ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2812/23 Справа № 194/160/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000004 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернівка Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 30.01.2018 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст.70 КК України шляхом поглинення покарання призначеного за вироком Тернівського міського суду від 07.11.2017 року, остаточно призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі, 05.07.2022 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 162 КК України

Встановила:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України та призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 162 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України застосовуючи принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді позбавлення волі строком 5 (п`яти) років.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_7 залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання ухвалено обчислювати обвинуваченому ОСОБА_7 з моменту його затримання - 17 січня 2023 року.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він знаючи про те, що на території України з 05.30 год. 24.02.2022 року введений воєнний стан, 24.12.2022 року близько о 06.30 год. умисно, діючи повторно, в умовах воєнного стану, прийшов до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 . Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у інше приміщення, діючи повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, через паркан, яким огороджена територія домоволодіння, проник на його територію. Після цього, ОСОБА_7 , підійшов до господарського приміщення, розташованого на території вказаного домоволодіння, на вхідних дверях якого були відсутні запираючи пристрої, де за допомогою фізичної сили рук відчинив вхідні двері господарського приміщення. Далі ОСОБА_7 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, діючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом викрав тачку будівельну двоколісну ІНФОРМАЦІЯ_2 з металевим корпусом, на якому маються вставки жовтого кольору вартістю 1436 грн. 80 коп.

З викраденим майном ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим довів кримінальне правопорушення, направлене на таємне викрадення чужого майна, до кінця.

Своїми умисними та протиправними діями, ОСОБА_7 , спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1436 грн. 80 коп.

Крім того, 15.01.2023 року приблизно о 21.00 год. ОСОБА_7 перебував поблизу будинку АДРЕСА_4 , та у нього виник злочинний умисел спрямований на незаконне проникнення на територію вказаного домоволодіння, яке на підставі приватної власності належить ОСОБА_10 . Реалізуючи свій умисел, незаконно, без дозволу власника, в порушення конституційного права на недоторканість житла чи іншого володіння особи, передбаченого ст. 30 Конституції України, проти волі власника ОСОБА_10 та мешкаючої у вказаному домоволодінні ОСОБА_11 , ОСОБА_7 приблизно о 21.00 год. 15.01.2023 року підійшовши до паркану домоволодіння АДРЕСА_4 , де впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, переліз через паркан, тим самим проник на територію вказаного домоволодіння. Далі ОСОБА_7 , підійшовши до приміщення гаражу, використовуючи фізичну силу рук підтягнувся на ворота гаражу, після чого зняв з навісних петель вхідні двері до приміщення горища, яке розташоване зверху приміщення гаражу. Далі ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, без дозволу власника проник до приміщення горища гаражу, що належить потерпілій ОСОБА_10 та яким користується ОСОБА_11 , чим порушив право ОСОБА_10 на недоторканість іншого володіння особи.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вказує, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

В судовому засіданні не було повноти судового слідства, прокурор обмежився лише оголошенням назв документів, які він долучив до матеріалів справи у суді.

На думку захисника, прокурором не було надано достатніх належних та допустимих доказів, а тому склад злочину саме за ч.4 ст. 185 КК України, не доведено.

Також зазначає, що з вироку вбачається, що суд формально перерахував докази, якими він підтверджує винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та не надав цим доказам оцінки з точки зору їх належності та допустимості.

Також на оскаржуваний вирок суду була подана апеляційна скарга прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_12 , в якій вона просила вирок змінити та доповнити резолютивну частині вироку посиланням на ч.5 ст. 72 КК України та зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 з 17 січня 2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

02 жовтня 2023 року до початку судового розгляду в Дніпровському апеляційному суді прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_13 було подано клопотання про відмову від апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України.

У зв`язку з наведеним, враховуючи думки учасників провадження, які не заперечували проти задоволення клопотання прокурора, вищезазначена апеляційна скарга не розглядається апеляційним судом під час перегляду в апеляційному порядку вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року.

Під час апеляційного перегляду справи обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні вимоги сторони захисту, просили їх задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважала вирок суду законним та обґрунтованим.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції ухвалюючи вищевказаний вирок, в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Колегія суддів в ході апеляційного розгляду з`ясувала, що оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши їх у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України.

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, ретельно обґрунтувавши своє рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України не вірні, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції провів щодо ОСОБА_7 повний та неупереджений судовий розгляд, дотримавшись вимог кримінального процесуального законодавства України належним чином.

Колегія суддів зазначає, що в суді першої інстанції ОСОБА_7 за епізодом крадіжки вину не визнав та пояснив, що з 09 години 23 грудня 2022 року відпочивав біля магазину, розташованого по вул. Харківській, біля колишньої будівлі суду в м. Тернівка. Над ранок, незнайомий йому чоловік запропонував йому купити тачку за 500 грн. Він погодився і пішов з ним до двору приватного будинку, де той чоловік викотив з двору через ворота тачку, а обвинувачений передав йому грошові кошти. Потім він з тачкою пішов до центру міста, де по дорозі був зупинений працівниками поліції.

Допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 24 грудня 2022 року у неї вкрали тачку на двох колесах. Напередодні ввечері тачка була в сараї. Про крадіжку тачки їй зранку повідомив сусід ОСОБА_14 . Зранку вона виявила зламаний паркан, де вивези тачку. Хвіртка була зачинена.

В обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_7 суд насамперед послався на покази свідка ОСОБА_14 , які той давав як під час судового розгляду так і під час досудового слідства, при проведенні слідчого експерименту при відтворенні обстановки і обставин події після роз`яснення прав в присутності понятих.

Як свідчить проведений судом аналіз, ці покази ОСОБА_14 відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо часу та інших фактичних обставин злочину, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.

Суть пояснень свідка ОСОБА_14 зводилась до того, що він є сусідом потерпілої. Вночі у нього вдома спрацювала сигналізація. Він піднявся, вимкнув сигналізацію та ліг спати, одна не заснув. Через деякий час вийшов на вулицю покурити, побачив силует людини, який намагався перелізти через паркан. Присвітивши ліхтарем свідок побачив обвинуваченого. Почав говорити до останнього, однак він не реагував. Свідок зайшов до будинку та через деякий час почув, що у сусідів гавкає собака. Вийшовши на вулицю побачив, що той самий чоловік котить сусідську тачку по території подвір`я, потім вперся об паркан, розламав його, перекину тачку та далі покотив її в бік вул. Харківської. Крім обвинуваченого свідок бачив ще одну особу. Він зателефонував до поліції, а через 15 хвилин працівники поліції привезли людину, яка котила тачку. Це був обвинувачений.

Аналогічні послідовні пояснення свідок ОСОБА_14 надав і під час таких слідчих дій, як пред`явлення особи для впізнання, проведеного 05 січня 2023 року та слідчого експерименту від 12 січня 2023 року, під час яких вказаний свідок впізнав ОСОБА_7 як особу, яка котила тачку потерпілої в дворі будинку АДРЕСА_3 24.22.2023 року.

Судом взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_15 , який суду пояснив, що перебував на чергуванні як працівник поліції. Зранку надійшло повідомлення про крадіжку тачки з описом особи. Він разом з напарником виїхали на виклик і по дорозі на вул. Харківській за зовнішніми ознаками побачили обвинуваченого з тачкою. Запитали, де він взяв тачку, останній повідомив, що купив її. Після чого вони разом з обвинуваченим проїхали до місця вчинення злочину, де свідок сусід потерпілої, вказав, що це та особа, яка вкрала тачку, а обвинувачений намагався залякати свідка.

Покази свідка ОСОБА_15 підтвердив і допитаний у суді першої інстанції в якості свідка працівник поліції ОСОБА_16 . Крім того останній пояснив, що після зупинки обвинуваченого з тачкою, він залишився її охороняти, а його напарник ОСОБА_15 з обвинуваченим поїхали на місце події.

Узгоджені з викривальними показами свідків дані містяться у:

- протоколі огляду від 24 грудня 2022 року, згідно якого було оглянуто подвір`я будинку АДРЕСА_3 та сарай, де перебувала тачка (а.с. 86 92);

- протоколі огляду від 24 грудня 2022 року, згідно якого оглянуто сусідній будинок свідка ОСОБА_14 та зафіксовано зламаний паркан між будинком потерпілої ОСОБА_9 та будинком свідка ОСОБА_14 , під час якого на подвір`ї свідка виявлено чорну в`язану шапку, яка 02 січня 2023 року визнана речовим доказом (а.с. 94-101);

- протоколі огляду від 24 грудня 2022 року, відповідно до якого на території біля будинку АДРЕСА_5 було виявлено тачку двоколісну металеву з написом «Будмонстр», яка вилучена з місця огляду та в подальшому визнана речовим доказом і передана потерпілій на зберігання (а.с. 102-107);

- протоколах впізнання від 12 січня 2023 року, згідно яких потерпіла ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , кожен окремо впізнали тачку (а.с. 116-121);

- у чеку, згідно якого вартість тачки складає 1750 грн. (а.с. 115);

- висновку товарознавчої експертизи, відповідно до якої ринкова вартість тачки, викраденої у потерпілої ОСОБА_9 складає 1436,80 грн.(а.с. 139-142);

- та інших доказах, зокрема поясненнях свідків та інших письмових матеріалів, в їх сукупності.

Наведеними у вироку даними спростовані твердження захисника про те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового засідання та про те, що прокурором не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

З вироку видно, що судом дана оцінка і перевірена версія обвинуваченого про те, що він не вчиняв крадіжки, а купив тачку у незнайомого чоловіка. Дана версія не знайшла свого підтвердження ні в ході судового розгляду у суді першої інстанції, і під час апеляційного перегляду справи.

Таким чином, давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні ним зазначеного у вироку злочину, за який його засуджено, а дії вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

В зв`язку з цим, апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України - є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Аналізуючи доводи адвоката про те, що в судовому засіданні не було повноти судового слідства з огляду на те, що прокурор обмежився лише оголошенням назв документів, які він долучив до матеріалів справи у суді, колегія суддів зазначає таке.

Мета норм, які регулюють дослідження письмових доказів у суді, полягає у тому, щоб кожна сторона отримала доступ до цих доказів, аби мати можливість звернути увагу суду на аспекти, важливі до обґрунтування її позиції. Якщо з певних причин сторона вважає, що письмовий документ має бути повністю або частково оголошений вголос, вона має право заявити таке клопотання відповідно до ч.1 ст. 358 КПК України.

Кодекс не визначає, хто саме має оголосити ці докази. Виходячи зі змісту частин 1 та 2 статті 22 КПК України подання суду доказів, і відповідно, забезпечення такого способу їх подання, який забезпечить потреби суду і права на інших учасників провадження, покладається на сторону, яка надає такі докази або посилається на них. У певних випадках, ураховуючи особливі потреби сторони, суд може прийняти цей обов`язок на себе.

Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання, сторона захисту мала можливість послатися на ті докази, які обґрунтовують її позицію, і оголосити їх або заявити клопотання про оголошення повністю або частково, однак таких клопотань, заяв чи зауважень з цього приводу ні обвинуваченим, ні захисником заявлено не було.

Отже, на переконання колегії суддів, вищенаведені у сукупності докази, які обґрунтовано визнано судом першої інстанції допустимими, належними, достатніми та достовірними, ретельно проаналізовані, та повністю доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та в повній мірі спростовують апеляційні доводи захисника щодо необґрунтованості ухваленого щодо ОСОБА_7 вироку.

У колегії суддів немає сумніву щодо правильності висновків суду першої інстанції, що інкриміновані кримінальні правопорушення скоїв саме обвинувачений ОСОБА_7 . Вина обвинуваченого повністю доведена, а скоєне ним правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є обґрунтованим, вмотивованим, законним та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 162 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4