ЄУН № 337/4238/22
Провадження № 1-кп/337/87/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Хортицького районного суду м. Запоріжжя у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Пологівського району Запорізької області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з 07.11.2015 по 20.11.2020 проходив службу на посаді заступника начальника відділення поліції начальника слідчого відділу Токмацького ВП ГУ НП в Запорізькій області у спеціальному званні майор поліції, звільнився 20.11.2020 за станом здоров`я, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Так, ОСОБА_6 , приблизно 04.07.2022 (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлені) перебуваючи на тимчасово окупованій території міста Токмака Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, будучи громадянином України, проросійськи налаштованою особою,прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників окупаційної адміністрації держави-агресора російської федерації та надав добровільну згоду на зайняття посаду у незаконному правоохоронному органі - «управления внутренних дел по г. Токмак и Токмацкому району Главного управления внутренних дел по Запорожской области», створеному на тимчасово окупованій території Токмацької міських територіальних громади.

При цьому, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-XII від 23 грудня 1993 року, а саме ч. 2 передбачено, що правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до цього Закону захисту підлягають у тому числі працівники правоохоронних органів, які беруть безпосередню участь відповідно у оперативно-розшуковій та розвідувальній діяльності, охороні громадського порядку і громадської безпеки.

Також, відповідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»

№ 580-VIII від 2 липня 2015 року, передбачено що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Також, відповідно до п. 6 ч. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від

15 квітня 2014 року передбачено, що окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Далі, починаючи з 04.07.2022 ОСОБА_7 , будучи громадянином України та проросійськи налаштованою особою, перебуваючи на території м. Токмак Токмацької міської територіальної громади Пологівського р-ну Запорізької області, яка з 01.03.2022 і по теперішній час є тимчасово окупованою територією представниками зф держави-агресора рф, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, добровільно та ініціативно вступив до лав незаконного правоохоронного органу «управління внутрішніх справ по м. Токмак і Токмацькому району Головного управління внутрішніх справ в Запорізькій області» (мовою оригіналу: «управления внутренних дел по г. Токмак и Токмацкому району Главного управления внутренних дел по Запорожской области»), зайнявши посаду заступника начальника управління начальника слідчого відділу, із місцем фактичного розташування: Запорізька область, Пологівський район, м. Токмак, вул. Центральна, буд. 43 - колишне приміщення Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Обіймаючи зазначену посаду пов`язану із охороною прав і свобод людини, протидією злочинності, підтриманням публічної безпеки і порядку, охороною громадського порядку і громадської безпеки, досудовим розслідуванням та іншими правоохоронними функціями, фактично поклавши та виконуючи повноваження Національної поліції України, ОСОБА_6 , здійснює свою протиправну діяльність в інтересах окупаційної влади держави-агресора російської федерації, з метою підтримання окупаційної влади у містах Токмак Пологівського району Запорізької області.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.7 ст.111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого, ОСОБА_6 (in absentia), який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника ОСОБА_5 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в у Донецькій та Запорізькій областях.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_6 , а також інформацію про винесення певних процесуальних документів у даному кримінальному провадженню надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_6 , належним чином повідомленого про проведення відносно нього досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженню.

Так, судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку рф частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення рф на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку рф частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами рф, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, безпосередньо допитавши свідків, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_8 , який повідомив, що є мешканцем м. Токмак та до окупації м. Токмака працював у ДСНС. ОСОБА_6 знає особисто. ОСОБА_9 добровільно та за власним бажанням вступив до лав незаконного правоохоронного органу - мовою оригіналу «Токмацкий отдел ГУ МВД в Запорожской области». Також ОСОБА_6 , як представник незаконного правоохоронного органу - мовою оригіналу - «Токмацкий отдел ГУ МВД в Запорожской области» приїжджав до нього, коли у м. Токмак була побутова пожежа, з вимогою надати акт обстеження місця події. Він відмовив ОСОБА_6 надавати такий акт;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що ОСОБА_6 він знає тривалий час, оскільки він є колишнім співробітником поліції .Йому відомо, що після окупації м. Токмака ОСОБА_6 працевлаштувався до так званої «народної міліції м. Токмак» мовою оригіналу «Токмацкий отдел ГУ МВД в Запорожской области»;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що йому достовірно відомо від інших працівників відділу поліції № 3 Пологівського ГВП ГУНП в Запорізькій області у тому числі ОСОБА_10 та мешканців міста Токмака, які виїхали за межі території бойових дій, про те, що ОСОБА_12 добровільно та ініціативно вступив до лав незаконного правоохоронного органу - мовою оригіналу - «Токмацкий отдел ГУ МВД в Запорожской области» ;

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 04.07.2022 за № 59/5/5/1-1229нт;

- даними протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_8 , який впізнав за фотознімками ОСОБА_6 як особу, яка добровільно зайняла посаду у незаконному правоохоронному органі мовою оригіналу: «Токмацкий отдел ГУ МВД в Запорожской области»;

- даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 08.08.2022 реєстр.

№ 59/14-722т відповідно до яких підтверджує факт добровільного зайняття ОСОБА_6 посади мовою оригіналу: «заместителя начальника управления начальника следственного отдела» у незаконному правоохоронному органі мовою оригіналу - «Токмацкий отдел ГУ МВД в Запорожской области»;

- даними протоколу огляду від 28.08.2022 , а саме оригіналу «ведомости на выплату денежных средств № 8 за июнь 2022 г. Токмацкого отдела МВД по Запорожской области» відповідно до якої під номером 2 значиться « ОСОБА_13 », сума отриманих коштів - 65 000 рублів та підпис ОСОБА_6

- даними протоколу тимчасового доступу до речей і документі від 01.08.2022 які зберігались у ПрАТ «Київстар» та протоколу огляду інформації від 02.08.2022 згідно яких встановлено, що починаючи з 24.02.2002 по 01.08.2022 телефонний номер оператору мобільного зв`язку НОМЕР_1 , який особисто використовував ОСОБА_6 постійно перебував у м. Токмак Пологівського районі Запорізької області, територія яких наразі тимчасово окупована представниками збройних формувань держави-агресора рф.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, на думку суду, вказані досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Вищевказані показання свідків та дані протоколів впізнання особи за фотознімками, протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії-зняття інформації з електронних комунікаційних мереж узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Крім того, під час судового розгляду було досліджено характеризуючи обвинуваченого ОСОБА_6 відомості, а також досліджені такі документи:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0001898 від 03.10.2022 року, з фабулою « Громадянин України ОСОБА_6 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність свого діяння та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи у м.Токмак Пологівського району Запорізької області, територія якого з 28.02.2022 по теперішній час знаходиться під окупацією представників збройних формувань держави агресора російської федерації, приблизно 04.07.2022 (точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена), на пропозицію невстановлених осіб з числа представників військової окупаційної адміністрації м.Токмак Пологівського району Запорізької області, добровільно зайняв посаду заступника начальника незаконно створеного правоохоронного органу «Народної міліції м.Токмак»» та кваліфікацією за ч.7 ст.111-1 КК України;

- постанову про призначення групи прокурорів, які мають повноваження у кримінальному провадженні №0001898, старшим групи прокурорів визначено прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 ;

- постанову про створення групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001898, старшим групи слідчих визначено слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_14 ;

- доручення начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області про проведення досудового розслідування слідчому УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_15 ;

- постанову прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 про виділення матеріалів досудового провадження від 03.10.2022 року;

- повідомлення про вчинення кримінального правопорушення у порядку ст.214 КПК України;

- постанову про доручення проведення слідчих (розшукових) дій;

- повідомлення про виклик та про підозру ОСОБА_6 , про завершення досудового розслідування у газетах «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора України;

- рапорт слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_16 про направлення повідомлення на номер мобільного телефону, яким користується ОСОБА_6 ;

- постанову слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_14 про оголошення ОСОБА_6 у державний розшук;

- ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_17 про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001898, відомості про яке внесені до ЄРДР 03.10.2022 року відносно ОСОБА_6 ;

- ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_17 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Суд відхиляє доводи захисника про те, що під час судового засідання не доведено, що ОСОБА_6 добровільно зайняв посаду співробітника у незаконно створеному правоохоронному органі, не доведено, що цей орган займає статус правоохоронного органу.

Так, під час допиту свідка ОСОБА_8 , останній повідомив, що є мешканцем м. Токмак та до окупації м. Токмака працював у ДСНС. ОСОБА_6 знає особисто. ОСОБА_9 добровільно та за власним бажанням вступив до лав незаконного правоохоронного органу - мовою оригіналу «Токмацкий отдел ГУ МВД в Запорожской области». Також ОСОБА_6 , як представник незаконного правоохоронного органу - мовою оригіналу - «Токмацкий отдел ГУ МВД в Запорожской области» приїзжав до нього, коли у м. Токмак була побутова пожежа, з вимогою надати акт обстеження місця події.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Судом обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_6 , не встановлено.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину (виконання обов`язків співробітника відділу дільничих уповноважених по справам неповнолітніх,), особу обвинуваченого: раніше не судимого, офіційно не працевлаштованого, має постійне місце мешкання, відсутні відомості щодо утримання будь-яких осіб, його вік та здоров`я (не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра).

Враховуючи особистість ОСОБА_6 , конкретні обставини кримінального провадження, факт відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства - в місцях позбавлення волі. Суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 максимальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене ч.7 ст.111-1 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Санкцією ч.7 ст.111-1 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади, суд враховує, що вказане додаткове покарання є обов`язковим у санкції вказаної статті.

Крім того, ОСОБА_6 скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями фактично допомагав державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_6 покарання обіймати будь-які посади саме в органах державної влади України.

Також, суд при прийняття рішення також враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

В даному випадку суд вважає, що буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльністі, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Крім того, санкцією ч.7 ст.111-1 КК України передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна, яке в даному випадку не є обов`язковим і може не призначатися судом.

Також, призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

Під час судового розгляду судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_6 на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:0383, за адресою : АДРЕСА_2 та транспортний засіб Volkswagen Passat 2016 року випуску д/н/з НОМЕР_2 на які ухвалою слідчого судді від 05.12.2022 (справ № 331/4475/22 провадження №1-кс/331/1396/2022) накладено арешт,які підлягають конфіскації в дохід держави відповідно до вимог ч.1 ст.59 КК України.

При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_6 не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Таке покарання стосовно ОСОБА_6 на глибоке переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Процесуальні витрати на залучення експертів під час досудового розслідування відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 297-1, 323, 369-371, 374, 376, 395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, на підставі якого призначити йому покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги, обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Речові докази: мовою оригіналу копію Ведомости на выплату денежных средств №8 за июнь 2022 Токмацкого отдела МВД по Запорожской области» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Суддя: ОСОБА_1

23.10.2023