ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

01 грудня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_2 про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 від розгляду обвинувального акту на підставі кримінального провадження № 0000414 від 10.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 436-2, ч.1 ст. 161 КК України, який надійшов до суду з угодою про визнання винуватості, -

встановив:

27.11.2023 року прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_2 подав заяву про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 від розгляду обвинувального акту на підставі кримінального провадження № 0000414 від 10.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 436-2, ч.1 ст. 161 КК України, який надійшов до суду з угодою про визнання винуватості.

Учасники судового провадження будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились. Захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 надав клопотання про розгляд заяви про відвід за його відсутності та відсутності обвинуваченого та питання щодо вирішення заяви прокурора залишив на розсуд суду.

Суддею ОСОБА_3 суду подано заяву, в якій суддя зазначає, що не має можливості прибути у судове засіданні та будь-яких пояснень надавати не бажає.

У відповідності до положень ч.4 ст.107 КПК України судовий розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Дослідивши заяву про відвід та додані до неї матеріали, оцінивши на предмет обґрунтованості доводи заявленого судді ОСОБА_3 відводу, суд приходить висновку про таке.

Пункт 4 частини 1 статті 75 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) передбачає, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

З метою дотримання загальновизнаних інституційних гарантій правосуддя таких як незалежність і безсторонність суду, усунення судді відбувається через самовідвід (самоусунення) або на підставі заяви про відвід, поданої особою, що бере участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 3-5 статті 80 КПК, заява про відвід може бути заявлена як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження; заява про відвід під час судового провадження подається до початку судового розгляду; відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до частини 1 статті 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду.

Кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу, тому суд звертається до інших джерел права, які визнані в Україні для більш детального аналізу. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди [України] застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Це положення узгоджується зі статтею 9 Конституції України, що встановлює примат (пріоритет) міжнародного права в Україні.

Суд керується сталою практикою ЄСПЛ в оцінці вмотивованості відводу, зокрема критеріями, що були чітко висвітлені у справі Mironenko та Martenko проти України (Рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року, заява № 4785/02, параграфи 66-71) та в основоположних справах Wettstein проти Швейцарії (Рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року, заява № 33958/96, параграфи 42-44) та Kyprianou проти Кіпру (Рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року, заява № 73797, параграфи 119, 121). ЄСПЛ вказав, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого судді, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував слідчий суддя достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Як встановлено з заяви про відвід, в провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000414 від 10.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 436-2, ч.1 ст. 161 КК України, який надійшов до суду з угодою про визнання винуватості.

В поданій до суду заяві про відвід судді, прокурор зазначає, що суддя ОСОБА_3 тричі відмовляла в затвердженні угод про визнання винуватості у кримінальних провадженнях щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та вважав такі відмови безпідставними, що і стало підставами для заявлення відводу головуючому судді.

З огляду на наведені нормі кримінального процесуального закону, слід звернути увагу прокурора, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

Відтак, суд констатує, що доводи прокурора наведені у заяві як підстави для відводу головуючого судді від розгляду справи, не є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного КПК, тому підставами для відводу не є.

Разом з цим, стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09.11.2006).

Таким чином, сумніви заявника щодо неупередженого розгляду обвинувального акту з угодою про визнання винуватості та сумнівів щодо прийняття за результатом його розгляду обґрунтованого, вмотивованого та законного рішення, мають суб`єктивний, а не об`єктивний характер, жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються, а заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені статтями 75-76 КПК.

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

Не зважаючи на те, що поведінка судді не викликає об`єктивних побоювань щодо її безсторонності з точки зору стороннього спостерігача, однак може бути пов`язана з питанням особистих переконань.

При цьому суд вважає, що у разі не задоволення заявленого відводу та її розгляду суддею по суті незалежно від прийнятого рішення, сторона , яка звернулась з відповідним клопотанням та інші учасники кримінального провадження, або інші сторонні спостерігачі, можуть стверджувати, що таке рішення судді, є наслідком його упередженості.

В судовому засіданні встановлено, що у заявника прокурора ОСОБА_2 є сумніви щодо об`єктивного відправлення правосуддя у вказаній справі суддею ОСОБА_3 , а тому суд, враховуючи, що «інститут відводу» покликаний ліквідувати найменший сумнів у відправленні суддею правосуддя, навіть якщо сумніви є безпідставними, оскільки тут є головним «публічний інтерес», з метою уникнення будь-яких сумнівів у об`єктивності слідчого судді у стороннього спостерігача, суд приходить до висновку, що заява про відвід судді ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 81, 370 372 КПК України, суд

постановив:

Заяву прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_2 задовольнити.

Відвести суддю Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 від розгляду обвинувального акту на підставі кримінального провадження № 0000414 від 10.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 436-2, ч.1 ст. 161 КК України, який надійшов до суду з угодою про визнання винуватості (Єдиний унікальний номер справи 522/22633/23).

Ухвала є остаточною і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/22633/23

Номер провадження № 1-кс/522/7472/23

Головуючий суддя ОСОБА_1