УХВАЛА

28 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 344/2803/23

провадження № 51-4857ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисниці ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2023 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року,

встановив:

Захисниця порушує питання про касаційний перегляд оскаржуваних рішень.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної статті.

У касаційній скарзі мають бути зазначені обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у ст. 438 КПК, а також вимоги до суду касаційної інстанції, які узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК.

Однак, наведених вимог кримінального процесуального закону захисниця не дотрималася.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисниця фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.

У касаційній скарзі захисниця має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на її думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Захисниця посилається на те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо порушення вимог ч. 12 ст. 290 КПК в частині невідкриття стороні захисту речових доказів, однак не зазначає, яким чином таке порушення під час досудового розслідування вплинуло на постановлення рішення судом апеляційної інстанції.

Крім того, захисниця зазначає про недопустимість доказів у цьому кримінальному провадженні, тобто не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо результатів їх оцінки, однак не зазначає, які порушення процесуального чи матеріального права допустили суди під час оцінки доказів.

Захисниця наводить доводи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого судом першої інстанції, хоча прохальна частина касаційної скарги містить вимоги про закриття кримінального провадження відносно її підзахисного з підстав невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпання можливості їх отримати.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисниці ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2023 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3