КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0000952 стосовно -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Райгород Немирівського району Вінницької області, громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років.

До набрання вироком законної сили суд обрав ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 15.06.2022 року, приблизно о 22 год. 00 хв., більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на ділянці місцевості поблизу будинку АДРЕСА_3 , відбувся словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи у тому ж місці, в той же час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс один удар лівою рукою в область голови ОСОБА_6 в наслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми - забій головного мозку важкого ступеню з формуванням гострої епідуральної гематоми правої скроневої ділянки, перелому правої скроневої кістки, садна скроневої ділянки праворуч, які за своїм характером відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

На даний вирок обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 подали аналогічні за містом та вимогами апеляційні скарги.

Так, у поданих апеляційних скаргах сторона захисту просить змінити вирок Оболонського районного суду міста Києва від 25.05.2023 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та призначити йому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК Україниу виді позбавлення волі строком на п`ять років із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник зазначають, що оскаржений ними вирок є несправедливим в частині призначеного покарання, який не відповідає принципам достатності покарання для виправлення обвинуваченого, оскільки при ухваленні вироку та призначенні покарання, яке вважають занадто суворим, судом не повній мірі були враховані пом`якшуючі обставини, а саме те, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, вибачився перед потерпілим, добровільно відшкодував завдану потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду та передав останньому на лікування 40 000 гривень, і потерпілий не має до ОСОБА_8 жодних претензій, який у суді першої інстанції вказував, що будь-яких негативних наслідків для його здоров`я не настало та просив суд врахувати ці обставини при призначенні покарання обвинуваченому, про що подав до суду відповідну заяву.

Крім того вказують, що хоча ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, але він постійно працював на будівництві, на його утриманні перебуває малолітня донька, яка на довгі роки залишиться без батьківського піклування.

Також апелянти зазначають, що суд не в повній мірі врахував поведінку потерпілого ОСОБА_6 , який був ініціатором конфлікту, а також те, що ОСОБА_8 лише один раз вдарив потерпілого долонею лівої руки та не бажав і не міг передбачити настання таких наслідків, як спричинення тяжкого тілесного ушкодження.

Крім того, раніше ОСОБА_8 не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, проходив службу в лавах Національної Гвардії України та є учасником бойових дій.

Враховуючи вищевикладені обставини, апелянти вважають, що суд мав достатні підстави звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням згідно положень ст. 75 КК України, однак призначаючи останньому більш суворе покарання не зазначив у вироку чому менш суворе покарання буде недієвим та не забезпечить виправлення обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів викладених у поданих ними апеляційних скаргах; пояснення потерпілого, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, а також задовольнити його заяву про застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, посилаючись на законність та обгрунтованість судового рішення, у тому числі щодо призначеного обвинуваченому покарання; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані у справі докази та за встановлених фактичних обставин, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження небезпечного в момент заподіяння та кваліфікував його дії за ч.1 ст. 121 КК України.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються дослідженими в ході судового розгляду та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України і в апеляційних скаргах не оспорюються.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах поданих обвинуваченим та його захисником апеляційних скарг, колегія суддів вважає, щопри призначенні обвинуваченому покарання вказані вимоги кримінального закону судом не в повній мірі були враховані, а тому доводи сторони захисту, що призначене ОСОБА_8 покарання є явно несправедливим через його суворість є слушними.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпеки, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, одружений, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставинами, що пом`якшують покарання, суд обґрунтовано визнав його щире каяття, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, добровільне відшкодування шкоди потерпілому та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, дійшов висновку про наявність підстав для призначення останньому покарання у виді позбавлення волі, яке призначив в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України та відсутність підстав для застосування до нього положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Отже, зважаючи на конкретні обставини справи, враховуючи дані про особуобвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства на строк, який суд призначив в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Разом з тим, як вірно зазначає сторона захисту в апеляційних скаргах, суд у вироку не дав оцінки позиції потерпілого, який в суді першої інстанції зазначав, що не має до ОСОБА_8 жодних претензій, так як будь-яких негативних наслідків для його здоров`я не настало, та просив суд врахувати ці обставини при призначенні обвинуваченому покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України, про що подав відповідну заяву.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За приписами ст. 414 цього Кодексу невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м"якість або через суворість.

Згідно положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом"якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов"язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого більш м"якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за кримінальне правопорушення.

Переглядаючи вказане судове рішення в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України в межах апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, використовуючи не надмірні, а лише необхідні та зумовлені загальною метою заходи, за наявності кількох пом`якшуючих покарання обставин, таких як щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому, наявність на його утриманні малолітньої дитини, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а також даних, що характеризують його особу, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв"язки, позитивно характеризується та позиції потерпілого, як у суді першої інстанції, так і ході апеляційного розгляду, який просив задовольнити апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, колегія суддів вважає можливим застосувати положення ст. 69 КК України та пом"якшити призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України до 2-х років позбавлення волі, яке, на переконання колегії суддів, відповідатиме ступеню тяжкості вказаного кримінального правопорушення та його особі, а отже буде необхідним й достатнім для виправлення останнього та дасть йому можливість в повній мірі відчути та зрозуміти наслідки кримінально-караного діяння та невідворотність покарання за вчинене, що відповідатиме меті покарання.

Підстав длязастосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, про що ставиться питання у поданих апеляційних скаргах та заяві потерпілого, колегія суддів не вбачає.

За викладеним, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України слід змінити та із застосуванням положень ст. 69 КК України пом"якшити його до 2-х років позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року у кримінальному провадженні №0000952 стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання та із застосуванням положень ст. 69 КК України пом"якшити призначене ОСОБА_8 покарання до 2-х років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: ________________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3