Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/795/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 286-1 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2023 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Усть-Камчатськ, росія, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, маючого двох малолітніх дітей 2012 та 2014 років народження, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 22 листопада 2023 року до 20 січня 2024 року, включно., без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

В судовому засіданні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу тримання під вартою на 60 днів. Клопотання прокурор мотивував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який кримінальним законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років. Обвинувачений має постійне місце проживання, проте не працює. Ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для обрання слідчим суддею обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, а підстави для зміни або скасування обраного запобіжного заходу відсутні. Прокурор зазначив, що у справі існують такі ризики, що обвинувачений будучи на свободі стане переховуватися від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник, адвокат ОСОБА_7 , заперечив проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, та подав клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, мотивуючи тим, що наведені прокурором ризики є необґрунтованими, та відпали.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Задоволено клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів, починаючи з 22 листопада 2023 року до 20 січня 2024 року, включно.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який ч.3 ст.286-1 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років. Обвинувачений раніше не судимий, має постійне місця проживання, проте не має роботи. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою сторона захисту суду не надала, і в судовому засіданні їх не встановлено.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту з застосуванням засобів електронного спостереження.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що його підзахисний повністю визнає свою вину та щиро розкаюється, має постійне місце реєстрації та на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей.

Вказу, що в матеріалах немає інформації щодо намірів його підзахисного порушити ст. 177 КПК України, ризики наведені прокурором не обґрунтовані та не доведені.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили застосувати запобіжний захід не повязаний з триманням під вартою, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання, які надійшли на електронну адресу апеляційного суду і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

В той же час, колегія суддів враховує, що фактичні обставини справи в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення свідчать, зокрема: протокол огляду місця події від 24.06.2023; висновок КНП «Світловодська центральна районна лікарня» СМР від 24.06.2023, згідно якого, ОСОБА_8 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, пояснення інспектора СРПП ВП №1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 від 24.06.2023, пояснення інспектора СРПП ВП №1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 від 24.06.2023, протокол затримання ОСОБА_8 від 25.06.2023; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 25.06.2023 та інші докази.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити інкримінований йому злочин.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, що пред`явлені в обвинуваченні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_8 на особисту свободу.

Доводи захисника про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 колегією суддів не можу бути враховані.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням не допускається щодо порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин передбачений ч.3 ст.286-1 КК України відноситься до тяжкого злочину, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Московенко проти України», «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

При цьому, в умовах, які наразі існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_8 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого та його місцезнаходження.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_11 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Колегією суддів не може бути враховано доводи захисника про наявність місця реєстрації та наявність дітей, оскільки вказане жодним чином не зменшує наявні ризики.

В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, ризики передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагатися переховуватися в іншій країні, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2023 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2023 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 22 листопада 2023 року до 20 січня 2024 року, включно., без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_12