Справа № 466/1550/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/922/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 4 вересня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,

з участю прокурора ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 27 вересня 2023 року по 25 листопада 2023 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 27 вересня 2023 року по 25 листопада 2023 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 27 вересня 2023 року по 25 листопада 2023 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 27 вересня 2023 року по 25 листопада 2023 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 4 вересня 2023 року скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора у цій частині; у разі встановлення обставин, що є підставами для застосування запобіжного заходу змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржена ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню. Зокрема, вказує на відсутність заявлених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та вважає, що такі прокурором перераховані формально, без наведення жодних доказів на підтвердження продовження їх існування, що суперечить ст. 5 Конвенції в частині можливого безпідставного обмеження волі, що є недопустимим відповідно до практики ЄСПЛ.

Як зазначає апелянт, сторона обвинувачення обмежується всього лиш покликанням на тяжкість злочину при обґрунтуванні ризику переховування від слідства, не надаючи жодних доказів наявності намірів обвинуваченого вчиняти протиправні дії. Ризик зміни місця проживання, виїзду закордон цілком може бути нівельованим завдяки покладанню обов`язків на обвинуваченого, які забезпечать досягнення мети кримінального провадження та не будуть надміру обтяжливими, а саме: передачу закордонного паспорта на зберігання компетентному органу та обов`язок не покидати визначену судом територію.

Захисник зазначає, що ОСОБА_7 має позитивну характеристику за місцем свого проживання та в церковній громаді, у якій є активним членом. Він удостоєний медалі «За жертовність і любов до України», ще з початку 2015 року активно допомагав ЗСУ, здійснював волонтерські поїздки на лінію фронту. На думку апелянта, така поведінка обвинуваченого вказує, що він патріотично налаштований, а в такий важкий для країни час готовий допомагати їй всіма силами. Тобто ризик втечі в повній мірі нівельований Утримання ж останнього без можливості зайняття волонтерською діяльністю чи координацією інших волонтерів є протиправним у воєнний стан. Ураховуючи, що з 24 лютого 2022 року Україна протистоїть військовій агресії, ОСОБА_14 повинен здійснювати захист, у тому числі, власної родини. Окрім цього, в силу воєнного стану пересування у містах цілком обмежено, виїзди з міста контрольовані поліцією, що патрулює на блокпостах. Таким чином, будь-який ризик переховування чи втечі спростовується у повній мірі.

Окрім цього, апелянт звертає увагу на помилковість обрахунку строку тримання під вартою, застосованого при постановленні попередніх ухвал та оскаржуваної ухвали про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже, в силу ч. 1 та ч. 2 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Всупереч наведеного, оскаржена ухвала постановлена 4 вересня 2023 року, натомість строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 не з моменту постановлення ухвали, а з моменту завершення строку раніше продовженого ухвалою від 24 липня 2023 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 26 вересня 2023 року. Таким чином, по суті прийняті судом першої інстанції ухвали мають переживаючи дію, що є неприпустимим згідно з вимогами КПК України.

Не погоджуючись із ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 4 вересня 2023 року, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_15 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржену ухвалу скасувати.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що обвинувачені перебувають під вартою понад два роки, суд неодноразово продовжував строк тримання під вартою ОСОБА_15 , мотивуючи своє рішення тим, що заявлені прокурором ризики не зменшились та продовжують існувати. Апелянтка вважає, що суд, продовжуючи строк тримання під вартою, вибірково застосовує практику Європейського суду з прав людини, а оскаржена ухвала заснована на припущеннях.

Як вказує захисник, ризик переховування ОСОБА_15 від органів суду є малоймовірним, обвинувачений спроб втечі не робив, а сторона обвинувачення не володіє даними про підготовку до цього. З часом (понад два роки тримання під вартою) цей ризик перестав бути єдиною підставою. Також цьому ризику запобігає перебування особи під домашнім арештом з носінням електронного засобу контролю. При цьому ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

На думку апелянтки, ризик незаконного впливу особисто чи через інших осіб на потерпілих не підтверджується жодним доказом; прокурором також не надано доказів спроби такого впливу через інших осіб. Ризик незаконного впливу на свідків з метою схилити їх до зміни чи відмови до показань не підтверджується матеріалами справи; жоден свідок не заявляв про спроби впливу з боку ОСОБА_15 . Ризик вчинення нового злочину є лише припущенням прокурора, оскільки сукупність доказів, що характеризують обвинуваченого, спростовує існування такого ризику, зокрема: наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, позитивних характеристик, наявних у матеріалах справи.

Окрім цього, захисник звертає увагу на те, що оскаржена ухвала не відповідає рішенням ЄСПЛ, які є частиною кримінального процесуального законодавства.

Не погоджуючись із ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 4 вересня 2023 року, обвинувачений ОСОБА_10 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову ухвалу, якою негайно звільнити його з-під варти. Якщо суд у нарадчій кімнаті дійде до переконання, що йому слід залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою, просить визначити йому заставу в межах п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що колегія суддів, всупереч вимог ст. 197 КПК України, перевищила термін тримання під вартою на 60 діб, а саме з 4 вересня 2023 року до 25 листопада 2023 року, оскільки термін ухвали рахується з моменту її проголошення. На переконання апелянта, своїми діями та всупереч закону колегія суддів Шевченківського районного суду м. Львова своєю ухвалою незаконно утримує його під вартою.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 4 вересня 2023 року, оскільки вона суперечить вимогам ст. 197 КПК України, та постановити нову ухвалу, якою негайно звільнити його з-під варти. Якщо суд у нарадчій кімнаті дійде до переконання, що йому слід залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою, просить визначити йому заставу в межах п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Обґрунтування апеляційних вимог є аналогічним до вимог, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_10 .

У судове засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_16 , будучи належним чином повідомленою про час та місце проведення апеляційного розгляду, що стверджується телефонограмою та довідкою про доставку SMS, у судове засідання не з`явилась, про поважність причин неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подала.

Обвинувачений ОСОБА_10 не заперечив проти розгляду його апеляційної скарги у відсутності захисника.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ОСОБА_13 на підтримання поданих апеляційних скарг, позицію прокурора ОСОБА_17 , який просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №000030, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 січня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України; ОСОБА_9 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України; ОСОБА_11 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України; ОСОБА_10 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України; ОСОБА_18 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2021 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова та ухвалами колегії суддів Шевченківського районного суду м. Львова, востаннє - від 4 вересня 2023 року по 25 листопада 2023 року включно.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року до ОСОБА_9 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова та ухвалами колегії суддів Шевченківського районного суду м. Львова, востаннє - від 4 вересня 2023 року по 25 листопада 2023 року включно.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2021 року до ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова та ухвалами колегії суддів Шевченківського районного суду м. Львова, востаннє - від 4 вересня 2023 року по 25 листопада 2023 року включно.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2021 року до ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова та ухвалами судді Шевченківського районного суду м. Львова, востаннє - від 4 вересня 2023 року по 25 листопада 2023 року включно.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , стала наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ризику переховування обвинуваченого від суду, який обумовлюється тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується та які є особливо тяжкими; існування ризику впливу на потерпілого, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, зокрема тих, що ще не допитані судом, що підтверджується обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні розбоїв, поєднаних із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямованих на заволодіння майном в особливо великих розмірах; ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, підтвердженого тим, що ОСОБА_7 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку з тим, що станом на сьогодні такі не встановлені; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, про який свідчить систематичний характер злочинної діяльності, кількість її епізодів, що вказує на схильність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення злочинів. Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 врахував особу обвинуваченого, який ніде не працює; його вік та стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі; і те, що вчинені ним злочини мають корисливий мотив та вчинені з застосуванням насильства.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , стала наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ризику переховування обвинуваченого від суду, який обумовлюється тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_19 в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується та які є особливо тяжкими; існування ризику впливу на потерпілого, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, зокрема тих, що ще не допитані судом, що підтверджується обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні розбоїв, поєднаних із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямованих на заволодіння майном в особливо великих розмірах; ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, підтвердженого тим, що ОСОБА_9 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку з тим, що станом на сьогодні такі не встановлені; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, про який свідчить систематичний характер злочинної діяльності, кількість її епізодів, що вказує на схильність обвинуваченого ОСОБА_9 до вчинення злочинів. Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 врахував особу обвинуваченого, який ніде не працює; його вік та стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі; і те, що вчинені ним злочини мають корисливий мотив та вчинені з застосуванням насильства.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 , стала наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ризику переховування обвинуваченого від суду, який обумовлюється тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_11 в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується та які є особливо тяжкими. Крім цього, про можливу підготовку до втечі свідчить повідомлення Генерального консульства Чеської Республіки від 18 червня 2021 року про спробу отримання віз із метою сезонного працевлаштування у Чеській Республіці та рапорт працівника поліції про встановлення цього факту та встановлення зміни місця проживання ОСОБА_11 ; існування ризику впливу на потерпілого, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, зокрема тих, що ще не допитані судом, що підтверджується обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні розбоїв, поєднаних із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямованих на заволодіння майном в особливо великих розмірах, та вчиненні умисного вбивства; ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, підтвердженого тим, що ОСОБА_11 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку з тим, що станом на сьогодні такі не встановлені; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, про який свідчить систематичний характер злочинної діяльності, кількість її епізодів, що вказує на схильність обвинуваченого ОСОБА_11 до вчинення злочинів. Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 врахував особу обвинуваченого, який ніде не працює; його вік та стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі; і те, що вчинені ним злочини мають корисливий мотив та вчинені з застосуванням насильства.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , стала наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ризику переховування обвинуваченого від суду, який обумовлюється тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується та які є особливо тяжкими. Крім цього, про можливу підготовку до втечі свідчить повідомлення Генерального консульства Чеської Республіки від 18 червня 2021 року про спробу отримання віз із метою сезонного працевлаштування у Чеській Республіці та рапорт працівника поліції про встановлення цього факту та встановлення зміни місця проживання ОСОБА_10 ; існування ризику впливу на потерпілого, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, зокрема тих, що ще не допитані судом, що підтверджується обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні розбоїв, поєднаних із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямованих на заволодіння майном в особливо великих розмірах, та у вчиненні умисного вбивства; ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, підтвердженого тим, що ОСОБА_10 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку з тим, що станом на сьогодні такі не встановлені; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, про який свідчить систематичний характер злочинної діяльності, кількість її епізодів, що вказує на схильність обвинуваченого ОСОБА_10 до вчинення злочинів. Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 врахував особу обвинуваченого, який ніде не працює; його вік та стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі; і те, що вчинені ним злочини мають корисливий мотив та вчинені з застосуванням насильства.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, про що просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченими та їх захисниками не надано.

Доводи апеляційних скарг про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 суд першої інстанції враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.

Твердження адвоката ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 має позитивну характеристику, займався волонтерською діяльністю та є патріотично налаштованим, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Покликання адвоката ОСОБА_8 на надмірну тривалість перебування ОСОБА_15 під вартою є неспроможними, оскільки вказана обставина, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, не враховується при обранні обвинуваченому запобіжного заходу чи продовженні строку його дії.

Стосовно покликання апелянтів на помилковість обрахунку строку тримання обвинувачених під вартою, колегія суддів зазначає, що в оскарженій ухвалі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 строк тримання під вартою продовжено на 60 днів, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 197 КПК України.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисниками та обвинуваченими у поданих до суду апеляційних скаргах, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Стосовно визначення обвинуваченим альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, про що просять обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , то згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Пунктами 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

З огляду на те, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочинів, поєднаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я людини, а також вчиненні умисного вбивства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про недоцільність визначення обвинуваченим застави як альтернативного запобіжного заходу.

Відтак, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 4 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без змін, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4