ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6981/23 Номер провадження 11-кп/814/1221/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у порядку, передбаченому ст.422-1 КПК України, в м. Полтава кримінальне провадження №0000429 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 12 січня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою під час судового розгляду кримінального провадження №0000429 щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, до 11 березня 2024 року.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд встановив відсутність даних, що дозволяють скасувати тримання під вартою та прийняв до уваги обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та застосувати щодо нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

При цьому заперечує наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зазначає, що суд, всупереч приписам ст.183 КПК України, не визначив розмір застави у даному провадженні.

Стверджує, що зміни, які надають суду підстави не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.407 КК України, були внесені до КПК України Законом №2997-IX від 21 березня 2023 року, а тому не мають зворотної дії в часі, оскільки відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до ЄРДР 08 грудня 2022 року.

Наголошує, що згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 08 грудня 2022 року за №343 його виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а отже він не є військовослужбовцем, що унеможливлює застосування до нього положень ч.8 ст.176 КПК України.

Вважає, що інкриміноване його обвинувачення ґрунтується на припущеннях.

Стверджує, що судом не враховано обставини, що характеризують його з позитивної сторони, оскільки він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрації.

Вказує про наявність у нього захворювань.

Звертає увагу, що є журналістом та активним релігійним діячем, а кримінальне правопорушення вчинено ним в умовах крайньої необхідності.

Інші учасники провадження ухвалу суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Приписами ст.422-1 КПК України визначено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України) при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, суд, всупереч твердженням обвинуваченого, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197 і 199 КПК України.

Належним чином врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в умовах воєнного стану тяжкого умисного злочину проти встановленого порядку несення військової служби.

Крім того, суд обґрунтовано звернув увагу на можливе покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим.

Також, суд взяв до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого, дані про його особу, сімейний і майновий стан.

Доводи обвинуваченого про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити його належну процесуальну поведінку є непереконливими з огляду на доведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися.

При цьому, апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання та в подальшому продовження стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

На думку колегії суддів, місцевий суд правильно вказав про наявність ризику переховування ОСОБА_7 від суду з огляду на тяжкість покарання, що передбачена санкцією інкримінованого йому кримінального правопорушення,

Крім того, колегія суддів враховує ту обставину, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, переховувався від органу досудового розслідування до його розшуку та затримання, а його поведінка при цьому вочевидь свідчила про свідому активну протидію законним вимогам працівників правоохоронних органів, що характеризує особу обвинуваченого як таку, що становить підвищену суспільну небезпеку.

Таким чином, дані про особу ОСОБА_7 в сукупності з обсягом пред`явленого обвинувачення свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на обставини, що характеризують його з позитивного боку не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки зазначені обставини не є визначальними та такими, що давали суду підставу для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Доводи обвинуваченого про необхідність визначити розмір застави з огляду на неможливість погіршення його становища є неприйнятними.Кримінальним процесуальним законодавством України визначається порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень.

На відміну від кримінального матеріального закону, кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе. Це положення випливає з частини першої статті 5 КПК України, відповідно до якої процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Більше того, всупереч доводам обвинуваченого, зміни до ч.4 ст.183 КПК України, відповідно до яких слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, статтею 407 Кримінального кодексу України, внесені Законом України від 16 серпня 2022 року № 2531-IX, який набрав законної сили 10 вересня 2022 року, а не Законом №2997-IX від 21 березня 2023 року.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 КК України, суд обґрунтовано скористався у даному випадку правом не визначати розмір застави відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України.

Матеріали провадження не містять об`єктивних даних про неможливість тримання обвинуваченого під вартою з огляду на стан його здоров`я.

У зв`язку з наведеним, висновки суду про продовження тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Отже, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 418 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Київськогорайонного суду м. Полтави від 12 січня 2024 року у кримінальному провадженні №0000429 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4