Справа № 930/2810/23
Провадження №11-кп/801/242/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000344 від 18.09.2023,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 з доповненнями в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Остапківці Немирівського району Вінницької області, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк тримання під вартою (строк попереднього ув`язнення) з 18.09.2023 по день набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з якого одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили ухвалено залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 477 (чотириста сімдесят сім) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок.

Також оскаржуваним вироком скасовано арешт із майна, накладений ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 19.09.2023 (справа №930/2609/23) на коробку з-під мобільного телефону марки «ХIAOMI REDMI 8А 2/32 GВ з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 та мобільний телефон у чохлі чорно-синього кольору із підставкою ТМ «ХIAOMI REDMI 8А 2/32 GВ з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 .

Речові докази по справі, а саме коробку з-під мобільного телефону марки «ХIAOMI REDMI 8А 2/32 GВ з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 та мобільний телефон у чохлі чорно-синього кольору із підставкою ТМ «ХIAOMI REDMI 8А 2/32 GВ з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 - повернути ОСОБА_9 .

Згідно з вироком ОСОБА_7 , 17.09.2023 близько 19 год. 20 хв. перебуваючи неподалік ставка «Цегельний», що розташований в с. Чуків Немирівської міської ОТГ, Вінницького району, Вінницької області, зустрів малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з яким розпочав розмову. Під час розмови з останнім, ОСОБА_11 помітив у ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8А».

При цьому, ОСОБА_11 достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022 продовжено до 25.04.2022, Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022 продовжено до 25.05.2022, Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022 продовжено до 25.08.2022, Указом Президента № 573/2022 від 12.08.2022 продовжено до 20.11.2022, Указом Президента № 757/2022 від 07.11.2022 продовжено до 07.02.2023, Указом Президента № 254/2023 від 02.05.2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, вирішив відкрито викрасти даний телефон у ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), ОСОБА_11 під час розмови з ОСОБА_10 реалізуючи свій злочинний намір, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу, діючи умисно, усвідомлюючи, що його протиправні дії відкриті для інших осіб, всупереч волі ОСОБА_10 , раптово вихопив з його рук належний останньому, бувший у користуванні мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8А», вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи становить 1821 грн., і незважаючи на вимогу ОСОБА_10 повернути викрадене майно, ОСОБА_11 проігнорував прохання останнього, розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вищезазначену суму.

В пред`явленому обвинуваченню ОСОБА_7 вину визнав повністю, розкаявся, надав покази в судовому засіданні, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, а тому просить суд суворо не карати.

01.11.2023 від законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просить призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має та не заперечує щодо розгляду справи у порядку статті 349 КПК України.

Прокурор, обвинувачений та захисник не заперечували фактичні обставини кримінального провадження і не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що всі учасники судового розгляду правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження, і немає сумнівів у добровільності й істинності їх позиції. Учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. У зв`язку з викладеним, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення та його кваліфікацію, а лише просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, призначивши останньому покарання в виді п`яти років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк три роки, та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суровим. На переконання захисника, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання, не врахував, що обвинувачений критично ставиться до вчиненого, активно сприяв розкриттю злочину (здійснював допомогу слідству, повідомивши під час допиту та слідчого експерименту факти та обставини вчинення ним злочину), вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, до нього в потерпілого та його представника відсутні претензії морального та матеріального характеру.

Проте, жодну з цих обставин судом не було визнано такою, що пом?якшує покарання. Натомість суд лише зазначив одну обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття.

За таких обставин, у районного суду була наявна можливість призначити обвинуваченому менш суворе покарання, натомість суд призначив покарання в виді семи років позбавлення волі, яке є явно несправедливим покаранням, оскільки неспівмірне вчиненому обвинуваченим злочину.

Позиції учасників судового засідання

Захисник ОСОБА_8 про судове засідання повідомлявся належним чином, однак на розгляд своєї апеляційної скарги не з`явився, оскільки в ній зазначив про те, що брати участь у її розгляді не бажає.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги в відсутність захисника ОСОБА_8 . Підтримав його апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги в відсутність захисника, оскільки не ставиться питання про погіршення процесуального становища обвинуваченого. У той же час прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, просив залишити оскаржуваний вирок без змін.

Законний представник потерпілого та потерпілий у судове засідання не з`явилися, про судовий розгляд повідомлялися належним чином. Прокурор та обвинувачений не заперечували щодо проведення судового розгляду в їх відсутність.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд відбувся у відсутність захисника, а також законного представника потерпілого та потерпілого.

Мотиви ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим колегія суддів у відповідності до ст.404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду стосовно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і стосовно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

За правилами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку. Однак, на переконання колегії суддів, вказаним вимогам закону оскаржуваний вирок в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до норм ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає доводи захисника про суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання частково обґрунтованими. Однак, зважаючи на фактичні обставини кримінального провадження, а саме вчинення грабежу мобільного телефона стосовно малолітньої дитини, колегія суддів не вбачає підстав для застосування інституту звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від реальної міри покарання, оскільки таке звільнення в даному випадку не є співмірним з тяжкістю вчиненого злочину та його наслідками. На переконання колегії суддів, у даному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_7 доцільно застосувати положення ст.69 КК України, виходячи з наступного.

За змістом ст.69 КК України вбачається, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винуватого, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: а) наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винуватого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував характер та ступінь тяжкості правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його соціальне становище, вік та стан здоров`я, обставинами, що обтяжують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, та обставинами, що пом`якшують покарання - щире каяття.

Однак, з матеріалів кримінального провадження, а також змісту апеляційної скарги вбачаються обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать про явну несправедливість призначеного покарання в виді семи років позбавлення волі.

Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, а саме: здійснював допомогу слідству, повідомивши під час допиту та слідчого експерименту факти та обставини вчинення ним злочину, вину визнав повністю, щиро розкаявся, надав покази в судовому засіданні, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення правопорушення, що викладені в обвинувальному акті.

Окрім того, колегією суддів установлено, що обвинувачений ОСОБА_7 народився в с. Остапківці Немирівського району Вінницької області, проте проживає в с. Бугаків, Тульчинського району Вінницької області, має сім`ю до складу якої входять матір, двоє братів та чотири сестри, у 2014 році закінчив Немирівську спеціалізовану загальноосвітню школу-інтернат ім. М.О. Некрасова Вінницької області, де отримав свідоцтво про базову загальну середню освіту, тобто має неповну середню освіту (9 класів), не перебуває на спеціальних обліках в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на момент вчинення злочину йому було 26 років, тобто є особою молодого віку. Відповідно до довідки-характеристики № 1-104 від 18.09.2023, виданою Виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_7 проживає на території села без реєстрації, скарг на нього до старостату не надходило, депутатом селищної ради не являється.

На переконання колегії суддів, відсутність у обвинуваченого ОСОБА_7 належної освіти та освіченості, відсутність культури спілкування, дуже стислі відповіді на питання головуючого під час апеляційного розгляду, обмежений словниковий запас у мові, обмежене розуміння питань і як наслідки відсутність розумних пояснень і відповідей щодо мотивів вчинення кримінального правопорушення, підтверджує факт неосвіченості обвинуваченого ОСОБА_7 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вказане правопорушення вчинено тільки у зв`язку з відсутністю належної освіти, виховання, а також нерозумінням відносин власності, нерозуміння наслідків своїх незаконних дій по відношенню до майна іншої людини, все це є головним чинником злочинної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 . При цьому, колегія суддів також вважає, що відсутність у обвинуваченого ОСОБА_7 стабільної роботи, відсутність коштів на життя, які б могли допомогти у сприйнятті навколишнього середовища та допомогли б розумно оцінити труднощі, які постають перед людиною, також підштовхнули обвинуваченого до скоєння правопорушення.

Встановлених обставин, на переконання колегії суддів, було б достатньою для застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України, проте вказане залишилося поза увагою суду першої інстанції. Колегія суддів вважає, що покарання із застосуванням ст.69 КК України в виді позбавлення волі строком на чотири роки, тобто тримання особи в умовах ізоляції на певний строк, є тим примусом держави, який повинен вплинути на свідомість обвинуваченого ОСОБА_7 позитивним шляхом, з метою навести його на роздуми про недопустимість вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Відповідно таке покарання буде справедливим, оскільки не містить в собі марної жорстокості на відміну від покарання у виді семи років позбавлення волі, яке призначене судом першої інстанції. Окрім того, колегія суддів не може не взяти до уваги те, що на вид і розмір покарання впливає також зміст кримінального правопорушення, яке при інших обставинах мало б кваліфікацію за ч. 1 ст. 186 КК України, однак лише у зв`язку із правовим режимом воєнного стану особу притягують до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 186 КК України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга захисника з доповненнями підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку із необхідність застосування ст.69 КК України

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, 532 КПК України та ст. 69 КК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 з доповненнями в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України - змінити.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покрання за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України в виді 4-х (чотирьох) років позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4