Провадження № 1-кс/686/8879/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0003664,

встановив:

18.10.2023 року прокурор Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке 17.10.2023 р., в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, було тимчасово вилучене і поміщене на спеціальний майданчик для тимчасового зберігання затриманого автотранспорту НПУ ГУНП в Хмельницькій області (м.Хмельницький, вул.Шухевича, 120Д), а саме, на належний ОСОБА_4 автомобіль марки «КІА RIO», н.з. НОМЕР_1 , яким останній керував на момент вчинення ДТП.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання в повній мірі не відповідає.

Так, у поданому клопотанні прокурор не аргументує належним чином, які правові підстави, мета арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні, відсутнє також належне обґрунтування того, яка необхідність в накладенні арешту на транспортний засіб, на який просить накласти арешт прокурор, окрім того, матеріали клопотання не свідчать, що на сьогоднішній день в рамках кримінального провадження є необхідність проводити з означеним майном будь-які експертні дослідження, об`єктом дослідження яких мав би бути автомобіль марки «КІА RIO», н.з. НОМЕР_1 , (відсутня постанова про призначення експертизи). До клопотання прокурором долучено лише витяг з ЄРДР, копії: рапорту від 17.10.2023 р.; протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17.10.2023 р.; акту прийому-передачі транспортного засобу від 17.10.2023 р.; фрагменту довідки НАІС; постанови про визнання речових доказів та передачу на зберігання від 18.10.2023 р. Однак, вказані матеріали клопотання не містять відомостей про те, у кого саме було вилучено майно (хто на сьогоднішній день є фактичним володільцем транспортного засобу), на яке просить накласти арешт прокурор, хоча прокурор у клопотанні мав би зазначити конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Не наведено у клопотанні прокурора й про існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України. Крім того, з врахуванням тих обставин, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003664 здійснюється по факту порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, та у витягу з ЄРДР йдеться, що саме ОСОБА_4 не впорався з керуванням транспортного засобу марки «КІА RIO», н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини, де допустив з`їзд у кювет із подальшим перекидання транспортного засобу, внаслідок чого, саме ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди, прокурор у поданому клопотанні мав би навести доводи, які б давали підстави вважати, що існує обґрунтована підозра того, що мало місце саме вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Не зазначено у клопотанні прокурора, яка є необхідність у встановлені заборон відчуження, розпорядження та користування майном, на яке просить накласти арешт прокурор, саме власником ОСОБА_4 , який, на даний час, є померлим та, відповідно, який не в змозі приховати докази та відновити технічний стан транспортного засобу.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Однак, матеріали поданого клопотання не містять контактних даних осіб, які на сьогоднішній день є фактичними володільцями майна, на яке просить накласти арешт прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості повідомити вказаних осіб про час і місце розгляду справи у передбачений законом строк.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0003664, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя