Справа № 730/670/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/94/24
Категорія - ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного 11 листопада 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000386, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2022 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борзна, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2022 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 27 169 грн. 51 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду були подані апеляційні скарги в яких:

- адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження що ОСОБА_9 . В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений своєї вини категорично не визнав, так як інкримінованого злочину не скоював, оскільки на той час він перебував у будинку ОСОБА_10 , що підтверджується її показаннями, і з будинку не виходив. Знайдені в будинку патрони, граната і порох були підкинуті працівниками поліції, які, окрім іншого, вимагали і просили, щоб він взяв на себе вбивство. Також останній не виключає, що працівники поліції могли принести йому гаманець потерпілої, на якому, нібито, були знайдені його генетичні сліди. На думку апелянта, версія суду та сторони обвинувачення про те, що між потерпілою та обвинуваченим раптово виник конфлікт, без зазначення його суті, свідчить про неправильне встановлення фактичних обставин справи. Вважає, що докази, на які суд послався у вироку, є неналежними та недопустимими доказами, тому ніякого доказово значення не можуть мати, згідно протоколу огляду місця події в будинку потерпілої не виявлено сліди перебування ОСОБА_9 . Звертає увагу, що свідки у справі повідомили, що у вечірній і нічний час ОСОБА_11 не відкривала дверей будинку, проте двері у її помешкання були без будь-яких пошкоджень.

Згідно висновку дактилоскопічної експертизи було виявлено сліди пальців рук ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , слідів пальців рук обвинуваченого виявлено не було. На думку сторони захисту, генетичні сліди на одному з гаманців, це штучно створений доказ.

Стверджує, що суд не мав права визнавати ніж достовірним та допустимим доказом, так як відео в цій частині демонструвалося неповністю, не було зафіксовано як упаковувався ніж, хто це робив, чи були присутні при цьому поняті. Зазначає, що по даному ножу експертиза не проводилась та будь-які змиви на предмет виявлення на ньому генетичних слідів не були відібрані. Крім того, під час огляду ножа в судовому засіданні ОСОБА_9 заявив, що це не той ніж, який вилучався під час обшуку.

Вказує, що в порушення вимог ст. 290 КПК України, стороні захисту не надавався доступ до речових доказів, які на той час знаходились в камері зберігання речових доказів;

- в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що інкримінованого злочину він не скоював та на час події перебував із свідком ОСОБА_10 , яка в суді першої інстанції підтвердила дану обставину. Вважає, що працівники поліції підкинули боєприпаси та наркотичні речовини, а ножі, які були вилучені під час обшуку, поміщені до пакету, без належного підписання свідками. Зазначає, що під час досудового розслідування, до проведення експертиз у справі, йому було повернуто частину речей, які були у нього вилучені, що свідчить про порушення умов зберігання речових доказів. На переконання апелянта, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідків, експертів, про перегляд відеозапису обшуку за місцем його проживання, також відеозйомку його затримання. Звертає увагу, що обшук за місцем його проживання проведено без його участі. Вказує, що ніж, який був оглянутий у судовому засіданні, відрізняється від ножа, який будо зафіксовано на відеофайлах під час проведення обшуку.

Апелянт зазначає, що висновком судової медико-криміналістичної експертизи від 18 травня 2021 року виключається виникнення ушкодження від дії ножа, наданому на дослідження. Разом з тим, судом встановлено, що вище вказана експертиза підтверджує, що рани, від яких наступила смерть потерпілої, нанесені ножем, який вилучено під час обшуку будинку ОСОБА_10 .

Обвинувачений стверджує, що працівники поліції неодноразово здійснювали на нього психологічний тиск з метою зізнання у скоєнні вбивства.

В поданих запереченнях на апеляційні скарги сторони захисту прокурор просить відмовити у їх задоволенні, а вирок залишити без змін.

Як встановлено судом першої інстанції, у період часу з 01 по 03 годину (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) 11 листопада 2020 року ОСОБА_9 прибув до будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_11 , де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_9 , маючи при собі кухонного ножа, з метою вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно завдав не менше двох ударів ножем в ділянку голови та шиї потерпілій ОСОБА_11 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення голови і шиї зліва з ушкодженням глотки та кровоносних судин, зокрема лівої лицевої артерії та лівої внутрішньої яремної вени. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла на місці події. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 281 від 19.01.2021 смерть ОСОБА_11 настала внаслідок отриманого колото-різаного поранення голови та шиї, яке виражалось ушкодженням глотки та кровоносних судин, зокрема лівої лицевої артерії та лівої внутрішньої яремної вени, що призвело до розвитку гострої крововтрати, крововиливу у дихальні шляхи з ознаками аспірації крові та розвитку механічної аспіраційної асфіксії.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги з викладених в них підстав, думку прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги та вважав за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, позицію потерпілого, який послався на розсуд суду у вирішенні справи по суті, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд зауважує, що за наявності суперечливих доказів, суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів, суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. (Справа "Салов проти України").

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення мети правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Наведених вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Як вбачається зі змісту вироку, засуджений ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому дій не визнав, хто вбив ОСОБА_11 йому не відомо. Вказав, що у ніч з 10 на 11 листопада 2020 року перебував вдома у свідка ОСОБА_10 , та нікуди не виходив. Крім того, ОСОБА_9 зауважив, що не пам`ятає чи купував у ОСОБА_11 спритні напої, а також чи був у неї вдома раніше.

Відповідно до вироку, вказані показання засудженого ОСОБА_9 підтвердила свідок ОСОБА_10 , яка повідомила, що останній всю ніч з 10 на 1 листопада 2020 року перебував у неї вдома за адресою АДРЕСА_3 , та спав після вживання спиртних напоїв.

Однак, суд першої інстанції критично поставився до показань ОСОБА_9 щодо його непричетності до вчиненого злочину, оскільки такі показання спростовуються сукупністю досліджених доказів, та розцінив його позицію як спосіб уникнути кримінальної відповідальності.

Крім того, місцевий суд критично поставився до показань свідка ОСОБА_10 , оскільки вони з ОСОБА_9 перебували у фактичних шлюбних відносинах, а тому вона може надати показання на користь останнього.

Спростовуючи наведені показання засудженого та свідка, місцевий суд у вироку послався на показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Зокрема, відповідно до змісту вироку, потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_14 повідомили, що їхня мати ОСОБА_11 торгувала самогоном, та вони особисто бачили ОСОБА_9 у дворі своєї матері, коли останній купував самогон. Свідок ОСОБА_13 повідомила, що не бачила ОСОБА_9 у будинку її свекрухи ОСОБА_11 , однак декілька разів бачила його співмешканку ОСОБА_10 . При цьому потерпілий та свідки зауважили, що до ОСОБА_11 ходило багато клієнтів, вона у вечірній час навряд чи могла відкрити двері невідомій людині. Також потерпілий та свідки повідомили про обставини, за яких було виявлено труп ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_15 , як зазначено у вироку, повідомила, що 10 листопада 2020 року приблизно о 23:00 у дворі ОСОБА_11 світло було вимкнуте, тоді як о 04:30-05:30 вона прокинулася, та побачила як на ґанку горіло світло.

У своєму вироку місцевий суд зазначив, що відповідно до висновку судово-медико-криміналістичної експертизи № 45-МК від 18 травня 2021 року підтверджено факт завдання однієї з ран померлій ОСОБА_11 одним з ножів, що вилучені за місцем проживання свідка ОСОБА_10 , а відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19-21/2904-Б від 14 квітня 2021 року підтверджено наявність на цьому ножі слідів крові ОСОБА_11 . Крім того, висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19-21/16193-БД від 27 травня 2021 року підтверджено наявність на одному з гаманців, що вилучені з будинку ОСОБА_11 , букального епітелію ОСОБА_9 .

Вищевказані докази місцевий суд визнав належними та допустимими доказами, оскільки, на його думку, вони отримані у порядку передбаченому процесуальним законом, та не викликають сумнівів у їх достовірності.

На переконання суду першої інстанції, вказані обставини у їх сукупності спростовують твердження сторони захисту про непричетність ОСОБА_9 до вбивства ОСОБА_11 .

Виходячи з аналізу досліджених доказів, враховуючи спосіб вчинення злочину, знаряддя, характер і локалізацію поранень, а також поведінку ОСОБА_9 після його вчинення, який залишив місце події, місцевий суд дійшов висновку про наявність у діях засудженого прямого умислу на заподіяння смерті ОСОБА_11 , а тому кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України.

Однак, на думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку, місцевим судом не надано обґрунтованої та вмотивованої відповіді на доводи сторони захисту, щодо зазначеною ними версії, з приводу мотиву та мети вбивства ОСОБА_11 , тобто фактично залишено такі доводи без процесуального реагування.

В обґрунтування вироку суд першої інстанції також послався на протокол обшуку від 29 грудня 2020 року, відповідно до якого під час обшуку приміщення за адресою АДРЕСА_3 , де тимчасово проживав ОСОБА_9 , окрім іншого, вилучено чотири предмети, схожі на ножі. У подальшому, відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ- 19- 21/2904- Б від 14 квітня 2021 року, на одному із вилучених ножів виявлено слідки крові ОСОБА_11 .

Проте, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при дослідженні вказаного доказу не звернув належної уваги та не дав відповідно оцінки наступним обставинам, на які звертає увагу сторона захисту в ході апеляційного розгляду.

Зокрема, на те, що відповідно до відеозапису обшуку, при виявленні трьох ножів на кухні, слідча не здійснила жодних дій, спрямованих на їх огляд, встановлення ідентифікуючих ознак та упакування, поклала їх на край столу і перейшла з учасниками слідчої (розшукової) дії до ванної кімнати для продовження обшуку. Коли, ким і яким чином ці ножі були упаковані, незважаючи на повну фіксацію обшуку засобами відеозапису, не зафіксовано, на відміну від огляду й упакування речовини, схожої на наркотичний засіб, патронів, гранати, хоча ніж довжиною леза 12 см та шириною близько 2 см разом зі взуттям спортивного типу із візерунком підошви у вигляді геометричних фігур, одягом зі слідами бурого кольору, схожих на кров, а також майна, яке здобуте у результаті його вчинення, відповідно до ухвали слідчого судді від 08 грудня 2020 року, якою надано дозвіл на обшук, були основними об`єктами пошуку. У протоколі обшуку не зазначено номеру спецпакету, до якого поміщено ножі, хоча опис інших спецпакетів з відповідними реквізитами протокол містить.

Колегія суддів зазначає, що належна правова процедура визначає найбільш доцільні правила судочинства, дотримання яких дозволяє в оптимальний спосіб вирішити завдання кримінального провадження та захистити права людини, у тому числі, від незаконного звинувачення та притягнення до кримінальної відповідальності.

Встановлені обставини підлягають належній перевірці для усунення недоліків, допущених під час проведення обшуку, наприклад шляхом допиту понятих, слідчого, оперативних співробітників тощо.

На відміну від ст. 87 КПК України, яка визначає безумовні підстави для визнання доказів недопустимими, застосування ст. 86 КПК України, яка вказує на те, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом, потребує ретельного обґрунтування того, що допущені порушення процесуальної форми не викликають сумніви у достовірності доказу.

Про дослідження встановлених в ході апеляційного розгляду обставин не ставилося питання в поданих апеляційних скаргах і дані обставини не були предметом судового розгляду в суді першої інстанції.

Водночас, колегія суду окремо звертає увагу на те, що після оголошення учасникам слідчої дії змісту протоколу обшуку, ОСОБА_9 повідомив, що відмовляється підписувати такий протокол, мотивуючи свою відмову тим, що не погоджується із результатом проведеного обшуку. Незважаючи на це, слідча ОСОБА_16 , не надавши останньому можливості викласти письмові зауваження до протоколу, вказала, що такий протокол необхідно підписати з метою отримання ОСОБА_9 його примірника.

Крім того, сторона захисту наполягає, що обшук у помешканні свідка ОСОБА_10 відбувся аж через 49 днів з дня вбивства ОСОБА_11 , тоді як свідок ОСОБА_10 повідомила під час судового розгляду, що користувалася всіма ножами протягом усього часу, що виключає виявлення на ножі слідів крові ОСОБА_11 .

Також в ході апеляційного розгляду обвинувачений стверджував про здійснення на нього психологічного тиску з боку правоохоронних органів, з метою зізнання у скоєнні вбивства, а саме, відбирали у нього відбитки пальців, вилучали речі, допитували, перевіряли на поліграфі, приносили гаманці, при цьому ОСОБА_9 на цьому етапі досудового розслідування не перебував у статусі підозрюваного чи свідка.

Згідно ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені підчас кримінального провадження, за умови,що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За таких обставин, апеляційний суд виходячи з вимог статей 7 та 9 КПК України не вправі встановлювати і доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом

Також відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2016 року № 5-249кс15, безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

А отже виходячи з наведеного, а також з того, що при здійсненні апеляційного розгляду жоден учасник апеляційного розгляду не заявив клопотання про повторне дослідження доказів, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості дати іншу оцінку доказам, ніж її дав суд першої інстанції без проведення безпосереднього дослідження доказів під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

За таких обставин, судове рішення, постановлене з порушенням кримінально-процесуального та кримінального законів не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.

Задовольняючи частково апеляційну скаргу та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційної скарги не оцінюються судом апеляційної інстанції.

Суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, з дотриманням прав учасників процесу, перевірити інші доводи апеляційної скарги сторони захисту і, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, та основоположних свобод, в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2022 року щодо ОСОБА_9 - скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4