниці, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позицію сторін, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, що, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК дає підстави для застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Згідно з наданими суду матеріалами справи ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, вчиненого за обставин, викладених у повідомленні про підозру.

Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання слідчого, які були предметом розгляду слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В матеріалах справи відсутні відомості про нові обставини, які б спростовували обґрунтованість цієї підозри або свідчили б про не причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою або невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме, що ОСОБА_7 усвідомлюючи суворість можливого покарання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду та здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні.

Покарання, передбачене санкцією інкримінованої ОСОБА_7 статті - позбавлення волі стоком від п`яти до восьми років, що відповідно до положень ч.5 ст.12 КК України свідчить про те, що злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України є тяжким.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку підозрюваного ОСОБА_7 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні ще не завершено, що вказує на те, що свідки у справі не допитані у судовому засіданні, а тому підозрюваний ОСОБА_7 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 апеляційний суд звертає увагу, що більш м`який запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження не зможе запобігти встановленим ризикам, так як перебуваючи під домашнім арештом або будь-яким іншим більш м`яким запобіжним заходом, не пов`язаним із триманням під вартою (на чому наполягає сторона захисту), підозрюваний без будь-яких перешкод зможе вчинити дії направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду або здійснення впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні.

Не спростовують правильності висновків суду й відомості про особу підозрюваного, який за словами сторони захисту має певні соціальні зв`язки, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованого йому злочину, однак не стали тими стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню.

Слідчий суддя належним чином застосував і положення ч. 4 ст. 183 КПК та не визначав альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, врахувавши відомості про особу підозрюваного та тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому, апеляційну скаргу захисниці слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.03.2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного за ч.1 ст.121 КК України ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 29 квітня 2024 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави- залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4