КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 11-кп/824/150/2023 Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0008730, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , згідно із ст. 89 КК України несудимого;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , азербайджанця, громадянина Азербайджана, із середньою освітою, працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , проживаючого: АДРЕСА_3 , згідно із ст. 89 КК України несудимого,

визнано невинуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2ст. 187 КК України, та виправдано з підстав, що недоведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Заходи забезпечення в межах даного провадження - скасовано.

Цивільний позов ОСОБА_12 про відшкодування шкоди, завданої злочином, та стягнення на її корись з: ОСОБА_13 на відшкодування моральної шкоди - 1 000 000 грн; з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на відшкодування моральної шкоди - 14 616 грн, на відшкодування витрат на поховання - 6 050 грн, на відшкодування матеріальної шкоди - 50 000 грн; з ТОВ «ЧІП І ЗІП» на відшкодування моральної шкоди - 500 000 грн, на відшкодування матеріальної шкоди - 167 468 грн 17 коп, на відшкодування витрат на допомогу адвоката - 20 000 грн - залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_14 про відшкодування шкоди, завданої злочином, та стягнення на її корись з: ОСОБА_13 на відшкодування моральної шкоди - 1 000 000 грн; з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на відшкодування моральної шкоди - 14 616 грн, на відшкодування витрат на лікування та поховання - 65 071 грн 44 коп; з ТОВ «ЧІП І ЗІП» на відшкодування моральної шкоди - 500 000 грн, на відшкодування витрат на допомогу адвоката - 20 000 грн - залишено без розгляду.

Судові витрати на проведення експертиз в сумі 12 507 грн 12 коп віднесено на рахунок держави.

Згідно обвинувального акту 01 жовтня 2017 року, близько 21:45 год., ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за попередньою змовою групою осіб скоїли розбійний напад на потерпілого ОСОБА_15 із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, за таких обставин.

01 жовтня 2017 року, приблизно о 21 год. 30 хв., ОСОБА_16 та ОСОБА_17, знаходячись разом біля будинку № 8 по вул. Гната Юри в м. Києві, побачивши наочно знайомого ОСОБА_15 , вирішили відкрито протиправно заволодіти його майном з метою особистого збагачення, у такій спосіб вступили в попередню злочинну змову на вчинення даного злочину. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підійшли до ОСОБА_15 та висловили вимогу віддати свій мобільний телефон, на що той відмовив. У цей час ОСОБА_16 та ОСОБА_17 почали наносити ОСОБА_15 удари руками та ногами по різних частинах тіла. У свою чергу, потерпілий, намагаючись втекти від нападників, добіг до будинку № 10 по вул. Гната ОСОБА_18 , де сховався в салоні невстановленого слідством припаркованого поруч автомобіля, за кермом якого перебувала також невстановлена особа. Не зважаючи на присутність водія, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, діючи спільно продовжили побиття потерпілого, витягаючи його з салону вказаного автомобіля. Крім того, задля припинення опору з боку ОСОБА_19 дістав з під одягу предмет, схожий на кухонний ніж, приставивши його до шиї потерпілого. Сприйнявши такі дії ОСОБА_16 як загрозу для життя та здоров`я, ОСОБА_15 спробував прикритись від ножа передпліччям лівої руки, однак ОСОБА_16 завдав останньому удар ножом, подолавши таким чином опір з боку потерпілого. Після цього ОСОБА_17 забрав у потерпілого ОСОБА_15 належний останньому мобільний телефон «Мейзу 5 Нота», вартістю 3 500 грн, з сім-карткою оператора вартістю 45 грн. У такий спосіб ОСОБА_16 та ОСОБА_17 спільними діями ляхом нападу заволоділи чужим майно загальною вартістю 3 545 грн., яким розпорядилися на власний розсуд, втікши з місця вчинення злочину. Крім того, вказаними спільними діями ОСОБА_16 та ОСОБА_17 завдали потерпілому ОСОБА_15 тілесні ушкодження у виді синця на верхній повіці правого ока, подряпини на заднє-боковій поверхні шиї в середній третині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також різаних ран на долонній поверхні лівої кисті та в ділянках фаланг 3, 4 та 5 пальців, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Суд, оцінивши надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_7 , ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,та виправдав у зв`язку з недоведеністю, що таке правопорушення вчинено кожним із них ОСОБА_7 , ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення, ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі; ОСОБА_10 - у виді позбавлення вол строком на 8 років.

Вимоги апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні обґрунтовує тим, що суд залишив поза увагою докази, які доводять винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, зокрема підтверджують те, що у нападників, жертвою яких став ОСОБА_20 , був корисливий мотив у зв`язку із чим, після нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, у нього було викрадено належний йому мобільний телефон, який в подальшому був знайдений працівниками поліції.

Потерпілий ОСОБА_20 , належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції не з`явився, заяв чи клопотань від нього не надходило.

Ухвалою Київської апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року обвинуваченого ОСОБА_10 оголошено у розшук, провадження зупинено до його розшуку.

Ухвалою Київської апеляційного суду від 07 березня 2023 року матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_10 виділено в окреме провадження.

Отже, колегія суддів переглядає оскаржуваний вирок в частині щодо ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону, дотримався принципу змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів, передбаченого ч. 2 ст. 22 КПК України: сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом; ретельно дослідив і дав належну оцінку кожному доказу як окремо, так в їх сукупності і взаємозв`язку, та докладно навів мотиви прийнятого рішення.

Суд першої інстанції повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про відсутність належних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України

Як убачається з мотивувальної частини вироку, у ній викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 , підстави його виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення та дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Так, сторона обвинувачення на підтвердження винності ОСОБА_7 надала: протокол прийняття заяви про злочин від 01 жовтня 2017 року; протокол огляду місця події від 01 жовтня 2017 року; довідку ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 02 та 12 жовтня 2017 року; дані висновку судового медичного експерта № 26054 від 10 листопада 2017 року; дані протоколів пред`явлення особи для впізнання від 02 жовтня 2017 року, а також показання свідка ОСОБА_21 .

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_20 , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду кримінального провадження, як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції жодного разу не з`явився; суди першої та апеляційної інстанції неодноразово відкладали судові засідання, надаючи стороні обвинувачення можливість забезпечити його явку, однак потерпілий перед судом не постав, безпосередньо суду показання не дав.

Обвинувачений ОСОБА_7 як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції давав показання про те, що взагалі не причетний до вказаних подій, з ОСОБА_20 не знайомий, останній його оговорює з невідомих причин, маного злочину не вчиняв, як і не вступав у попередню змову з ОСОБА_10 .

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_21 дав показання про те, що з обвинуваченими не знайомий, а потерпілого ОСОБА_20 знав лише наглядно. 2017 року (дату не пам`ятає) близько 22 год., знаходячись біля будинків по вул. Гната Юри в м. Києві, бачив метрів за десять автомобіль таксі з відкритимизадніми дверима, біля нього була нетривала бійка, хто в ній брав участь і не бачив через темну пору доби; після того, як два учасники бійки втекли, він підійшов до машини, в якій побачив ОСОБА_20 з пораненою рукою та викликав йому швидку медичну допомогу.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що потерпілий ОСОБА_20 у протоколі прийняття заяви про злочин від 01 жовтня 2017 року вказав про протиправні дії однієї особи, яка йому була невідома, хоча за висунутим обвинуваченням об`єктивна складова нападу полягала у тривалих і пов`язаних із переслідуванням діях двох осіб.

Водночас, оцінивши судово-медичні дані, що містяться: у довідках ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 02 та 12 жовтня 2017 року (т. 2 а. 101, 105), у карті виїзду швидкої медичної допомоги № 1947 від 01 жовтня 2017 року (т. 2 а. 102), у витязі з медичної карти стаціонарного хворого КПКЛ № 3 (т. 2 а. 104) про те, що потерпілий ОСОБА_20 о 23 год. 10 хв. 01 жовтня 2017 року був доставлений бригадою лікарів до КМКЛ № 3 з різаною раною в ділянці фаланг пальців лівої руки, пізніше з приводу цієї рани звертався за консультацією лікарів, а з 20 по 22 жовтня 2017 року перебував на стацлікуванні, у висновку судового медичного експерта № 26054 від 10 листопада 2017 року про те, що у потерпілого ОСОБА_20 виявлені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. (т. 2 а. 106-111), - суд визнав їх такими, що узгоджуються між собою щодо виявлення у потерпілого тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які могли виникнути 01.10.2017.

При цьому, суд визнав недопустимими доказами протоколи пред`явлення особи для впізнання, з огляду на те, що отримані вони із порушенням норм чинного кримінального процесуального закону, зокрема ч. 1 ст. 228 КПК України, оскільки результати не відповідають фактичним обставинам проведення цих слідчих дій.

Крім того суд дійшов висновку, що зафіксовані у протоколах слідчих експериментів результати не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема у протоколах вказано, що потерпілий впізнав обох осіб, що вчинили щодо нього злочин: ОСОБА_7 - як особу, що била його та взяла належний йому телефон, ОСОБА_10 - як особу, що погрожувала йому предметом, схожим на ніж.

Однак, за наслідками перегляду відеофіксації - додатків до протоколів пред`явлення особи для впізнання від 02.10.2017 судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_20 повідомив, що це був не ОСОБА_7 і не ОСОБА_10 .

Також суд першої інстанції вказав на неінформативність протоколу огляду місця події від 01 жовтня 2017 року з додатками у виді схеми місцевості, оскільки на місці вчинення нападу на потерпілого будь-яких слідів злочину не виявлено. (т. 2 а. 80-82);

Доводи прокурора про те, що місцевий суд у вироку дослідив не всі докази, надані стороною обвинувачення, зокрема не допитано потерпілого, - є безпідставними, оскільки за клопотаннями прокурора судові засідання неодноразово відкладалися саме для виклику потерпілого та надання стороні обвинувачення можливості забезпечити його явку у судове засідання. Однак, сторона обвинувачення у порушення вимог закону явку не забезпечила.

Отже, судом у повній мірі дотримано принцип змагальності та диспозитивності при розгляді даного кримінального правопорушення і нереалізація стороною обвинувачення своїх процесуальних прав і обов`язків за наявності такої можливості (стороною обвинувачення не вказано обставин, які об`єктивно це унеможливили) не може свідчити про неповноту судового розгляду, позаяк сторони на свій розсуд обстоюють свою позицію.

При вирішенні питання про вину обвинуваченої особи не можна виходити з припущень, а можна лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце, та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

При цьому положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, дотримуючись принципу змагальності та диспозитивності, повно та об`єктивно встановив фактичні обставини, дослідив надані сторонами докази та оцінив їх з точки зору належності та допустимості.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК).

За таких обставин, оцінивши докази у кримінальному провадженні згідно з вимогами ст. 94 КПК України, суд не встановив достатніх підстав стверджувати за критерієм «поза розумним сумнівом» про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та обґрунтовано виправдав його з підстав недоведення, що злочин вчинено обвинуваченим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили би чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, з урахуванням висновків Європейського суду з прав людини, не вдаючись до повторної оцінки показань свідків, апеляційний суд погоджується з мотивами суду першої інстанції, викладеними в вироку суду щодо цих доказів, та бере за основу ту оцінку, яка їм надана місцевим судом.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без зміни, апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді: _______________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4