Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/842/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2023 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції матеріали кримінального провадження №0000916 за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Олександрівського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.12.2023, якою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не військовозобов`язаного, неодруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-14.02.2002 Олександрійським районним судом Кіровоградської області за ст.185 ч.3 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком 2 роки;

-13.05.2004 Апеляційним судом Кіровоградської області за п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185 КК України, на підставі статті 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 14 років. На підставі статті 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 років. Звільнений згідно ухвали Жовтневого районного суду міста Харкова від 03.02.2016, на підставі ч.5 ст.72 КК України, за відбуттям строку покарання (судимість не погашена),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Олександрія, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не військовозобов`язаного, неодруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Інші учасники судового розгляду:

Прокурор ОСОБА_10 ,

Захисник-адвокат ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Олександрівського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000916 від 09.07.2022 відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Олександрівського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.12.2023 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 09 лютого 2024 включно.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 на шістдесят днів, тобто до 09 лютого 2024 включно.

Відмовлено в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

В апеляційних скаргах:

Захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати відносно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт або домашній арешт у нічний час за адресою його місця реєстрації.

Зазначає, що судом не було враховано, що обвинувачений є працездатним, має на меті працевлаштуватися, якщо йому буде змінено запобіжний захід, має постійне місце проживання, має на утриманні батьків похилого віку, мати обвинуваченого страждає на хворобу серця, має захворювання нирок, потребує операційного втручання та догляду.

Обвинувачений не ухилявся і не має на меті ухилятися від явки за викликом суду, впливати будь-яким чином на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Ризики зазначені прокурором вважає недоведеними.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу суду змінити в частині обраного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час.

Суд, також, не врахував, що ризики, які існують є не значними і, дають можливість застосувати запобіжний захід не пов`язаний із гриманням під вартою.

Виходячи із змісту клопотання прокурора застосування запобіжного заходу обґрунтовано лише обвинуваченням в скоєнні тяжкого злочину. ОСОБА_9 не затримували, він завжди прибував на виклики до слідчого. Тобто, підозрюваний не ухилявся від слідства. Цей факт дає підстави вважати, що він не буде ухилятися і від суду як обвинувачений. Обвинувачений не має закордонного паспорту через що він не зможе виїхати за межі України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 має зареєстроване місце проживання, власне житло та засоби для існування, що свідчить про можливість перебування під домашнім арештом. Характеризується позитивно, про що надаю копію характеристики, яка була надана на одному із судових засідань.

Усі зазначені вище обставини спростовують ризик уникнути обвинуваченим суду та дають підстави вважати, що цілодобовий домашній арешт цілком забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який буде з`являтися до суду та виконувати покладені на нього обов`язки.

Ризик тиску на свідків в даному провадженні теж відсутній, оскільки очевидці подій відсутні. Свідки, які заявлені стороною обвинувачення не є очевидцями подій і їх свідчення грунтуються на чутках.

Також, вважаю за необхідне зазначити, що ОСОБА_9 має хвору мати, яка потребує догляду, про що свідчить довідка №45.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке є тяжким злочином, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, існує ризик того, що обвинувачені будуть переховуватися від суду та без перешкод можуть залишити своє місце проживання, чим будуть перешкоджати кримінальному провадженню. Свідками даної події є місцеві жителі та знайомі обвинувачених, які наразі судом не допитані, та обвинувачені можуть вчиняти на них тиск та незаконно впливати. Скоїли кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, що може свідчити про ймовірність скоєння останніми інших кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, на даний час продовжують існувати ризики передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які були на час обрання запобіжного заходу обвинуваченим, тому відсутні підстави для застосування, щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Судом першої інстанції правильно враховано суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченим, суворість можливого покарання та визнано за реальну небезпеку можливість ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що існування ризику переховування від суду додатково підвищується у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. На теперішній час в Україні продовжено дію воєнного стану. Обвинувачені матимуть реальну можливість покинути місце проживання та виїхати за межі Олександрійського району Кіровоградської області, з метою переховування від суду, що унеможливить в подальшому судовий розгляд цього кримінального провадження.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду клопотання місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченим, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Строк тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, отже місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи, на які посилається у своїй апеляційній скаргі захисник-адвокат ОСОБА_6 не є суттєвими та не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування, а тому підстав для застосування судом до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Обставини, на які посилається захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 вже були враховані судом та не спростовують зазначеного висновку суду.

Підтверджуючих доказів неможливості утримання обвинуваченого в СІЗО за станом здоров`я не надано.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Факт перебування обвинувачених в умовах ізоляції певний період часу не свідчить про таку його зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованих діянь і особи обвинуваченого та є приводом до такої істотної зміни обстановки, щоб виключали можливість реалізації ризиків, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин апеляційні скарги сторони захисту задоволенню не підлягають, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрівського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.12.2023, якою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2