Справа № 392/1843/19
Провадження № 1-кп/392/181/23
УХВАЛА

05 грудня 2023 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретар судового засідання ОСОБА_4 , за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2019 за № 0000668 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів. На обґрунтування якого вказала, що ризики враховані судом при обранні та продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, до цього часу не зменшилися та продовжують існувати, при цьому, інші, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою не зможуть запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що з урахуванням практики ЄСПЛ ризики зі спливом певного часу знижуються, прокурором, зазначені в клопотанні ризики, не доведені доказами, просив застосувати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід - домашній арешт в нічний час, при цьому просив врахувати надану на адресу суду заяву батька обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заперечував проти того, щоб його син був під домашнім арештом у його будинку по АДРЕСА_1 . Має стабільне матеріальне становище та зможе утримувати свого сина під час розгляду справи в суді.

Обвинувачений підтримав позицію захисника та просив застосувати домашній арешт.

Встановлено, що наразі відносно обвинуваченого ОСОБА_6 діє продовжений ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10.10.2023 року запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 08 грудня 2023 року включно.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Мета застосування запобіжного заходу визначена ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті малолітньої дитини, яка являється найменш захищеною в суспільстві та не може чинити опір щодо вчинення протиправних дій відносно неї.

Конвенція ООН про права дитини накладає на держави обов`язок вживати усіх необхідних заходів для захисту дітей від усіх форм насильства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Стаття 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважує на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 з огляду тяжкість інкримінованого злочину та відповідно мірою можливого покарання, опинившись на волі, може вчинити спроби ухилення від явки до суду, в тому числі і шляхом потрапляння на непідконтрольні Україні на даний час території України, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, та дією воєнного стану, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. (п.1.ч.1 ст.177 КПК України).

Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на свідків, які ще не допитувалися даним складом суду (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).

Отже, ризики, передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

Інших ризиків колегією суддів не встановлено, прокурором в судовому засіданні не доведено.

Колегія суддів враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме: що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи із застосуванням насильства, внаслідок скоєння якого настали невідворотні наслідки у вигляді смерті малолітньої дитини, має батьків, до затримання не працював, раніше не судимий.

До закінчення строку дії ухвали про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме до 08.12.2023 року, не можливо завершити розгляд даного кримінального провадження, оскільки у справі допитано лише одного свідка, інші свідки та обвинувачений не допитані, а достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання та продовження у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відсутні.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування відносно нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.

Наведене свідчить, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука, застава), не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, та запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Також, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Колегія суддів приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Доводи, викладені стороною захисту, на обґрунтування клопотання щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу у своїй сукупності, не свідчать про те, що вони є достатніми для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, посилання сторони захисту на відсутність доказів існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, спростовуються доводами сторони обвинувачення, матеріалами провадження, та в сукупності і взаємозв`язку вказують на те, що будь-який інший запобіжний захід не зможе слугувати стримуючим фактором та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити.

Крім цього, колегія суддів на підставі п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України вважає за можливе не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.331, ст.ст. 369-372, 392 КПК України,

постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 05.12.2023 до 02.02.2024 року включно.

Строк дії ухвали визначити до 02 лютого 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддя Судді