УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянув в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000321 апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_6 , на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.01.2024 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новодністровська Сокирянського району Чернівецької області, громадянки України, не працюючої, що має середню освіту, незаміжньої, яка має на утриманні двох дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,

обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

-якою продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.03.2024 року включно.

Учасники судового провадження:

захисник ОСОБА_6 (в режимі

відеоконференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon»)

обвинувачена ОСОБА_5 (в режимі

відеоконференції з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор»)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати їй більш м`який запобіжний захід.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченій ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.03.2024 року включно.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачена вважає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та неправомірною.

Вважає, що судом не було враховано її стан здоров`я, соціальні зв`язки, характеристика з місця мешкання, сімейний стан, те що вона вдова, має неповнолітнього сина та матір інваліда II групи.

Наголошує на тому, що за станом здоров`я не може перебувати в умовах СІЗО.

Також вважає, що в судовому засіданні ризики, які вказані в клопотанні прокурора, не були доведені.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та незаконною.

Зазначає, що обвинувачена ОСОБА_5 має хвороби, які неможливо вилікувати в умовах СІЗО.

Вважає, що в судовому засіданні ризики, які вказані в клопотанні прокурора, не були доведені.

Зазначає, що станом на сьогодні, обвинувачена перебуває під вартою лише у цьому кримінальному провадженні, у іншому кримінальному провадженні вона звільнена з під варти з зали суду за станом здоров`я.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000321 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії обвинуваченій ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.01.2024 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.03.2024 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які послужили застосуванню до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченої під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В провадженні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000321 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_5 суд, пославшись на відомості що характеризують особу обвинуваченої, обставини вчинення та тяжкість інкримінованого їй злочину, прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченої під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує їй, в разі визнання її винуватою у інкримінованому злочині, обвинувачена може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення, тобто існує наявність ризику переховування.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачена раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працює, має не зняту та не погашену судимість за вчинення аналогічних особливо тяжких злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, вчинила кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризику переховування обвинуваченої від суду та можливість продовження злочинної діяльності.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_5 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу останній на більш м`який запобіжний захід, про що просять апелянти.

Доводи обвинуваченої та її захисника щодо того, що незадовільний стан здоров`я обвинуваченої унеможливлює її перебування під вартою, не є слушними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 гл. 2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 р. № 1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст. ст. 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 р. № 239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 р. №1348/5/572.

Відповідно до п. 3 гл. 2 розділу X зазначеного Наказу, у слідчому ізоляторі здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Надання медичної допомоги особам, взятим під варту, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 р. №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах слідчого ізолятору (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво слідчого ізолятору забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини слідчого ізолятору закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини слідчого ізолятору закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Отже, лікування обвинуваченої, у разі наявності у неї захворювань, можливе в умовах слідчого ізолятора та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченої ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.01.2024, якою продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: