Справа № 307/4991/22
Провадження №1-кп/307/335/22
УХВАЛА

19 грудня 2023 року Тячівський районний суд Закарпатської області у складі колегії суддів, головуючий суддя ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурорки ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, кримінальне провадження за № 0000204, про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тячівського районного суду знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

У зв`язку з відкладенням судового засідання прокурорка просить продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, так як відсутні обставини, які б свідчили про зменшення ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Представник потерпілої клопотання прокурорки підтримав.

Захисник ОСОБА_7 заперечує щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки ризики на які посилається прокурор відсутні. Просить обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження суд приходить до висновку, що клопотання прокурорки про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання захисника слід відмовити з наступних підстав.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 199 цього Кодексу обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2022 року до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 60 днів, без визначення розміру застави, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді та колегії суддів.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який кримінальним законодавством України передбачено покарання аж до довічного позбавлення волі, наявні ризики впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, а також ризик переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може вчинити інший злочин проти життя та здоров`я громадян.

Вирішуючи подане прокуроркою клопотання колегія суддів враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Беручи до уваги наведене суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись стст. 177, 178, 183, 194, 200, 369 КПК України суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурорки про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у виді тримання під вартою без визначення розміру застави продовжити до 24.00 год. 16 лютого 2024 року.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала підлягає виконанню негайно та може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий, суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3