Справа № 953/281/24
н/п 1-кс/953/1352/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001350 від 22.11.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зі слів з незакінченою вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

13.02.2024 до суду надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001350 від 22.11.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 України.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СУ ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0001350 від 22.11.2023, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , переслідуючи мету особистого збагачення, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою і в групі з ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_6 , в умовах воєнного стану, вчинили напад на родину ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_7 поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, як самого ОСОБА_14 так і членів його сім`ї, заволодівши майном, що належить ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у великих розмірах за наступних обставин.

Так, приблизно у червні 2023 року, більш точну дату під час досудового розслідування встановити не довелося можливим, ОСОБА_11 , який є мешканцем м. Чугуєва Харківської області, достовірно знаючи, що ОСОБА_14 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є заможною та матеріально забезпеченою людиною, у якої можна злочинним шляхом забрати наявні гроші та обернути їх на свою користь, запропонував своєму знайомому ОСОБА_16 , з яким у нього склалися дружні приятельські стосунки, здійснити напад на родину ОСОБА_17 .

В свою чергу ОСОБА_16 , отримавши вказану інформацію, повністю довіряючи ОСОБА_11 , діючи в умовах воєнного стану, введеного указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3051-ІХ), з корисливих мотивів, бажаючи незаконно збагатитися, разом із ОСОБА_11 спланував і розробив злочинний план, направлений на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_14 , поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_14 та членів його родини.

При цьому, ОСОБА_16 , враховуючи відомості стосовно ОСОБА_14 , надані йому ОСОБА_11 , вирішив не застосовувати до ОСОБА_14 реального насильства, небезпечного для його життя та здоров`я під час заволодіння майном останнього, а обмежитись погрозою застосування такого насильства, сподіваючись на те, що цього буде достатньо для досягнення злочинної мети і за таких обставин ОСОБА_14 не звернеться з відповідною заявою до правоохоронних органів.

Згідно розробленому ОСОБА_16 спільно із ОСОБА_11 злочинного плану щодо нападу на родину ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , усвідомлюючи, що він не є працівником Служби безпеки України, проте для досягнення злочинної мети, умисно вирішив самовільно присвоїти владні повноваження працівника Служби безпеки України, скориставшись для цього наявним у нього форменим одягом військовослужбовця збройних сил України, попередньо обладнавши його відповідними знаками відмінності Служби безпеки України, а саме шевроном вказаної служби, а також скориставшись наявною у нього табельною вогнепальною зброєю, а саме пістолетом моделі «ТТ», який згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України за результатами судово-балістичної експертизи №СЕ-19/121-23/16093-БЛ від 26.10.2023 є бойовою нарізною вогнепальною зброєю самозарядним пістолетом моделі «ТТ» калібру 7,62мм, заводські серія та номер « НОМЕР_1 », 1940 року виготовлення, виготовлений промисловим способом, придатний для стрільби.

Надалі, ОСОБА_16 , під виглядом працівника Служби безпеки України, у супроводі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , одягнутих у цивільний одяг, з медичними масками на обличчі з метою в подальшому не бути впізнаними та медичними рукавичками на руках з метою запобігти залишенню відбитків пальців рук, використовуючи автомобіль марки «Kia» моделі «Sorento» зеленого кольору vin НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_3 придбаний для в/ч НОМЕР_4 благодійною організацією «Благодійний фонд «Волонтерська передова» та наданий керівництвом в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_16 в користування, а також автомобіль марки «AUDI A6» державний номерний знак НОМЕР_5 , зареєстрований за матір`ю ОСОБА_13 ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_8 , який перебуває у користуванні ОСОБА_13 , попередньо прикріпивши на вказані транспортні засоби інші державні номерні знаки відповідно НОМЕР_6 та НОМЕР_7 з метою неможливості їх в подальшому ідентифікувати, прибувають за місцем мешкання ОСОБА_14 , де під приводом проведення обшуку проникають у житло останнього і вже перебуваючи у будинку ОСОБА_14 , умисно демонструючи вогнепальну зброю, а саме пістолет моделі «ТТ», тобто погрожуючи ОСОБА_14 та членам його сім`ї застосуванням насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я, залякують останнього та членів його сім`ї для досягнення злочинного результату.

Потім, відшукують наявні в будинку ОСОБА_14 гроші та інші цінності, які вилучають під приводом їх подальшої перевірки, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення злочину зникають, а отримані таким чином гроші та цінності розподіляють між всіма учасниками злочинної групи.

При цьому враховуючи те, що ОСОБА_11 є мешканцем м. Чугуєва Харківської області і може бути впізнаний ОСОБА_14 , ОСОБА_16 вирішив не залучати ОСОБА_11 безпосередньо до участі у розбійному нападі на родину ОСОБА_17 , а доручив останньому дистанційно корегувати дії всіх учасників злочинної групи та бути на постійному зв`язку.

Узгодивши зі всіма учасниками злочинної групи план заволодіння майном ОСОБА_14 та розподіливши ролі кожного, ОСОБА_16 визначив дату здійснення нападу, а саме 01.07.2023, тобто у перший день своєї щорічної відпустки наданої ОСОБА_16 строком на 10 діб, згідно наказу №202 від 01.07.2023 командира в/ч НОМЕР_4 , на підставі рапорту ОСОБА_16 від 30.06.2023.

Реалізуючи свої злочинні наміри, 01.07.2023, ОСОБА_16 , за попередньою змовою і в групі з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , одягнутий у військову форму збройних сил України з шевроном «Служба безпеки України» та озброєний пістолетом моделі «ТТ» заводські серія та номер « НОМЕР_1 », попередньо змінивши державні номерні знаки на автомобілі «KIA SORENTO» з номеру НОМЕР_3 на номер НОМЕР_6 та на автомобілі «AUDI A6» з номеру НОМЕР_5 на номер НОМЕР_7 , на вказаних автомобілях приблизно о 07.50 прибули за місцем проживання ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_16 , вводячи в оману присутнього ОСОБА_14 та його дружину ОСОБА_15 стосовно свого дійсного статусу, представившись працівником Служби безпеки України, повідомив ОСОБА_14 про проведення обшуку у його житлі, на що законослухняний ОСОБА_14 , хоча і був здивований, але не став перечити.

Проникнувши таким чином в будинок, що належить ОСОБА_14 , в якому на той час знаходились: ОСОБА_14 , його дружина ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_9 , їх малолітня донька ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_10 та їх малолітній син ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_16 роблячи вигляд, що він є старшим групи співробітників Служби безпеки України, віддав розпорядження ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , одягнутим у цивільний одяг з медичними масками на обличчі та медичними рукавичками на руках, приступити до проведення обшуку на першому та другому поверхах будинку, при цьому сам залишився на першому поверсі, наказавши ОСОБА_14 та його дружині ОСОБА_15 постійно знаходиться поруч із ним, погрожуючи ОСОБА_14 проблемами, які його очікують.

Одночасно з цим, ОСОБА_16 , застосовуючи психічне насильство, умисно постійно тримав руку на рукоятці пістолету моделі «ТТ», який знаходився у відкритій кобурі одягнутій на поясі ОСОБА_16 , тим самим намагаючись зосередити та сконцентрувати увагу ОСОБА_14 та його дружини ОСОБА_15 на вогнепальній зброї, з метою складення враження у вказаних осіб, що, якщо вони протидіятиме йому або не виконають його вимог, він може у будь-яку мить застосувати наявну у нього вогнепальну зброю.

Розуміючи, що пістолет являє собою небезпеку для життя чи здоров`я та сприймаючи погрозу з боку чоловіка, який представився працівником Служби безпеки України, тобто ОСОБА_16 , як реальну, яку він може у будь-яку мить реалізувати, ОСОБА_14 та його дружина ОСОБА_15 побоюючись за своє життя та здоров`я, а також за життя та здоров`я своїх малолітніх дітей не стали перешкоджати противоправним діям ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та ОСОБА_13 .

Впевнившись в тому, що ОСОБА_14 та його дружина ОСОБА_15 пригнічені та дійсно сприйняли погрозу застосування до них насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я, як реальну, ОСОБА_16 продовжив свої противоправні дії спрямовані на заволодіння майном ОСОБА_14 та його дружини ОСОБА_15 , віддаючи розпорядження ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , щодо відшукання грошей та цінностей.

Заволодівши таким чином майном, що належить ОСОБА_14 та його дружині ОСОБА_15 , а саме:

- грошима в сумі 7 (сім) тисяч 800 (вісімсот) доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.07.2023 становить 285 168 грн.;

- грошима в сумі 600 (шістсот) євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.07.2023 становить 24 000 грн.;

- грошима в сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень,

- золотими злитками у кількості 3 (три) шт. вагою 50 (п`ятдесят) грамів кожен, вартість одного злитка;

- золотим злитком у кількості 1 (один) шт. вагою 20 (двадцять) грамів;

- золотим злитком у кількості 1 (один) шт. вагою 10 (десять) грамів;

- золотими злитками у кількості 2 (два) шт. вагою 5 (п`ять) грамів кожен;

- золотим злитком у кількості 1 (один) шт. вагою 1 (один) грам серія АА №031385;

- обручкою виготовленої із золота з камінцями цирконію білого кольору (два камінця відсутні) у кількості 1 (одна) шт., що належить ОСОБА_15 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , підтримуючи враження, що ОСОБА_16 є керівником оперативної групи Служби безпеки України та нібито дотримуючись субординації та військової дисципліни, на першому поверсі будинку, у присутності ОСОБА_14 та його дружини ОСОБА_15 , передали ОСОБА_16 знайдені всі вище перелічені гроші і цінності.

В свою чергу ОСОБА_16 , продовжуючи виконувати роль керівника оперативної групи Служби безпеки України, повідомив ОСОБА_14 про те, що знайдені у нього гроші та цінності вилучаються для подальшої перевірки, після чого всі учасники злочинної групи з місця вчинення злочину втекли.

В подальшому ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 розподіливши між собою викрадене у ОСОБА_14 та його дружини ОСОБА_15 майно, розпорядились ним на власний розсуд.

07.07.2023 під час проведення огляду за адресою: АДРЕСА_3 за місцем реєстрації ОСОБА_13 виявлено та вилучено золоту каблучку з камінцями цирконію білого кольору (два камінця відсутні), що належить ОСОБА_15 .

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, вчинений в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

13 лютого 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Правова кваліфікація дій підозрюваного ОСОБА_5 - ч. 4 ст. 187 КК України, тобто підозрюється у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, вчинений в умовах воєнного стану.

Причетність ОСОБА_5 до скоєння інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, якими обґрунтовується пред`явлена підозра, а саме: протоколом прийняття заяви від 03.07.2023; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_15 , від 05.07.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 від 05.07.2023; рапортом співробітника СКП Чугуївського РУП ГУНП в Харківської області від 04.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_21 від 04.07.2023; рапортом заступника начальника ВБ в Харківській області (з дислокацією в м. Харків) 2 управління ГУ ВБ СБУ від 07.07.2023; протоколом огляду місця події від 07.07.2023; протоколом огляду місця події від 07.07.2023; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_15 від 11.07.2023; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 11.07.2023; протоколом обшуку від 15.07.2023; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_21 від 01.08.2023; протоколом додаткового допиту потерпілої ОСОБА_15 від 22.01.2024; протоколом додаткового допиту потерпілої ОСОБА_14 від 22.01.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_15 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_15 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_15 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_15 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_14 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_14 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_14 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_14 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 від 29.01.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_14 від 29.01.2024; протоколом пред`явлення речей для впізнання за участю ОСОБА_14 від 29.01.2024; опрацьована інформація на абонентські номера та мобільні термінали якими користуються фігуранти по справі від 11.09.2023; протоколом НСРД від 12.09.2023; висновком експерта №СЕ-19/121-23/26121-ВЗ від 05.12.2023; протоколом огляду від 07.07.2023; висновком експерта №СЕ-19/121-23/16093-БЛ від 26.10.2023; протоколом обшуку від 07.07.2023; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду.

На даний час у органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні, у т.ч. через свої зв`язки; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Слідчий вказує, що зазначені ризики підтверджуються тим, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду існує на тій підставі, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення умисного особливо тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, існує на тій підставі, що на цей час досудове розслідування кримінального провадження триває, вирішується питання про проведення низки слідчих дій з метою отримання доказів, які підозрюваний може знищити, сховати або спотворити;

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні існує на тій підставі, що ОСОБА_5 може впливати на потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , на свідків у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному ОСОБА_5 відомі анкетні дані, місця мешкання свідків, потерпілих, також може вчинити незаконний психологічний чи навіть фізичний вплив на них з метою зменшення вини, або взагалі з метою відмови від надання ними викривальних показань, для уникнення кримінальної відповідальності та покарання, що зокрема, підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється існує на тій підставі, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, які згідно положень ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких.

З урахуванням доведеності обґрунтовано ї підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості та особистої ситуації підозрюваного, орган досудового розслідування приходить до висновку, що для досягнення цілей, визначених ст.177 КПК України, стосовно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Також, слід врахувати положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, а саме те, що підозрюваний вчинив кримінальне правопорушення з погрозою застосування насильства, що свідчить про наявність у суду права не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала зазначене клопотання в повному обсязі, просила його задовольнити, посилаючись на обгрунтованість пред`явленої підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть запобігти вищезазначеним ризикам, без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні причетність до вчинення кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що ввечері його товаришу подзвонив знайомий працівник СБУ, сказав, що потрібна допомога. Вони погодились. Зранку за тим заїхав товариш, їх було четверо, крім товариша який йому телефонував він нікого не знає. Коли вони приїхали на автомобілі ауді до м. Чугуєва, за адресою проживання потерпілих, їх там чекав чоловік у військовій формі, який представився працівником СБУ, показав їм посвідчення, але його антетні дані він не пам`ятає, також даний чоловік говорив, що у нього була ухвала про поведення обшуку але він її також не читав, двері воріт відкрив власник будинку, вони увійшли до на територію двору, потім зайшли до будинку, чоловік який представився працівником СБУ з власнико відійшов до іншої кімнати, вони усі разом в цей час перебували у коридорі будинку, звідти нікуди не відходили. Також перед тим як заходити до двору працівник СБУ сказав їм вдягнути медичні маски, в яких вони заходили до будинку. Він зрозумів, що його покликали понятим. Зазначає, що при ньому нічого не обговорювалось, він разом з іншими просто стояли в коридорі, з їх боку ніяких погроз на адресу потерпілих не було, пістолет він не бачив. Також у його присутності від чоловіка який представився працівником СБУ погроз на адресу потерпілих він не чув. Ніяких речей які забирали у потерпілих він не бачив. Вони лише постояли у коридорі під час того, як чоловік який представився працівником СБУ поспілкувався з господарем, та повернувся до них про що вони спілкувались йому не відомо, потім їм сказали, що вони можуть їхати додому. Вважає, що потерпілі повідомляють не правдиві свідчення. Щодо застосування запобіжного заходу підтримав позицію захисника.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала. Зазначила, що не погоджується з обставинами викладеними у підозрі, зазначила, що ризики, на які посилається прокурор є недоведеними. Крім того, зауважила, що показання потерпілих трансформувались з шахрайства на напад з метою заволодіння майном та погрозами застосування насильства протягом проведення досудового розслідування, а також відбулась перекваліфікація вчиненого кримінального правопорушення, проте дані обставини викликають сумніви у достовірності показань потерпілих. Просила відмовити у задоволенні клопотання в повному обсязі оскільки стороною обвинувачення не доведено обгрунтованість підозри, наявності ризиків, а також не можливості застосування іншого запобіжного заходу який гарантуватиме виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, а у разі застосування запобіжного заходу в виді тримання під вартою визначити розмір застави наближений до нижньої межі, передбаченої КПК, а саме 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з урахуванням матеріального стану підорюваного.

Вислухавши думки учасників процесу, перевіривши матеріали клопотання, керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст. 183, 331 КПК України, суд доходить наступного висновку.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Cлідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001350 від 22.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

13 лютого 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 13.02.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації його дій, виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, які перелічені вище у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України

Правова кваліфікація дій підозрюваного ОСОБА_5 - ч. 4 ст. 187 КК України, тобто підозрюється у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, вчинений в умовах воєнного стану.

У світлі обставин цього кримінального провадження досліджених матеріалів достатньо для того, щоб у рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу, дійти висновку про наявність «обґрунтованої підозри».

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011)), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

При цьому повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Щодо посилання сторони захисту на трансформацію показів потерпілих, слід зазначити наступне.

Безпосередність дослідження показань, що передбачена статтями 23, 95, стосується отримання показань судом, тобто при судовому розгляді (глава 28 КПК України), і не стосується стадії досудового розслідування, оскільки протокол фіксації показів потерпілих є належним доказом на стадії досудового розслідування. Процесуальні дії під час досудового розслідування фіксуються, в тому числі, в протоколі (п. 1 ч. 1 ст. 103 КПК України), тому протокол, який ведеться під час вчинення стороною обвинувачення тієї чи іншої процесуальної дії, є належним засобом її фіксації, в тому числі протокол допиту потерпілого, слідчого експерименту.

Суперечливі, на думку сторони захисту, показання потерпілих можуть свідчити про певні неузгодженості в таких показаннях та встановлених фактичних обставинах на підставі інших доказів, що може бути усунуто шляхом проведення повторних допитів таких осіб, проведення інших слідчих дій при проведенні подальшого досудового розслідування.

У контексті заперечень сторони захисту слідчий суддя наголошує, що при вирішенні питання щодо існування обґрунтованої підозри у розрізі наявності підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження чи продовження строку його дії, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначення вірогідності та достатності підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Висновок про обґрунтованість підозри не констатує винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та відповідно не порушує принципу «презумпції невинуватості».

Щодо наявності ризиків.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати проведенню досудового слідства та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинення інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, може вдатися до відповідних дій.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведений можливий ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 за необхідності зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

У свою чергу сторона захисту не змогла навести достатні аргументи того, щоб взагалі виключити такий ризик.

Водночас, окрім врахування ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_5 , не залишається поза увагою слідчого судді те, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Також вимоги ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та роз`яснення, надані Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», де у п. 8 зазначено, що як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Наведені вище обставини у сукупності дають підстави стверджувати, що підозрюваний у разі не обрання йому запобіжного заходу, який належним чином не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків, зможе за необхідності переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Співставлення негативних для підозрюваного наслідків переховування у виді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, із засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб або використовуючи свій авторитет на потерпілих та свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Також, слідчим суддею взято до уваги твердження сторони обвинувачення щодо наявності ризику знищення, спотворення речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, оскільки наразі тривають слідчі та процесуальні дії, а також через тяжкість інкримінованого правопорушення, цей ризик повністю виключити неможливо, а тому при обранні запобіжного заходу він буде взятий до уваги у сукупності із іншими ризиками.

Проте прокурором не надано підтвердження тому, що існує ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 з підстав наявної обгрунтовної підозри у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопрушення, за таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність вказаного ризику.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) переховування від органів досудового розслідування та суду; 2) незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; 3) знищення, приховання або спотворення документів, речей, які в подальшому будуть використані як докази у зазначеному кримінальному провадженні.

Щодо доводів захисника про відсутність доказів на обґрунтування вказаних ризиків, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому слідчий суддя вважає, що наявність у підозрюваного постійного місця проживання, його позитивної характеристика, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, не може бути достатнім стримуючим фактором, який міг би беззаперечно нівеліювати або зменшити наявні ризики, оскільки наявні обставини не стали для нього тим стримуючим фактором від дій, які йому інкримінуються органом досудового розслідування.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, також на виконання вимог ст. 178 КПК України на підставі наданих сторонами матеріалів враховує відомості про особу підозрюваного, вік та стан його здоров`я, майновий та сімейний стан, а саме те, що він, раніше не судимий, не одружений, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, однак такі відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким в данному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги вагомість наявних даних про причетність до вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання яке може бути застосовано, відомостей про особу підозрюваного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що прокурор довів у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують перелічені вище ризики.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Так, ОСОБА_5 має зі слів незакінчену вищу освіту, станом на час розгляду клопотання офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, однак дані відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України,, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про причетність до вчинення ОСОБА_5 особливо тяжкого, корисного кримінального правопорушення проти власності, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого підозрюється, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обирає йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, тобто до 13 квітня 2024 року включно.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

За таких обставин клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Відповідно п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У відповідності до п.1 ч.4 ст.183 КПК України розмір застави не визначається, адже ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочину із погрозою застосування насильства.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001350 від 22.11.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на строк 60 (шістдесят) днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 13 квітня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою обчислювати з 14 лютого 2024 року до 13 квітня 2024 року включно.

Встановити строк дії даної ухвали до 13 квітня 2024 року включно.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження та керівнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, для виконання.

Зобов`язати старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_5 про тримання під вартою останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_5 в той же строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1