Справа № 638/351/24
Провадження № 1-кс/638/38/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

потерпілої ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову дізнавача СД ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 30.12.2023 про закриття кримінального провадження № 0000453 від 20.06.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України,-

встановив:

05.01.2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла скарга представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову дізнавача СД ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 30.12.2023 про закриття кримінального провадження № 0000453 від 20.06.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України. Свою скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова невмотивована та необґрунтована, прийнята без всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінальних правопорушень, висновки дізнавача не відповідають матеріалам кримінального провадження. Сама постанова містить відомості, які вказують на те, що під час досудового розслідування були встановлені всі юридичні ознаки, що визначають вчинені ОСОБА_6 діяння, як суспільно небезпечні та такі, що містять склад конкретних кримінальних правопорушень, передбачених КК України. У випадку твердження про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 та ч.1 ст.129 КК України, дізнавач не посилається на жодний доказ, на підставі якого вона дійшла таких висновків. Під час досудового розслідування не здійснено ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій.

У судовому засіданні потерпіла та її представник підтримали доводи скарги та просили її задовольнити, дізнавач та прокурор у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним, причин неявки не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення потерпілої та її представника, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000453 від 20.06.2023, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Постановою прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_7 від 27.06.2023 року матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000453 від 20.06.2023 за ч.1 ст.125 КК України та №0000454 від 20.06.2023 за ч.1 ст.129 КК України об`єднано в одне провадження та присвоєно номер 0000453.

Постановою дізнавача СД ХРУП №3 ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_5 від 30.12.2023 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000453 від 20.06.2022 року, закрито за відсутністю складу проступку, передбаченого ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

За положенням п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Статтею 300 КПК України визначено, що для досудового розслідування кримінальних проступків дозволяється виконувати всі слідчі (розшукові) дії, передбачені цим Кодексом, та негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені частиною другою статті 264 та статтею 268 цього Кодексу, а також відбирати пояснення для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку, проводити медичне освідування, отримувати висновок спеціаліста, що має відповідати вимогам до висновку експерта, знімати показання технічних приладів і технічних засобів у провадженнях щодо вчинення кримінальних проступків, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, вилучати знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей, до внесення відомостей про кримінальний проступок до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За положенням ст.223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Крім того, статтею 298-1 КПК України визначено, що процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні про кримінальні проступки, крім визначених статтею 84 цього Кодексу, також є пояснення осіб, результати медичного освідування, висновок спеціаліста, показання технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Частиною 1 статті 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 38 КПК України передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з частиною другою статті 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 110 КПК України визначено, що постанова дізнавача складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Так, дізнавач в постанові про закриття кримінального провадження обмежився лише переліком вчинених слідчих дій, зокрема, доручення в порядку ст.40 КПК України, допит потерпілої, висновок судово-медичної експертизи.

Згідно допиту потерпілої, коли вона побачила, що на светрі ОСОБА_6 проступила кров, в цей час в двері квартири постукали поліцейські і вона їх впустила в двері.

Проте у якості можливих свідків працівники поліції, які приїхали на виклик або працівники швидкої медичної допомоги не опитані.

21.06.2023 року адвокатом потерпілої заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи аудіозапису телефонного дзвінка, в якому дізнавачем відмовлено через його не надання.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Згідно із ч.2 цієї статті зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов

Згідно норм чинного КПК отримання аудіозапису розмови можливе лише з дозволу суду, а відтак звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням відноситься до виключної компетенції дізнавача у кримінальному провадженні.

Також, слідчим не перевірено показання потерпілої в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 , повідомлень оператору «102» щодо його можливої протиправної поведінки.

Частиною 1 статті 125 КК України визначено, що умисне легке тілесне ушкодження -карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення характеризується: діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.

У частині 1 ст. 125 КК встановлюється відповідальність за легке тілесне ушкодження, яке виразилося в порушенні анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, але не спричинило короткочасного розладу здоров я чи незначної стійкої втрати працездатності. До них Правила відносять такі ушкодження, що мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів. Це, наприклад, садно, синець тощо.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, що розглядається, характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним за ст. 125 КК.

Заподіяння легкого тілесного ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, у разі перевищення меж необхідної оборони або заходів, необхідних для затримання злочинця, не тягне за собою кримінальної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.129 КК України погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, - карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до двох років.

Суспільна небезпечність цього кримінального правопорушення визначається тим, що він, викликаючи у людини почуття тривоги і неспокою, заважає її нормальній праці та відпочинку, порушуючи разом із тим у деяких випадках і громадський порядок.

З об`єктивної сторони злочин характеризується дією у вигляді погрози вчинити вбивство, тобто виявленому ззовні намірі позбавити іншу людину життя.

Така погроза може бути виражена різними засобами: усно, письмово, за допомогою різних дій (жестів, міміки, демонстрації зброї тощо). Для кваліфікації за ст. 129 КК не має значення, чи була така погроза одноразовою або кількаразовою, систематичною, такою, що має характер тероризування.

Відповідальність за ст. 129 КК може настати лише за погрозу вбивством. Погроза здійснити інші дії (наприклад, заподіяти тяжкі тілесні ушкодження, знищити майно) за ст. 129 КК кваліфікуватися не може.

Погроза повинна бути реальною, тобто сприйматися потерпілим як така, що може здійснитися.

Реальність погрози встановлюється в кожному окремому випадку з урахуванням конкретних фактичних обставин. При вирішенні цього питання слід ураховувати як суб`єктивний критерій (сприйняття погрози потерпілим), так і об`єктивний (спосіб та інтенсивність її вираження, особу винного, характер стосунків між ним і потерпілим тощо). Для визнання погрози вбивством реальною необхідно встановити, що винний вчинив такі дії, які давали потерпілому підстави побоюватися її здійснення, і що поведінка винного, його стосунки з потерпілим об`єктивно свідчили про реальність погрози.

Погроза може бути висловлена як безпосередньо потерпілому, так і через третіх осіб. Необхідною умовою є те, що вона звернена до конкретної особи. Погрожувати вбивством можуть як особі, якій адресовано погрозу, так і близьким їй особам.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, характеризується виною у формі прямого умислу. При цьому не має значення, чи збирався винний здійснити свою погрозу в дійсності, чи ні, досить того, щоб у потерпілого були реальні підстави побоюватися такої погрози. Мотиви вчинення цього злочину на його кваліфікацію не впливають.

У постанові слідчого про закриття кримінального провадження не наведено належних і достатніх мотивів ухвалення процесуального рішення, не встановлені обставини, які дозволяють прийти до висновку про відсутність складу правопорушення, не вказані підстави для прийняття такого рішення та не наведені фактичні дані, які підтверджують обґрунтованість таких висновків органу досудового розслідування.

Крім того, згідно з висновком судово-медичної експертизи №09-998/2023 від 14.07.2023 у ОСОБА_3 встановлено легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує 6 днів, але не перевищує 3 тижнів.

Водночас, всупереч вищенаведеним даним експертизи, кримінальне правопорушення кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України.

Таким чином, постанова дізнавача СД ХРУП №3 ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_5 від 30.12.2023 року про закриття кримінального провадження №3 від 20.06.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України, є передчасною, а відтак підлягає скасуванню.

Слідчий суддя звертає увагу, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин вчинення злочину, оцінки слідчим зібраних та перевірених доказів.

Керуючись ст.ст. 303,307 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову дізнавача СД ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 30.12.2023 про закриття кримінального провадження № 0000453 від 20.06.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача СД ХРУП №3 ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_5 від 30.12.2023 року про закриття кримінального провадження №3 від 20.06.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України.

Повний текст ухвали буде оголошений в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова 26.01.2024 року о 15 год 30 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1