Провадження № 1-кп/947/246/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Одесі кримінальне провадження № 80000248 від 26.01.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, не одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-22.06.2015 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком до 4 років, звільнений 27.06.2018 по відбуттю строку покарання,

-13.09.2022 року вироком Малиновського районного суду міста Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки.

-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 26.01.2020 приблизно о 20:41 годині, більш точний час встановити не надалось можливим, під час перебування в приміщенні магазину «Сільпо», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 1,у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, яке належить ТОВ «Сільпо-фуд», а саме підгузниками марки «Pampers Active Baby Junior. 11-16 кг.

Далі, реалізуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на відкрите викрадення чужого майна, повторно, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, обвинувачений ОСОБА_5 , упевнившись, що його дії залишаться непомітними для працівників магазину та їх відвідувачів, в момент вчинення протиправних дій, підійшов до полиці, яка знаходилась у вищевказаному магазині ТОВ «Сільпо-фуд» та таємно викрав з полиці підгузники марки «Pampers Active Baby Junior.11-16 кг у кількості 1 шт., вартістю 423 гривені 20 копійок за одиницю.

В подальшому ОСОБА_5 , з викраденим ним товаром, не маючи на меті проходити повз касову зону, підійшов до входу магазину та дочекавшись доки у магазин зайдуть відвідувачі магазину і двері відкриються, розуміючи що його дії стали відкритими, помітними для сторонніх осіб, не відмовився від свого злочинного умислу на викрадення чужого майна, різко вибіг з магазину та намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 виконав всі дії, які б вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але викраденим майном розпорядитися не зміг, так як був затриманий охоронцем магазину ТЦ ТОВ «Сільпо-фуд»

Тим самим, своїми злочинними діями ОСОБА_5 намагався спричинити TOB «Сільпо-фуд» майнову шкоду на суму 423 гривні 20 копійок.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками - закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України, визнав повністю, та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєних ним злочинів, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: 26.01.2020 року він знаходився в приміщенні магазину «Сильпо» викрав підгузники, з якими пішов до входу в магазин, де очікував коли двері відкриються коли будуть заходити відвідувачі магазину, але його помітили, він свої дії не зупинив, намагався покинути з товаром приміщення магазину, різко вибіг з магазину, щоб покинути місце вчинення злочину. У скоєному щиро кається, просив його суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідженням цивільного позову, матеріалів характеризуючи його особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками - закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Приписами ч.3 ст.68 КК України встановлено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72КК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 засуджено вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 13.09.2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки.

Тому, з огляду на те, що ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення 26.01.2020 року, тобто до постановлення у відношенні нього попереднього вироку, тому остаточне йому покарання має бути призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченогоОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, та враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, відсутність вимог матеріального характеру у потерпілого, та відсутність обставин які обтяжують покарання, думку прокурора про призначення обвинуваченому покарання з застосуванням ст. 75 КК України, враховуючи вищезазначені обставини, та реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Крім того, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 з застосуванням вимог ст. 75 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Відповідно до роз`яснень Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, які містяться в постанові від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17 (провадження № 51-2631кмо19) якщо особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку ст. 75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст.75 КК України.

Цивільні позови потерпілим не заявлявся.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 13.09.2022 року більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначити покарання ОСОБА_5 у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнити з під варти в залі суду.

В строк відбування призначеного покарання зарахувати період перебування ОСОБА_5 під вартою з 12.11.2023 року по 07.12.2023 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст. 72 КК України).

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1