ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 336/3094/17

провадження № 51-2732км22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 травня

2023 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м. Запоріжжя,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді штрафу в розмірі

50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 січня 2018 року скасовано вирок місцевого суду та призначено новий розгляд у місцевому суді.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 року

ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді штрафу в розмірі

50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково. Стягнуто із засудженого

ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 18 254 грн на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 8 червня 2022 року задовольнив апеляційну скаргу прокурора. На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. У решті вирок суду залишено без змін.

Верховний Суд постановою від 7 лютого 2023 року скасував ухвалу Запорізького апеляційного суду від 8 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 і призначив новий розгляд.

Суд апеляційної інстанції ухвалою від 11 травня 2023 рокувирок місцевого суду змінив. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 185 КК у зв`язку із закінченням строків давності. У решті вирок суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

За обставин, детально викладених у вироку місцевого суду, 12 грудня 2016 року в денний час ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, а саме з метою власного збагачення, перебуваючи у спальній кімнаті квартири АДРЕСА_1 , переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з гаманця, що лежав на шафі, грошові кошти ОСОБА_6 : 600 дол США та 100 євро, що відповідно до курсу української грошової одиниці НБУ станом на 12 грудня 2016 року становило 18 254 грн, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Вимоги і доводи, викладені в касаційній скарзі та запереченнях на неї

У касаційній скарзі потерпілий просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити вирок місцевого суду без зміни. Вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам чинного законодавства. Вказує на те, що апеляційний суд безпідставно звільнив засудженого від призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 року покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Як зазначає потерпілий, поза увагою апеляційного суду залишилося те, що засуджений ОСОБА_7 не лише неодноразово оголошувався в розшук, але і систематично не з`являвся в судові засідання та до нього неодноразово ухвалами судів застосовувались приводи, а отже перебіг строку давності зупинявся. Крім того, 21 жовтня 2021 року засуджений вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК, за яке його було засуджено вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2022 року, а тому, на переконання потерпілого, відповідно до ч. 3 ст. 49 КК обчислення строків давності в цьому випадку розраховується з дня вчинення нового злочину.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурор просить залишити ухвалу суду апеляційної інстанції без зміни. Стверджує, що апеляційний суд дотримався вимог кримінального процесуального законодавства, ретельно дослідив доводи апеляційної скарги прокурора та проаналізував часові інтервали зупинення й поновлення строку давності щодо ОСОБА_7 . Так, суд урахував, що строк давності стосовно засудженого було зупинено всього на 510 днів, що становить 1 рік 4 місяці 25 днів. Крім того, зазначає, що вимоги потерпілого, викладені в касаційній скарзі, не узгоджуються з повноваженнями суду касаційної інстанції.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні заперечила проти задоволення касаційної скарги.

Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового розгляду, проте в судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про відкладення судового розгляду не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що касаційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду стосовно законності й обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в касаційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Доводи потерпілого щодо порушення апеляційним судом норм чинного кримінального та кримінального процесуального законодавства є необґрунтованими з огляду на таке.

Як слушно зазначено в ухвалі Запорізького апеляційного суду від 11 травня

2023 року, за загальним правилом злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, відповідно до ч. 2 ст. 4 КК.

Згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК.

За частиною 3 ст. 12 КК (у редакції Закону, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) передбачене ч. 1 ст. 185 КК кримінальне правопорушення належало до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості.

Водночас згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Отже, суд апеляційної інстанції, розглядаючи можливість застосування звільнення ОСОБА_7 від покарання, обґрунтовано вважав за доцільне керуватися положеннями закону про кримінальну відповідальність (у редакції Закону від

22 листопада 2018 року), що поліпшують становище особи.

Передбачене ч. 1 ст. 185 КК кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК (в редакції Закону від 22 листопада 2018 року) відноситься до кримінальних проступків, за вчинення якого передбачено покарання у виді обмеження волі.

Згідно положень ч. 5 ст. 74 КК особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на передбачених ст. 49 цього Кодексу підставах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК (в редакції Закону від 22 листопада 2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Крім того, у ст. 49 КК визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані в ч. 1 ст. 49 КК залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості (ч. 3 ст. 49 КК); особа не ухилялася від досудового розслідування або суду (ч. 2 ст. 49 КК); законом не встановлено обмеження чи заборони щодо застосування давності до вчиненого особою кримінального правопорушення (частини 4 і 5 ст. 49 КК).

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня заявлення особи із зізнанням або її затримання.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 2 лютого 2023 року (справа

№ 735/1121/20, провадження № 13-26кс22) сформульовано висновок щодо застосування норми права, зокрема положень ст. 49 КК, відповідно до якого, у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою ст. 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Зупинення спливу строку давності у випадку ухилення особи від досудового слідства або суду є посткримінальною санкцією, заходом кримінально-правового характеру, покликаним забезпечувати здійснення кримінального переслідування і реалізацію кримінальної відповідальності.

Під ухиленням від слідства або суду, з огляду на положення ч. 2 ст. 49 КК, слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, імітація своєї смерті тощо).

Апеляційний суд урахував періоди, коли строки давності були зупинені, а саме:

· з 30 січня по 1 березня 2018 року тривалістю 31 календарний день ? з моменту оголошення ОСОБА_7 у розшук на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року до дня поновлення провадження у справі згідно з ухвалою цього суду від 1 березня 2018 року;

· з 13 квітня по 6 грудня 2018 року тривалістю 238 календарних днів - з моменту оголошення ОСОБА_7 у розшук на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2018 року до дня поновлення провадження у справі за ухвалою зазначеного суду від 6 грудня 2018 року;

· з 1 листопада по 4 грудня 2019 року тривалістю 34 календарних дні - з моменту оголошення ОСОБА_7 урозшук на підставі ухвали Запорізького апеляційного суду від 1 листопада до моменту надходження 4грудня 2019 року до цього суду повідомлення про виконання зазначеної ухвали, встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 ;

· з 26 травня по 24 червня 2020 року тривалістю 30 календарних днів - з моменту оголошення ОСОБА_7 у розшук на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2020 року до дня поновлення провадження у справі згідно з ухвалою вказаного суду від 24червня 2020 року;

· з 18 грудня 2020 року по 4 червня 2021 року тривалістю 169 календарних днів - з моменту оголошення ОСОБА_7 у розшук на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2020 року до дня поновлення провадження у справі за ухвалою цього суду від 4 червня 2021 року;

· з 13 жовтня по 21 жовтня 2021 року тривалістю 8 календарних днів - з моменту оголошення ОСОБА_7 у розшук на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня до 21 жовтня 2021 року.

Таким чином, строк давності відносно ОСОБА_7 було зупинено на строк загальною тривалістю 510 календарних днів, що становить 1 рік 4 місяці 25 днів, тому ОСОБА_7 міг бути звільнений від відбування покарання згідно статей 49, 74 КК після перебігу

4 років 4 місяців 25 днів з дня вчинення кримінального правопорушення.

Однак, з моменту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК 16 грудня 2016 року по дату вчинення ним нового передбаченого ч. 1 ст. 121 КК (в редакції Закону від 6 грудня 2017 року) кримінального правопорушення минуло 1775 днів, що становить 4 роки 10 місяців

10 днів.

Тому доводи потерпілого щодо необхідності обчислення строку давності з моменту вчинення нового кримінального правопорушення не заслуговують на увагу, адже на час вчинення останнього кримінального правопорушення строки давності за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК, сплили.

Доводи потерпілого про те, що в строк ухилення ОСОБА_7 від суду апеляційним судом не враховано періоди з моменту винесення ухвал про привід і до забезпечення його явки в суд є необґрунтованими, оскільки згідно сталої судової практики ухилення від явки до суду повинно бути належно оформлено, зокрема шляхом оголошення особи в розшук. Здійснення приводів ОСОБА_7 не є процесуальним оформленням ухилення від суду в розумінні ст. 49 КК.

Рішення суду апеляційної інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим з огляду на положення статей 370, 373, 419 КПК та містить належні, достатні мотиви й підстави його постановлення, а доводи потерпілого в касаційній скарзі про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальністьбезпідставні, а тому підстав для задоволення касаційної скарги потерпілого колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 ? без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною

та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3