Справа №295/9795/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового

засідання ОСОБА_2

розглянув в підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ "Харківський слідчий ізолятор" кримінальне провадження № 0000110 від 20.07.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, розлученої, маючої неповнолітнього сина, непрацюючої, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої, в останнє:

17.02.2021 Московським районним судом м. Харкова за ст.ст. 15 ч.2, 185 ч.2, 15 ч.3, 185 ч.2,70 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнена по відбуттю покарання 21.02.2022, -

за ст. 436-2 ч.1 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

Згідно із Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного права президент російської федерації (далі - рф) путін в.в., а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131(ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України.

20.02.2014 російською федерацією розпочато збройну агресію проти України шляхом порушення зу рф всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням рф порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і рф про статус та умови перебування чорноморського флоту рф на території України від 28 травня 1997 року, для блокування військових частин ЗСУ.

У подальшому 24.02.2022 о 5 год. президентом рф путіним в.в. оголошено про початок спеціальної військової операції на території України. Того ж дня, близько 05 год. 10 хв. ЗС РФ, що діяли за наказом керівництва рф, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах ЗСУ та інших військових формувань. Після чого, тоді ж, війська рф сухопутним шляхом зайшли на суверенну територію України.

Так, на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф шляхом застосування зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Житомирській, Київській, Чернігівській, Херсонській, Миколаївській, Харківській, Сумській, інших областях та здійснили збройні напади на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, цивільні об`єкти, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також здійснюють окупацію окремих частин з числа вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до цього часу та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.22 № 64/2022, в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01.05.2023 № 254/2023 правовий режим воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 строком на 90 діб.

Так ОСОБА_3 , маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення злочинів, передбачених, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК, на підставі вироку Московського районного суду м. Харькова від 17.02.2021, будучи достовірно обізнаною про факт розв`язання та здійснення російською федерацією агресивної війни проти України, зокрема шляхом повномасштабного військового вторгнення, та тимчасової окупації частини території України Ззс рф, діючи умисно з мотивів підтримки інформаційних впливів держави-агресора на шкоду інформаційній безпеці України та з метою їх поширення серед населення, 19 липня 2023 року близько 15 год. 50 хв., перебуваючи в приміщенні магазину парфумерії та косметики « ІНФОРМАЦІЯ_2 » торгового центру « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , у присутності працівників та відвідувачів магазину заперечувала збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, висловивши твердження наступного змісту (мовою оригіналу): «Но, слава тебе, господи, мой дом никто не трогал пока жовто-блакитные со знаменем не пришли и теперь бомбят мой город и по ходу, иногда, и вообще может быть и сотрут с лица мой дом».

Умисні дії обвинуваченої ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ст. 436-2 ч.1 КК України, які виразилися у заперечуванні збройної агресії російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

22.07.2023 року прокурор Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 468,469,472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_3 добровільно, без примусу та тиску в повному обсязі беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ст. 436-2 ч.1 КК України. Крім того, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуваням, з іспитовим строком, розмір якого визначить суд.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину визнала повністю та підтримала угоду, укладену між нею та прокурором про визнання винуватості.

Захисник в судовому засіданні угоду, укладену між прокурором та його підзахисною підтримав, просить її затвердити.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що укладена угода про визнання винуватості відповідає нормам КПК та може бути затверджена судом.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні, суд має право, зокрема затвердити угоду.

Відповідно до вимог ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до вимог ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України, який згідно ч.4 ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_3 цілком розуміє права визначені п.1-4 ч.4 ст. 474КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, що передбачені в угоді.

Суд приходить до висновку, що дана угода відповідає вимогам КПК України та може бути затверджена і на ній може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконанням обвинуваченою взятих на себе зобов`язань, встановлені фактичні підстави для визнання винуватості.

Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 375, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Затвердити угоду від 22.07.2023 року між прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 436-2 ч.1 КК України і призначити їй покарання за цим законом у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1