05.12.2023
справа №642/7019/23
провадження №1-кс/642/3881/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа, Харківського району, Харківської області, українця, громадянина України, що неодружений, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2023 року до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся слідчий СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що у провадженні СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001228 від 02.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,будучи достеменно обізнаним про введення військового стану починаючи з 05 год. 30 хв., 24 лютого 2022 року, строк дії якого в подальшому продовжувався, у зв`язку із військовою агресією Російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015, будучи раніше судимим за скоєння умисних, корисливих злочинів, відповідних висновків для себе не зробив та повторно, вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 01 серпня 2023 року, приблизно о 13 год. 50 хв. більш точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалось, ОСОБА_4 , проходив біля авторинку «Лоск», де побачив на узбіччі автомобільної дороги біля вказаного ринку, яка є територією Холодногірського району м. Харкова, припаркованийавтомобіль ВАЗ 21043, д.н.з. НОМЕР_1 , координати якого НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 та яким користується ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у моторному відсіку якого, під зачиненим капотом зберігався акумулятор ТМ «Bars», ємністю 60 Ah, що належить потерпілому ОСОБА_7 . У цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у сховище.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, розуміючи та усвідомлюючи негативні наслідки своїх дій, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, в умовах військового стану з метою особистого збагачення, повторно, таємно, підійшов до вказаного автомобіля та шляхом пошкодження капоту підручним засобом, проник до моторного відсіку автомобіля ВАЗ 21043, д.н.з. НОМЕР_1 , від`єднав та викрав акумулятор ТМ «Bars», ємністю 60 Ah, який належав потерпілому ОСОБА_7 , вартість якого згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи № 22543 від 28.08.2023, становить 1229 гривень 80 копійок, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився майном на власний розсуд.

У результаті протиправного діяння ОСОБА_4 , завдав потерпілому ОСОБА_7 , майнову шкоду на загальну суму 1229 гривень 80 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємному викрадені чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мерефа, Харківського району, Харківської області, українець, громадянин України, неодружений, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 15.02.2019 Харківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, позбавлення волі строком на 4 роки;

- 07.10.2019 Ленінським районним судом м. Харкова, за ч. 1 ст. 289 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України позбавлення волі строком на 4 роки, звільненого 06.09.2022 за відбуттям строку покарання.

В ході досудового розслідування було зібрано достатньо доказів, які вказують на факт вчинення ОСОБА_4 , зазначеного кримінального правопорушення та свідчать про наявність вини.

Підозрюваний ОСОБА_4 вчинив злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до років.

У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що підозрюваний може:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

2) незаконно впливати на потерпілого та свідків;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказане підтверджується:

- тим, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив умисний тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років;

- є підстави вважати про можливість незаконно вливати на свідків та потерпілих та членів їх сім`ї з боку ОСОБА_4 з метою залякування, для подальшого надання необхідних підозрюваному показів;

- тим фактом, що підозрюваний ОСОБА_4 ніде не працює, а відповідно не має постійних джерел доходу і законних засобів до існування, що свідчить про реальну можливість вчиненні інших кримінальних правопорушень;

- тим фактом, що підозрюваний ОСОБА_4 неодноразово раніше судимий.

Таким чином, наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідно до

п.4 ч.2 ст.183 КПК України, не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність одного або декількох ризиків, перелічених ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності, у органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України спроби:

- переховуватись від органів досудового розслідування або суду;

- незаконно впливати на потерпілого та свідка у кримінальному провадженні;

- вчинити інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи викладені вище обставини, можна зробити висновок, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, тому слідчий звертається до суду з клопотанням про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_4 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у п.п. 127-128 рішення від 10 грудня 2019 року по справі «Кавала проти Туреччини» (CASE of Kavala v. Turkey (аpplication no. 28749/18)) наголосив, що "обґрунтована підозра" означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п.48 рішення "Чеботарь проти Молдови" №3561/06 від 13.11.2007р. Європейський Суд з прав людини зазначив" Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст.5,1(с), поліція незобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні підчас перебування заявника під вартою. Також необов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду.

Метою тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30серпня 1990року,п.32,SeriesA,№ 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, №300-A).

При вирішенні питання щодо можливості обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно звернути увагу, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

В судовому засіданні прокурор доводи клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечував, пославшись, що він не має бажання переховуватись від органу досудового слідства та суду, просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, у виді цілодобового домашнього арешту, також зазначив, що має фактичне місце проживання в м. Мерефа, Харківського району, Харківської області.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду всі докази, на які вони посилаються.

З матеріалів поданого клопотання встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Підставами для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 умисного тяжкого кримінального правопорушення проти власності, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, свідчать про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України та спростовують можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Разом з тим, твердження про те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення ґрунтується на припущеннях.

Небезпека переховування підозрюваного не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при обранні запобіжного заходу повинні враховуватись:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання;

6) репутація підозрюваного;

7) майновий стан підозрюваного;

8) наявність судимостей у підозрюваного;

9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, обставини злочину, в якому підозрюється ОСОБА_4 та данні про його особу свідчать про його схильність до скоєння протиправних дій. Законних джерел отримання заробітку він не має, відсутні у останнього стійкі міцні соціальні зв`язки. Крім цього, підозрюваний усвідомлює незворотність настання покарання, та може, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, покинути місце мешкання, проте ОСОБА_4 має постійне місце проживання, є особою раніше судимою, працює не офіційно на шино монтажі, підробляє заробітками в денний час доби, чого вистачає йому для проживання.

Тому з наданих суду доказів не вбачається доведеності прокурором обставин, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Отже, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним кодексом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження, немає.

Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його слідчим, оцінивши потреби досудового розслідування, слідчий суддя вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби у відповідності до ст. 181 КПК України.

Домашній арешт, за нормами ст.181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, в клопотанні слідчого формально обґрунтовано про неможливість застосування іншого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що наявність підозри не може бути підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки цей запобіжний захід є винятковим.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов до переконання про відсутність підстав для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді взяття під варту внаслідок відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Отже, оскільки прокурором не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої ст. 194 КПК України, у задоволенні клопотання про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити.

При цьому, згідно зі ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд вважає необхідним, відповідно до ст. 194 ч.5 КПК України покласти на нього на строк не більше двох місяців такі обов`язки: 1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; 2) цілодобово не покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, суд вважає, що в результаті застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби буде забезпечена належна процесуальна поведінка ОСОБА_4 , а також те, що зазначений запобіжний захід буде запобігати вчиненню підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, з покладанням обов`язків, визначених ст. 194 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-79, 181, 183, 193, 194, 196, 201, 309, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 (два) місяці, заборонивши підозрюваному залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , протягом строку дії ухвали.

Крім цього, відповідно до ст.194 ч.5 КПК України покласти на підозрюваного такі обов`язки:

- прибувати до слідчого за першою вимогою;

- не залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду цілодобово;

- не спілкуватись зі свідками та потерпілими.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити у два місяці до 01 лютого 2024р. включно.

Зобов`язати слідчого ОСОБА_9 передати ухвалу про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання до відповідного ВП ГУ НП в Харківській області за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1