КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/209/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою адвоката обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.01.2024 у межах кримінального провадження № 0000410 від 10.05.2023 про продовження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 25 березня 2024 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України /ЄУН 401/2109/23/.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , 09.05.2023, у вечірній час, прибули автомобілем до с. Павлівка Світловодської ТГ Олександрійського району Кіровоградської області, де ОСОБА_5 , маючи умисел на заволодіння цінним майном і будучи обізнаним про те, що у будинку АДРЕСА_1 . Підгірна даного населеного пункту мешкають особи похилого віку, які не зможуть чинити опір, запропонував ОСОБА_7 вчинити напад з метою заволодіння чужим майном; на вказану пропозицію останній пристав, після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вдягли наявні у них маски, проникли на територію домоволодіння, де мешкали ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , підійшли до двері будинку, назвавшись працівниками поліції, гучно постукали. ОСОБА_10 відчинив двері, ОСОБА_5 штовхнув його, від чого той впав, а ОСОБА_5 став вимагати інформацію про цінні речі та зброю, нанісши потерпілому не менше 10 ударів по тілу, чим спричинив легкі тілесні ушкодження.

Потім ОСОБА_5 , ОСОБА_7 перейшли до іншої кімнати будинку, де перебував ОСОБА_9 , який почав чинити опір, на що отримав від ОСОБА_7 сильного удару ногою в область голови, від якого втратив свідомість. ) ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості).

Скориставшись безпорадним станом ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також ОСОБА_8 (внаслідок хвороби, похилого віку та лежачого стану), обвинувачені почали обшукувати будинок.

Виявили у будинку та заволоділи майном: грошовими коштами у розмірі 4 100 гривень, мобільним телефоном із сім-картою «Київстар», у силіконовому чохлі, кухонним приладдям (бідони, каструлі, сокодавка, домашня закрутка), - всього на загальну суму 7 528, 93 гривень.

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції, за клопотанням прокурора, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, зокрема обвинуваченого ОСОБА_5 .

Судом досліджено обставини, передбачені ст. ст. 177-178 КПК України, зважено доводи клопотання прокурора, із якими суд погодився, а тому судом постановлено продовжити зокрема щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений, і адвокат ОСОБА_11 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_5 , оскаржує ухвалу суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі висловлюється про скасування оскаржуваної ухвали суду, просить застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Вимоги апеляційної скарги вмотивує тим, що обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання, судимості погашені.

Вважає, що у суду немає підстав вважати, що обвинувачений буде намагатись знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі докази на підтвердження його вини вже зібрані, обвинувальний акт було скеровано до суду 21.06.2023. Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , він не збирається, докази протилежного не віднайдені.

Зауважує, що обвинувачений може відбувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту по місцю його проживання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Згідно із ч. 3 та ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції. Розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

У даному провадженні учасники судового провадження про дату і час апеляційного розгляду повідомлені належним чином у встановлені строки та процесуальний спосіб.

Разом із тим, клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін до суду апеляційної інстанції не надходили, в тому числі не скеровано таких клопотань стороною захисту, зокрема й обвинуваченим ОСОБА_5 .

Відтак, колегія суддів не убачає перепон для апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції без участі сторін кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області проводиться судовий розгляд кримінального провадження (обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000410 від 10.05.2023) за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникнення у сховище та житло, в умовах воєнного стану, тобто, кримінального правопорушення, що відносяться до категорії особливо тяжких, умисних, корисливих, насильницьких.

Кримінальне правопорушення інкриміноване вчиненням при наявності обставин, які обтяжують покарання, - стосовно осіб похилого віку.

Покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Стосовно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 12 травня 2023 року. Загальний строк перебування обвинуваченого під вартою не є таким, що перебуває поза межами розумного. У справі розпочато і триває судове слідство. Як встановлено матеріалами, кримінальне провадження є складним, у справі наявні двоє обвинувачених, троє потерпілих.

Також, враховується, що обвинувачений ОСОБА_5 безробітний, суспільно-корисною працею не займається, законного джерела доходу та засобів для не має, не одружений, без утриманців, без визначеного місця реєстрації проживання. Тобто, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків.

ОСОБА_5 має кримінальну історію минулого, адже притягався до кримінальної відповідальності і був засуджений за вчинення ряду умисних злочинів, серед яких корисливі, а також тяжкі.

Сукупно вказане негативно характеризує обвинуваченого ОСОБА_5 , надає підстав вважати, що обвинувачений схильний до протиправної, асоціальної поведінки, про його нехтування принципом мирного володіння майном, зважаючи на безробіття та відсутність сталого джерела доходу, - до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, а також зважаючи на насильницький характер злочину, про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_5 .

Тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , сукупно з тяжкістю покарання, що йому може загрожувати у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду ( в тому числі беручи до уваги наявність територій, що наразі тимчасово не контрольовані державою).

Зважаючи на кримінальну історію минулого обвинуваченого, відсутність засобів до існування, наявності доходу, наявні й підстави вважати, що обвинувачений може вчинити нове кримінальне правопорушення, зокрема аналогічне.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Наявність місця проживання у обвинуваченого не є, як свідчать матеріали, стримуючим від вчинення нових кримінальних правопорушень для обвинуваченого фактором.

У цьому зв`язку є необхідним і доцільним подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за наведених обставин, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність обвинуваченого у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання обвинуваченого під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Тож, з огляду на зазначене вище, те, що матеріали провадження не містять об`єктивних даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката, який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.01.2024 у межах кримінального провадження № 0000410 від 10.05.2023 про продовження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 25 березня 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4