У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191 та ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000057 від 28.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191 та ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання відповідно до ст. 331 КПК України про продовження запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту в певний час доби відносно ОСОБА_4 строком на 60 діб.

Позиції сторін кримінального провадження.

Клопотання прокурора обґрунтовується тим, що обраний раніше та продовжений ухвалою суду запобіжний захід закінчується 21.12.2023. На думку прокурора, наразі продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_6 , який здійснює захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_4 , у судовому засіданні звернув увагу суду, що вина його підзахисного не доведена, а ризики, наведені прокурором, є необґрунтованими. ОСОБА_4 має постійне місце проживання, місце роботи, одружений, на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та батьки. Щодо ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, вказує, що ОСОБА_4 постійно з`являється до суду; щодо ризику передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, зазначає, що ОСОБА_4 не має можливості знищити, сховати чи спотворити будь - яку із речей чи документів, оскільки такі документи знаходяться в суді в матеріалах справи; впливати на свідків, представника потерпілого не має наміру /п.3 ч.1 ст.177 КПК України/, ризики, передбачені п.п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, прокурором не доведено та необґрунтовано.

Крім того, що в жовтні листопаді 2023 року ТОВ «Будівельна компанія «Атера Девелопмент», керівником якої являється ОСОБА_4 , уклала договори підряду, виконання яких передбачається в Черкаській та Херсонських областях, що тягне за собою необхідність присутності ОСОБА_4 по місцю виконання підрядних робіт, а тому просить змінити обвинуваченому запобіжний захід з домашнього арешту в певний час доби на особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора. Просив змінити йому запобіжний захід з домашнього арешту в певний час доби на особисте зобов`язання. Пояснив, що виконання договорів підряду, на які послався його захисник, передбачають його повноцінну особисту присутність як керівника.

Установлені судом обставин із посиланням на докази, мотивів з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Клопотання обґрунтовано тим, що встановлені у ході досудового слідства та судового розгляду ризики, передбачені п.1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати і дають достатні підстави вважати, що у випадку не обрання зазначеного стороною обвинувачення запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до статті 331КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191 та ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України. Дані кримінальні правопорушення за ступенем тяжкості відноситься до кримінальних проступків /ч.1 ст.366 КК України/ та до особливо тяжких злочинів /ч.5 ст.191 КК України/.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2023 року продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, до 21.12.2023 року, включно. Покладено на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати до суду на першу вимогу, кожного разу у визначений час; не залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду у період доби з 23 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступної доби; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи; утримуватись від спілкування з свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

На етапі судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні сторона обвинувачення просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби, посилається на обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відомості щодо особистості обвинуваченого.

Однак, на думку суду, останній, діючи як суд встановлений законом для розгляду справи по суті, не має право на стадії розгляду вирішувати такі питання - як обґрунтованість підозри чи вагомість доказів. Дані категорії можуть були лише предметом оцінки слідчого судді на стадії досудового розслідування. Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що суддя не може приймати участь в розгляді справи як такий, що вже надав відповідні висновки, щодо доказів в порядку ст. 94 КПК України, та обґрунтованості підозри, що межує з доведенням винуватості. Тим більше, ці висновки також ґрунтуються і на загальних засадах кримінального провадження, визначених положеннями статей 17, 22, 23, 26 КПК України.

Тож суд, оцінуючи клопотання прокурора, бере лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку, судом, встановленим законом, було надано відповідні висновки - наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

У відповідності до ст.177КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1.переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2.знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3.незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4.перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5.вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, представника потерпілого у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , за ступенем тяжкості відноситься до кримінальний проступків /ч.1 ст.366 КК України/ та до особливо тяжких злочинів /ч.5 ст.191 КК України/, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, беручи до уваги, що злочини вчинено у сфері службової діяльності та у сфері злочинів проти власності, останній може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Суд, беручи до уваги обставини вчиненого правопорушення, вважає, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 , з метою дачі, зміни ними показань на його користь, а це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КК України, відповідно до якого ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не обґрунтований, оскільки матеріали кримінального провадження знаходяться в матеріалах судової справи, та досліджені судом.

Підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом направлення органу слідства на хибний шлях, у слідчого судді відсутні, так як ризик щодо перешкоджанню кримінального провадження іншим чином, на думку суду, може полягати лише в діях, які не охоплені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 з 21.06.2023 року перебуває під домашнім арештом, має постійне місце проживання, місце роботи, соціальні зв`язки. Випадків неявки за викликом в судове засідання судом не встановлено, процесуальна поведінка обвинуваченого є належною. Прокурор в ході судового розгляду не подав доказів про ухилення ОСОБА_4 від виконання обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, покладених на нього ухвалою слідчого судді/судом.

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний час доби суд враховує, що вирішення питань щодо запобіжного заходу на стадії судового розгляду відбувається в межах правил досудового розслідування і з врахуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та рішень Європейського Суду у справах "Водяник проти України" № 7554/10 від 02.10.2014 року, "Худойоров проти Росії" № 6847/02, а тому доходить до висновку, що сукупний строк тримання обвинуваченого під домашнім арештом не може перевищувати шість місяців, що в разі задоволення клопотання прокурора буде мати місце 21.12.2023, а тому з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що, незважаючи на серйозність висунутого обвинувачення та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення обвинуваченого від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, а саме: особисте зобов`язання з покладенням певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, що зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Саме такий запобіжний захід, на думку суду, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення і даним про особу обвинуваченого, а також буде пропорційним тим ризикам, які об`єктивно існують, а також відповідатиме охороні прав та інтересів суспільства.

Такий висновок суду окрім іншого ґрунтується на тому, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження запобіжного заходу, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для обрання запобіжного на початковій стадії розслідування. Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Суд також враховує, що на території України з зв`язку зі збройною агресією зі сторони російської федерації з 24.02.2022 введено воєнний стан, внаслідок чого періодично на території України оголошуються повітряні тривоги, що ускладнює перебування обвинуваченого в умовах домашнього арешту за місцем проживання.

Особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язків, передбачених статтею 194 цього Кодексу (ч.1 ст.179 КПК України).

Суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільну небезпеку злочинних дій, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_4 , та вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є достатніми для запобігання ризикам, встановленим в судовому засіданні, в порядку ст.177 КПК України.

Так, особисте зобов`язання відповідно до ч.1 ст.176 КПК України, є найбільш м`яким запобіжним заходом, який згідно з приписами ч.1 ст.179КПК України полягає в покладенні судом на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

При цьому, обов`язки, які суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 , пов`язані з певними обмеженнями, а саме: повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватись від спілкування зі свідками, представником потерпілого у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

З урахуванням зазначених обставин суд відмовляє у застосуванні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та обирає запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, що є достатньою мірою.

Керуючись ст.ст. 217, 314, 334, 376, 392 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_4 відмовити.

Обрати щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191 та ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши прибувати до суду на кожну вимогу, з покладенням згідно ч.5 ст.194 КПК України наступних обов`язків:

1) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

2) утримуватись від спілкування зі свідками, представником потерпілого у даному кримінальному провадженні;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

4) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання вищезазначених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст.179 КПК України).

Строк дії ухвали в частині покладених обов`язків визначити до 06.02.2024 року, включно.

Ухвала в частині відмови в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Суддя ОСОБА_11