Провадження 1-кп/193/122/23
У Х В А Л А

іменем України

14 грудня 2023 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області клопотання захисника ОСОБА_10 , поданого у рамках кримінального провадження № 0000482 від 23.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, про заміну запобіжного заходу обвинуваченому,

В С Т А Н О В И В:

З 30.08.2023 в провадженні Софіївського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за № 0000482 від 23.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_9 на досудовому розслідуванні цього кримінального провадження було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави.

Такий запобіжний захід у подальшому кілька разів було продовжено, востаннє за ухвалою суду від 07.11.2023 продовжено до 06.01.2024.

14.12.2023 під час підготовчого розгляду цього кримінального провадження до суду надійшло клопотання захисника адвоката ОСОБА_10 про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - домашній арешт.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_9 просили задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу, в обґрунтування якого, не спростовуючи існування ризиків процесуальної поведінки обвинуваченого, посилаються на стан здоров`я останнього, який теж отримав низку травм під час ДТП, потребує операційного втручання та лікування, що неможливо в умовах ДУ «Криворізька установа виконання покарань». Вважає, що судом безпідставно було переведено обвинуваченого до названого вище слідчого ізолятору з ДУ «Дніпровської установи виконання покарань № 4» при якій Дніпровською багатопрофільною лікарнею № 4" філії ДУ «Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України у Дніпропетровській та Донецькій областях надавалася належна медична допомога обвинуваченому.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу, так як відсутні для цього підстави.

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їхні представники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 присутні під час розгляду цього клопотання підтримали думку прокурора, вважають що підстав для заміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не має.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

За частиною 1 статті 201 КПК, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. При цьому за частиною 3 статті 201 КПК, до клопотання мають бути додані, зокрема, копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання, а за частиною 4 статті 201 КПК, клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий. При цьому підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.

Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

Однак існування таких обставин повинно бути обґрунтовано належними доказами.

У своєму клопотанні захисник посилається на те, що обвинувачений через незадовільний стан здоров`я не може отримувати належного лікування в умовах виправної колонії.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 49 Основного закону, кожен має право на охорону здоров`я та медичну допомогу.

Положеннями ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст.6, 39, 72 «Основ законодавства України про охорону здоров`я» передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі. Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги.

Так, відповідно до пункту 138 рішення Європейського суду з прав людини від 15.05.2012 у справі «Каверзін проти України»(Kaverzin v. Ukraine), заява № 23893/03, надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави (див., наприклад, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Ухань проти України» (Ukhan v. Ukraine), заява № 30628/02, пп. 72-74, з подальшими посиланнями). Встановлюючи те, чи виконали державні органи свої обов`язки з надання медичної допомоги особі, яка перебуває під вартою і під їхнім контролем, Суд має оцінити якість медичних послуг, наданих такій особі з урахуванням стану її здоров`я та «практичних вимог ув`язнення», і, якщо її було позбавлено адекватної медичної допомоги, з`ясувати, чи становило це нелюдське і таке, що принижує гідність, поводження на порушення статті 3 Конвенції (див. рішення у справах «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява №3456/05, п.78, від 4 жовтня 2005 року «Алексанян проти Росії» (Aleksanyan v. Russia), заява №46468/06, п.140, від 22 грудня 2008 року, і «Євген Олексеєнко проти Росії» (Yevgeniy Alekseyenko v. Russia), заява №41833/04, п.104, від 27 січня 2011 року).

Статтею 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104 затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, яке дозволяє проведення медичного огляду обвинувачених (далі Порядок).

Згідно п. 2.1. Порядку усі особи, які прибули до слідчих ізоляторів (далі - СІЗО), у тому числі особи, які переміщуються під вартою (конвоюються), проходять первинний медичний огляд з метою виявлення осіб, яким заподіяно тілесні ушкодження та які становлять епідемічну загрозу для оточення або потребують невідкладної медичної допомоги.

У разі самостійного звернення осіб, узятих під варту, зі скаргою на свій стан здоров`я, то за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО здійснюється медичне обстеження (п.2.3 Порядку).

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Згідно з п.1.2 Порядку орієнтовний перелік закладів охорони здоров`я для надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі - Орієнтовний Перелік), визначається Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннями (головними управліннями) охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та управліннями (відділами) Державної пенітенціарної служби України в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, м. Києві та Київській області, областях з урахуванням спеціалізації закладів охорони здоров`я та наявності умов, які дозволяють забезпечити ізоляцію осіб, узятих під варту.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) здійснюється в медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини (п. 2.5. Порядку).

При цьому, згідно положень п. 2.6. Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Пунктом 2.7 Порядку передбачено, що у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

Відповідно до вимог п.2.8 зазначеного Порядку, якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи. Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.

Отже, приписи вказаного нормативно-правового акту чітко вказують на можливість надання стаціонарної медичної допомоги, особам, які перебувають під вартою в закладах охорони здоров`я.

В обґрунтування свого клопотання захисником додано виписку із медичної картки стаціонарного хворого, згідно якого обвинувачений ОСОБА_9 проходив стаціонарне лікування у відділенні політравми КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2 КМР» у період з 23.05.2023 по 14.06.2023, де його було виписано у задовільному стані, рекомендовано: амбулаторне лікування у сімейного лікаря, ходіння в спино розгиначі 1 місяць, остеопро 1 п.2/день 1 місяць, закриття лапаростоми через 1 місяць у плановому порядку, рішення експертних питань по ЛКК за місцем проживання.

Варто зауважити, що обвинувачений перебуває під вартою з 11.07.2023, на виконання вимог п.2.1. Порядку пройшов обов`язковий первинний медичний огляд. Жодних доказів того, що внаслідок погіршення стану здоров`я, чи виконання вищевказаних рекомендації лікарів, обвинувачений, після його ув`язнення, звертався до лікарів за місцем тримання під вартою, стороною захисту суду надано не було.

Інших обставин чи медичних протипоказань, що перешкоджали б утриманню під вартою ОСОБА_9 стороною захисту не вказано та доказів щодо їх існування теж суду не надано.

Оцінюючи наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи стадію судового розгляду, суд вважає, що даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

З огляду на викладене, судом не встановлено підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу, оскільки підстави та ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, на основі яких обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, на даний час не відпали та продовжують існувати.

Керуючись ст. 176-178, 183, 194, 201, 331, 371, 376, 392 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_10 про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 18.12.2023 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1