Провадження № 11-кп/4808/506/23
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001095 за апеляційною скаргою заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2023 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні одна малолітня дитина, раніше судимого

- 05.06.2018 року Галицьким районним судом в Івано-Франківській області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 гривень.

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 місяців арешту.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_11 : за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 гривень; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців. На підставі ст. 70 КК України шляхом повного складання покарань призначити остаточне покарання ОСОБА_8 у виді арешту строком на 6 місяців та штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 гривень та покарання у виді штрафу відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно. Вважає, вирок суду таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що судом не призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 КК України. Враховуючи, що обвинуваченим вчинено два кримінальних правопорушення, за якими він не звільнений ані від відповідальності, ані від покарання. За таких обставин суду необхідно було призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України. Самостійне виконання покарання у виді штрафу не перешкоджає призначенню покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Стверджує, що обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 не давали підстав для призначення покарання наближеного до мінімального, передбаченого санкцією відповідної статті закону України про кримінальну відповідальність.

Захисник ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, де просить залишити її без задоволення, а вирок суду без змін. Вважає, що вирок повністю відповідає засадам законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Кримінальні правопорушення скоєно за наступних обставин.

09 вересня 2021 року при невстановлених обставинах ОСОБА_8 таємно заволодів банківською картою «Universalbank/Monobank» НОМЕР_2 , власником якої є ОСОБА_13 , та яка згідно Закону України «Про платіжні системи та перекази грошових коштів в Україні» від 05.04.2001, Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 є електронним - офіційним платіжним документом, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передання у часі та просторі.

Викраденою банківською картою «Universalbank/Monobank» НОМЕР_2 ОСОБА_14 розпорядився на власний розсуд.

Так, 09.10.2021 року, близько 21 год 47 хв, ОСОБА_8 з метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на таємне викрадення грошових коштів з банківської карти «Universalbank/Monobank» НОМЕР_2 , яку він викрав у потерпілої ОСОБА_13 , направився до магазину «Ідилія смаку», що за адресою: вул. Миколайчука, 6А, у м. Івано-Франківську.

Перебуваючи у вказаному магазині, ОСОБА_8 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення та таємного викрадення чужого майна, в період часу з 21 год 47 хв по 21 год 52 хв, здійснив купівлю товару, на загальну суму 227,50 грн, які оплатив грошовими коштами з банківської картки «Universalbank/Monobank», яку викрав у ОСОБА_13 .

В подальшому, будучи об`єднаним єдиним протиправним умислом, спрямованим на таємне викрадення грошових коштів з банківської карти «Universalbank/Monobank» НОМЕР_2 , ОСОБА_8 направився до магазину «Алкоголь і Тютюн» та до магазину «Оболонь», що знаходяться за адресою: вул. Миколайчука, 17 А, у м. Івано-Франківську.

Перебуваючи у вказаних магазинах, діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення та таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_8 о 21 год 55 хв та о 21 год 59 хв придбав товар у вищевказаних магазинах на загальну суму 616,80 грн, які оплатив грошовими коштами з банківської картки «Universalbank/Monobank», яку викрав у ОСОБА_13 .

Загалом, сума шкоди, яка завдана кримінальними правопорушеннями, становить 844,30 гривень.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_12 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, прокурором не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Прокурор зауважує, що обвинуваченим вчинено два кримінальних правопорушення, за якими він не звільнений ані від відповідальності, ані від покарання. За таких обставин суду необхідно було призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України. Самостійне виконання покарання у виді штрафу не перешкоджає призначенню покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності тощо).

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами) вбачається, що остаточне покарання за сукупністю злочинів має визначатися за найбільш суворим видом покарання за окремі злочини, що до неї входять, і в межах санкції того закону, який передбачає більш суворе покарання. Однак, якщо хоча б один зі злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для такого виду покарань у Загальній частині КК.

На думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання за кожен окремий злочин відповідає вимогам закону.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, то колегія визнає їх обґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Враховуючи, що обвинуваченим вчинено два кримінальних правопорушення, за якими він не звільнений ані від відповідальності, ані від покарання. За таких обставин суду необхідно було призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України. Самостійне виконання покарання у виді штрафу не перешкоджає призначенню покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Таким чином, суд першої інстанції, у порушення вимог ч. 1 ст. 70 КК України, взагалі не визначив ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів, чим допустив порушення загальних принципів кримінального права щодо призначення покарання.

Згідно з ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 374, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати.

Постановити відносно ОСОБА_8 в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

На підставі ст. 70 КК України шляхом повного складання покарань призначити остаточне покарання ОСОБА_8 у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці та штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 гривень.

Покарання у виді штрафу відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5