Шаргородський районний суд
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року

м. Шаргород

Справа № 152/604/23

провадження № 1-кп/152/73/23

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу та клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

04.05.2023з Вінницької обласної прокуратури до Шаргородського районного суду Вінницької області надійшли матеріали кримінального провадження № 0000204 від 03.03.2023.

Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні пред`явлений ОСОБА_4 за ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.03.2023 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали визначено в межах шістдесяти днів - до 13 години 50 хвилин 26 травня 2023 року (а.с.41 44).

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.05.2023 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено на шістдесят днів - до 24 години 17 липня 2023 року (а.с.51 54).

Ухвалами суду від 14.07, 29.08., 17.10.2023, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено на шістдесят днів, останньою ухвалою - до 17.00 години 17 грудня 2023 року ( т.1 а.с. 111-113, 164 166; т.2 а.с.177 -180).

Стороною захисту заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Стороною обвинувачення заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки ризики, визначені ухвалою про обрання запобіжного заходу від 30.03.2023 не відпали, термін дії ухвали про обрання запобіжного заходу закінчується 17 грудня 2023 року.

З приводу заявлених клопотань суд вислухав думку учасників судового засідання.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на обставини і викладені в клопотанні доводи та на наявність ризиків, передбачених пп.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України - ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків, ризик знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Просить задовольнити клопотання та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 посилаючись на те, що строк дії застосованого до нього раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 17.12.2023, а завершити розгляд кримінального провадження до вказаної дати неможливо. Проте, ризики, що існували при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу, і надалі продовжують існувати, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, а також суспільний інтерес, оскільки направлене проти життя та здоров`я особи.

Щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, своє клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт підтримали. Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 вважає, що на даний час, немає необхідності у застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які передбачені Кримінальним процесуальним законом України підстави для його подальшого тримання під вартою. На думку захисту, всупереч вимогам закону, прокурором у даному кримінальному провадженні не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , і жодні об`єктивні дані, які б підтверджували ці ризики, матеріали кримінального провадження не містять.

За обставин наведених у клопотанні сторона захисту вважає, що є всі підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки подальше тримання обвинуваченого під вартою не переслідує легітимну мету запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з огляду на відсутність обставин, що підтверджують жоден із ризиків. Єдиною підставою для подальшого тримання ОСОБА_4 під вартою є тяжкість злочину у скоєнні якого він обвинувачується, а тому подальше тримання обвинуваченого під вартою буде порушувати розумні строки дії найбільш суворого запобіжного заходу, вимоги Конституції та КПК України, практику Європейського Суду з прав людини, а також його право на можливість бути звільненим до закінчення судового розгляду, а отже його права, гарантовані ст. 5 §1 (с), §3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Вирішуючи клопотання сторін суд виходить із наступного.

За правилами ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Вирішення питання щодо запобіжного заходу судом відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.03.2023 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Отже, запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано за рішенням слідчого судді, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Сторонами кримінального провадження під час розгляду клопотання не піднімалось питання щодо наявності обґрунтованої підозри.

У ході розгляду клопотань знайшли підтвердження доводи прокурора про існування ризику переховування від суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання на строк від семи до дванадцяти років, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, він може переховуватися від суду, що призведе до неможливості закінчити розгляд справи судом.

Разом з тим, на думку суду прокурором не доведено існування інших ризиків. Зокрема, ризик, спотворення (підроблення) документів, які мають істотне значення для справи та унеможливлять притягненню винних осіб до відповідальності, на думку суду втратив свою актуальність, оскільки у кримінальному провадженні докази зібрані, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування передані до суду. Також, прокурором не доведено та не надано обґрунтованих доказів про те, що обвинувачений ОСОБА_4 буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки обставини, на які посилається прокурор не підтверджують цей ризик.

Також перестав існувати ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки всі свідки, заявлені стороною обвинувачення допитані судом.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1-2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 та 6 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У своєму рішенні ЄСПЛ у справі "Авраімов проти України" від 25 березня 2021 року констатував порушення п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначив, що існування обґрунтованої підозри, що ув`язнений вчинив злочин, є умовою sine qua non для законності тривалого тримання його чи її під вартою. Але коли національні судові органи вперше "негайно" після затримання розглядають питання про необхідність застосування до затриманого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, цієї підозри вже буде недостатньо, й органи державної влади повинні також навести інші відповідні та достатні підстави для обґрунтування тримання під вартою. Цими іншими підставами можуть бути ризик переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку та пов`язана з цим необхідність захисту затриманого. Ці ризики мають бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (п.57). Обрання судом заявнику запобіжного заходу у виді тримання під вартою, незважаючи на встановлення недоведеності слідчим того, що інші запобіжні заходи були б неналежними, свідчить, що вирішальним для суду стало посилання органу державної влади на положення про неможливість застосування інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, який суд повторив (п.66). Зазначений підхід застосовується ЄСПЛ, у тому числі, й при вирішенні питання щодо законності продовження строку тримання під вартою.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 за змістом, у частині обґрунтування підстав для його задоволення, є ідентичним попереднім клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та, всупереч вимогам п.1 ч.3 ст.199 КПК України, у ньому не викладено обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися.

Крім того, прокурором на час розгляду клопотання не зазначено будь-яких мотивів неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу,

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, тощо.

Враховуючи наявність, встановленого судом ризику, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, його особу, наявність постійного місця проживання, обставин тривалого застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу, обставини самого злочину, а також позитивні характеристики, суд вважає, що має місце виняткова ситуація, передбачена ч.3 ст.377 КПК України, у зв`язку з якою обґрунтованим та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 буде застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме: прибувати до прокурора або суду за кожною вимогою; не відлучатися із будинку без дозволу суду; здати на зберігання до Шаргородського районного суду Вінницької області паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у тому числі паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби за адресою: АДРЕСА_2 суд враховує, що означений будинок належить обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області 19.09.2016, за реєстром №568 (т.1 а.с. 212 213).

При вирішенні клопотань сторін кримінального провадження суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та наявність підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Керуючись ст. 176-177, 183, 194, 331, 377 КПК України, суд

постановив:

Судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України відкласти на 11 годину 18 грудня 2023 року.

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, не працюючому, раніше не судимому, обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: в АДРЕСА_2 , у період доби з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, строком на два місяці до 28 січня 2024 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати до прокурора або суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з будинку за адресою: АДРЕСА_2 , у період доби з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин без дозволу суду;

- здати на зберігання до Шаргородського районного суду Вінницької області паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у тому числі паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити до 28 січня 2024 року включно.

У порядку виконання ухвали зобов`язати підрозділ з конвоювання ГУНП у Вінницькій області звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з - під варти в залі суду.

Зобов`язати ОСОБА_4 негайно прибути за місцем перебування під домашнім арештом: АДРЕСА_2 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Тульчинський РВП ГУНП України у Вінницькій області.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, надіслати Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1) та Тульчинському РВП ГУНП України у Вінницькій області.

Ухвала в частині вирішення питання про зміну запобіжного заходу може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

У іншій частині ухвала оскарженню не підлягає. Згідно з ч. 5 ст. 532 КПК України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Ухвала постановлена та проголошена 28.11.2023.

Головуючий суддя: ОСОБА_1