Справа № 161/5328/23 Провадження №11-кп/802/573/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, в силу положень ст.89 КК України несудимого, засуджено за:

- п.1 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років;

- ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_7 визначено до відбування остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років.

На підставі ч.2 ст.20, п.1 ч.1 ст.94 КК України до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 30.12.2022 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 64960 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот шістдесят) грн. 45 коп.

Вироком також вирішено питання щодо арешту майна та долі речових доказів.

Згідно з даним вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він в період часу з 14 до 18 грудня 2022 року (точної дати органом досудового розслідування не встановлено), в обідню пору, знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , де тимчасового проживали ОСОБА_9 та її син ОСОБА_10 , під час конфлікту, який раптово виник між ними через відмову надати йому алкогольні напої, керуючись метою умисного протиправного заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, і передбачаючи їх наслідки, умисно, наніс декілька сконцентрованих ударів сокирою в ділянку голови (щонайменше п`ять ударів) та обличчя (три удари) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді вісьмох забійних та забійно-рваних ран обличчя та голови, проникаючих в порожнину черепа із дірчастим та вдавленими пошкодженнями кісток склепіння, основи черепа та речовини мозку, внаслідок яких останній помер на місці події.

Причиною смерті ОСОБА_10 є відкрита черепно-мозкова травма, що супроводжувалась дірчастим та вдавленими зламами кісток основи черепа із розмізженням речовини головного мозку, яка і є безпосередньою причиною смерті.

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на позбавлення життя двох осіб, ОСОБА_7 , після умисного вбивства ОСОБА_10 , знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , наніс два удари в ліву вилично-скроневу ділянку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді одної рваної рани та двох забійних ран лівої вилично-скроневої ділянки голови, проникаючі в порожнину черепа із вдавленим пошкодженням кісток основи черепа та речовини мозку, в поширенням ліній зламу на кістки лицевого скелету, розмізження лівої вушної мушлі, внаслідок яких остання померла на місці події.

Причиною смерті ОСОБА_9 є відкрита черепно-мозкова травма, що супроводжувалась вдавленим зламом кісток основи черепа із розмізженням речовини головного мозку, яка і є безпосередньою причиною смерті.

ОСОБА_7 інкримінується умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двом особам, - вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Окрім цього, він же в період часу з 14 до 18 грудня 2022 року (точної дати органом досудового розслідування не встановлено), в обідню пору, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2021 №2102-IX, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №573/2022 від 12.08.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2500-IX від 15.08.2022, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №757/2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2738-IX від 16.11.2022, за допомогою ключа, яким незаконно заволодів після вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , усунувши перешкоди для заволодіння матеріальними цінностями, проник в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де з майстерні таємно викрав годинник-будильник з маркувальним написом «Витязь», вартістю 130,00 грн., настінний годинник з маркувальним написом «RIKON», вартістю 166,33 грн., кухонний ніж з написом «Хортиця», вартістю 43,33 грн., які належать потерпілому ОСОБА_11 .

Він же, 20 грудня 2022 року близько 07 години, продовжуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів та керуючись єдиним наміром та метою таємного викрадення чужого майна, умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2021 №2102-IX, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №573/2022 від 12.08.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2500-IX від 15.08.2022, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №757/2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2738-IX від 16.11.2022, за допомогою ключа, яким незаконно заволодів після вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , проник в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де з майстерні таємно викрав електричну дриль марки «АЛБИНА-М», вартістю 450,00 грн., коловорот марки «ЧИЗ», вартістю 200,00 грн., ручну пилку по дереву, вартістю 125,00 грн., будівельний степлер марки «STAYER» 4-14 мм, вартістю 113,00 грн., будівельний степлер марки «GS» 4-14 мм, вартістю 329,73 грн., розвідний ключ марки «STAYER» 10" вартістю 382,50 грн., розвідний ключ марки «MIOL» 200х24, вартістю 310,80 грн., плоскогубці «ИСП 6000v», вартістю 103,00 грн., викрутку марки «SIGMA» з бітами, вартістю 179,74 грн., викрутку марки «JIAXIAO» з бітами, вартістю 66, 48 грн., викрутку з ручкою чорного кольору без маркувальних позначень з бітами, вартістю 32,50 грн., набір ключів «зірочка» у кількості 9 штук марки «MASTER TOOL», вартістю 158,76 грн., набір ключів шестигранників у кількості 8 штук марки «EXPERT», вартістю 80,00 грн., оцинковане відро, об`ємом 15 л., вартістю 123,33 грн., алюмінієвий бідон, об`ємом 25 л., вартістю 526,67 грн., які належать потерпілому ОСОБА_11 .

Він же, 21 грудня 2022 року близько 07 години, продовжуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів та керуючись єдиним наміром та метою таємного викрадення чужого майна, умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2021 №2102-IX, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №573/2022 від 12.08.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2500-IX від 15.08.2022, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №757/2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2738-IX від 16.11.2022, за допомогою ключа, яким незаконно заволодів після вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , проник в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де з майстерні таємно викрав перфоратор марки «EUROTEC» моделі «RH204», вартістю 575,00 грн., точильний станок марки «EUROTEC» моделі «BG202», вартістю 1466,67 грн., кутову шліфувальну машину марки «DWT» моделі «WS-180 TV» вартістю 1266,67 грн., зварювальний апарат марки «СОЮЗ» моделі «САС-97И25Б», вартістю 2005,00 грн., які належать потерпілому ОСОБА_11 .

Він же, 24 грудня 2022 року близько 07 години, продовжуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів та керуючись єдиним наміром та метою таємного викрадення чужого майна, умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2021 №2102-IX, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №573/2022 від 12.08.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2500-IX від 15.08.2022, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №757/2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2738-IX від 16.11.2022, за допомогою ключа, яким незаконно заволодів після вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , проник в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де з майстерні таємно викрав металеві слюсарні лещата, вартістю 1300,00 грн., зварювальні електроди «MONOLITH» діаметром 2 мм масою 1 кг., вартістю 159,67 грн., зварювальні електроди ДЗЗМ ІЕЗ ім. Є.О.Патона «АНО-21» діаметром 3 мм. масою 2,392 кг., вартістю 184,97 грн., які належать ОСОБА_11 , чим заподіяв останньому майнову шкоду на загальну суму 10379 гривень 15 копійок.

ОСОБА_7 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його винуватості, правильності кваліфікації його дій, а також виду призначеного покарання, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості. Вказує про те, що суд першої інстанції помилково не відніс до пом`якшуючих покарання обставин те, що потерпілі не наполягали на суворій мірі покарання. Окрім того, не враховано і того, що обвинувачений має незадовільний стан здоров`я та є особою немолодого віку у зв`язку з чим тривале перебування в умовах ув`язнення може негативно вплинути на стан його здоров`я, що може призвести до невідворотних наслідків. Вважає, що суд першої інстанції при призначені покарання повинен був виходити із необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, можливості його виправлення без відбуття покарання у місцях обмеження або позбавлення волі. На її переконання покарання за санкцією ч.2 ст.115 КК України, яке наближене до найнижчої межі, було б достатнім для досягнення основної мети покарання. Посилаючись на викладене, просить оскаржуваний вирок в частині покарання змінити, призначивши обвинуваченому остаточне покарання за п.1 ч.2 ст.115, ч.4 ст.185 із застосуванням ч.1 ст.70 КК України більш м`яке, а саме у виді 10 років 1 місяця позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які скаргу підтримали та просили задовольнити, думку прокурора, який вважав скаргу безпідставною у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинених кримінальних правопорушень та кваліфікація його дій за п.1 ч.2 ст.115, ч.4 ст.185 КК України, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Разом з тим, сторона захисту в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі винного внаслідок суворості, оскільки вважає, що у суду є цілком законні підстави для призначення йому більш м`якшого покарання, тобто меншого розміру.

Проте такі доводи до уваги судом не приймаються з огляду на таке.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При призначенні покарання суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України повинен призначити його з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Як зазначено уп.п.1, 2, 3 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст.ст.66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Водночас, як зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені кримінально-процесуальним законом, який передбачає повноваження судів апеляційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно із положеннями ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і суворості.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні цієї ж норми процесуального права, означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК) вчинене у конкретному випадку діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин справи в їх сукупності визначає тяжкість конкретного злочину, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію злочину, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання, а також зважаючи на принцип індивідуалізації покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції вказаних вимог матеріального права та роз`яснень Пленуму Верховного Суду дотримався в повній мірі.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та дані про його особу. При цьому, судом наведено переконливі доводи про необхідність призначення обвинуваченому покарання за п.1 ч.2 ст.115 КК України в межах санкції статті (частини) у виді позбавлення волі, а за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, і остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 цього ж Кодексу за принципом часткового складення призначених покарань.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс щире каяття, та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. При цьому, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені п.1 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.185 КК України, згідно із ст.12 цього ж Кодексу, - відповідно відносяться до особливо тяжкого та тяжкого злочинів і є умисними проти життя та здоров`я особи, а також проти власності.

З достатньою повнотою судом взято до уваги і дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що він в силу положень ст.89 КК України несудимий, за час перебування у слідчому ізоляторі охарактеризував себе посередньо, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, а також інші обставини у тому числі вчинення злочинів.

Проаналізувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного й інші обставини кримінального провадження.

За таких обставин, призначене обвинуваченому покарання повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого, попередження як ним самим так і іншими особами вчинення нових кримінальних правопорушень, й не є надто суворим в даній ситуації, як про це вказує сторона захисту.

Враховуючи вищенаведені обставини провадження та норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання за п.1 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років, за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі 5 років, і остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 цього ж Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень по принципу часткового складення призначених покарань, - у виді позбавлення волі на строк 13 років, повністю відповідає тяжкості вчиненого та особі винного.

Окрім того, апеляційний суд повністю погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст.20, п.1 ч.1 ст.94 КК України примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки він з урахуванням висновків експертизи, викладених у висновку експерта судово-психіатричної експертизи №38 від 05.01.2023 є обмежено осудним.

При цьому, цілком безпідставними є апеляційні доводи сторони захисту про неврахування судом незадовільного стану здоров`я обвинуваченого та його немолодого віку, оскільки з урахуванням вищевикладеного, такі обставини фактично були враховані місцевим судом.

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що попри думку потерпілих, які не наполягали на призначенні обвинуваченому суворої міри покарання, як про це вказує сторона захисту, судом окрім вищенаведеного, фактично було враховано обставини вчинення кримінальних правопорушень, які були скоєні ОСОБА_7 , суспільну небезпеку умисних кримінальних правопорушень і, зокрема, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, форму вини, мотив, мету, спосіб і стадії вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Колегія суддів звертає увагу на те, що думка потерпілої сторони щодо визначення винному виду та розміру покарання хоча і враховується судом в сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст.65 КК України, проте сама по собі не може бути вирішальною при призначенні покарання, тобто обов`язковою для суду або ж мати перевагу перед вказаними обставинами (ст.65 КК).

Таким чином, апеляційні доводи в цій частині є цілком безпідставними.

Вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони, як вбачається з оскаржуваного вироку, фактично повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання до 10 років 1 місяця позбавлення волі, з мотивів наведених стороною захисту, апеляційний суд не знаходить.

Не було встановлено апеляційним судом будь-яких порушень кримінального чи кримінального процесуального законів, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

А тому, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуваний вирок, - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2023 року щодо нього, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді