Справа № 214/4746/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,(в режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі, кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000452 від 13.03.2020 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА

У судовому засіданні прокурор надав суду письмове клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Так, на думку прокурора, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки має право ознайомитись з матеріалами справи та знатиме їх анкетні дані, місця мешкання. Окрім того, прокурор вважає, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, у зв`язку з тим, що обвинувачується у вчинення злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, не працює, та фактично відсутні фактори, які б утримали його від укривання від суду. Також, прокурор зазначає, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність, оскільки діяльність у сфері незаконного обігу психотропних речовин, була його єдиним джерелом доходу. До того ж, ОСОБА_6 неодноразово судимий за умисні корисливі злочини. Окрім того, на думку прокурора, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 зможе безперешкодно спілкуватися з особами, які в подальшому можуть бути обвинуваченими або свідками у цій справі, а також, знищити або сховати інші речові докази по справі.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти застосуавання запобіжного заходу, він вже 4 роки перебуває під варто, за цй час відбув покарання у вигліді 2 років 3 місяців позбавлдення волі, його родина жінка та дитина вихїхали за кордон, залишилась мати, він постійно проживав з нею по АДРЕСА_1 .

Захисник також заперечувала проти клопотання прокурора, вважала за доцільне змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, до затримання мав неофіційний дохід, стале життя.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжких злочинів, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Так, твердження прокурора про існування ризиків, а саме, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є неприйнятними, оскільки такі ризики належним чином не обґрунтовані у клопотанні прокурора, не знайшли об`єктивного підтвердження у судовому засіданні та ґрунтуються на припущеннях останнього, оскільки докази чи будь-які свідчення про високу вірогідність їх існування не були надані колегії суддів. Такий висновок колегії суддів співвідноситься також з рішенням ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», відповідно до якого наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності продовження тримання останнього під вартою, при цьому враховуються інші обставини, що встановлені судом при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання його під вартою, які на теперішній час зменшилися.

В ході судового розгляду справи судом допитано ряд свідків, досліджено матеріали кримінального провадження та допитано безпосередньо ОСОБА_6 . Судом не опитані свідки захисту ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , останній перебуває під варто.ю, а місце знаходження Капітилу не відомо, тому обвинувачений ніяким чином не можу на их впливати. Також ОСОБА_6 понад 4 роки знаходиться під вартою, а тому ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні прокурором не доведено. Відсутність у обвинуваченого офіційного джерела доходу не може бути вирішальним у вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , тому суд вважає недоведеними ризики переховування обвинуваченого від суду та перешкоджання розгляду кримінального провадження.

Суд погоджується з посиланням прокурора на наявність і актуальність ризику про вчинення повторного правопорушення, але вважає, що наявність лише одного ризику не є підставою для застосування найбільш обтяжливого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, суд також враховує характер та тяжкість покарання, яке може бути застосоване відносно обвинуваченого, що кореспондується з характером суспільного інтересу.

Доцільність продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, має ґрунтуватися на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Суд враховує положення ч.ч.1, 4 ст.194 КПК України та вважає, що прокурором не доведено обставин вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, до обвинуваченого ОСОБА_6 для запобігання ризикам, зазначених у судовому засіданні, буде недостатнім.

Суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, розуміє, що тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції не винуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy)[ВП], заява №26772/95, п.153, ECHR 2000-IV).

Згідно п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів («Невмержицький проти України»).

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

Суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою буде суперечити п.1 ст.5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави.

У відповідності до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт, суд, окрім обставин, зазначених захисником, враховує позицію сторони обвинувачення щодо наявності ризиків передбачених ст.177 КК України, а саме, запобігання спробам переховуватись від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також час перебування обвинуваченого під вартою, без прийняття судом рішення по суті висунутого обвинувачення, та вважає необхідним покласти на останнього обов`язки визначені ст.194 КПК України, оскільки такий запобіжний захід достатньо забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На час розгляду судом питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики можливості незаконного впливу на потерпілого, свідків у обвинуваченого відсутні, також останній має постійне місце реєстрації та проживання, існування обґрунтованого обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, а ризики, передбачені ст.177 КПК України значно зменшились, тому приходить до висновку щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід з тримання під вартою, на цілодобовий домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1

Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- заборонити залишати своє фактичне місце мешкання, цілодобово;

за першим викликом чи вимогою з`являтися до суду.

Встановити строк домашнього арешту ОСОБА_6 , з 07 лютого 2024 року до 06 квітня 2024 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст. 181КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання відповідному підрозділу органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Органу національної поліції негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з під варти в залі суду негайно.

Ухвала оскарженню не підялгає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 09 лютого 2024 року о 12-10 годині

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2