Дата документу 07.11.2023 Справа № 323/2489/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/2489/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/106/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Шимкент Казахстан, громадянина України, який має середню освіту, не працює, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 980,70 грн.

Вирішена доля речового доказу у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні та кваліфікацію його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо прощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, яким змінена санкція ч.1 ст.309 КК України, та на теперішній час покарання є від 1000 до 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд першої інстанції в порушення вимог даної норми закону, призначив ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.309 КК України в редакції, що діяла до 01 липня 2020 року.

Згідно з вироком суду, на початку березня 2020 року ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів, перебуваючи на власній присадибній земельній ділянці, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, зірвав декілька кущів рослин конопель зі стеблом з листям та верхівками, тобто незаконно придбав наркотичні речовини, які переніс за місцем власного мешкання, та в подальшому висушив та подрібнив, тобто незаконно зберігав наркотичну речовину для власного вживання без мети збуту, до моменту виявлення працівниками правоохоронного органу.

09 вересня 2020 року, в період часу з 09:08 годин до 10:06 годин, в ході проведення обшуку згідно ухвали слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 вересня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , в приміщенні сараю та на горищі житлового будинку було виявлено рослинні речовини верхівки з листям та верхніми частинами стебел сіро-зеленого кольору, подріблені розслинні речовини сіро-зеленого кольору, які згідно висновку експерта №16-154 від 14 вересня 2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом обіг якого заборонено канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину склала 72,550 г, 10,242 г та 0,831 г.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого, який заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, вважав вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК України.

Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється, тому колегією суддів оскаржуваний вирок в цій частині не переглядається.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання є слушними, виходячи з такого.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Вимогами ст.5 КК України визначено низку умов, за яких допускається надання зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Відповідно до ч.3 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України щодо питання чинності закону про кримінальну відповідальність у часі та його зворотної дії, на стадії визначення тієї норми закону, яка встановлює вид і міру юридичної відповідальності, відбувається вибір такої норми, з`ясовується її зміст, форма та чинність, визначається редакція норми, яка діяла на момент вчинення діяння, встановлюється її дія у часі, просторі та щодо певного кола осіб (ст.ст.4,6,7 та 8 КК України).

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи призначення покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України в минулій, дійшов неправильного висновку щодо вчинення обвинуваченим правопорушення до 01 липня 2020 року, у наслідок чого неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність.

Так, при триваючому злочині особа вчиняє один раз певну дію і впродовж тривалого часу перебуває безперервно в злочинному стані. Для цього виду злочинів характерним є неспівпадання моменту закінчення складу злочину і моменту фактичного завершення протиправних дій. Завершення триваючого злочину (тобто момент фактичного завершення протиправних дій) може бути зумовлений різними обставинами: як об`єктивними, так і суб`єктивними. Об`єктивні обставини - це такі події, що не залежать від волі винної особи, і до їх числа можна віднести викриття особи у вчиненні злочину. У поняття "час вчинення триваючого злочину" має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого злочину.

Встановлення того, що злочин є триваючим, забезпечує його правильну кваліфікацію.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року (справа № 467/218/19, провадження № 51-6164 км 19).

Правопорушення, що тривають, є закінченими з моменту припинення вчинення діяння або з моменту настання події, яка виключає його вчинення.

Крім того, положення про зворотну дію більш м`якого закону застосовується до триваючих правопорушень лише у випадку, якщо вони були припинені до набрання цим законом чинності.

Приймаючи до уваги, що кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні є триваючим, було виявлене правоохоронними органами та припинено 04 вересня 2020 року, часом вчинення інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення є 04 вересня 2020 року, тобто правопорушення вчинене після набрання чинності вищевказаних змін до санкції ч.1 ст.309 КК України, а висновки суду першої інстанції про протилежне, на думку колегії суддів, є помилковими.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, на підставі ст.ст.407-409 КПК України оскаржуваний вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання з призначенням обвинуваченому ОСОБА_6 такого самого покарання як призначив суд першої інстанції, але із застосуванням положень ст.69 КК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його фактичні обставини, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, повністю визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому, сприяв органу досудового розслідування та суду у встановлені всіх обставин провадження, що колегія суддів враховує як обставини, що пом`якшують покарання.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку №6172п про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, внаслідок ворожого обстрілу військовими рф сталося пошкодження будинку обвинуваченого ОСОБА_6 , через що останній втратив своє житло.

Отже, наявні кілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , вказані вище.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

В свою чергу, відповідно до положень ст. 69 КК України, суд за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання за ч.1 ст.309 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання:

за ч.1 ст. 309 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4