Справа № 752/9677/23
Провадження №: 1-кп/752/1711/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000747 від 18 березня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Новий Буг Миколаїіської області, має середню освіту, без офіційного місця роботи, утримує малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

встановив:

1.Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

ОСОБА_3 17 березня 2023 року приблизно о 15:00, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у світлий час доби по сухому, чистому дорожньому покритті проїзної частини вул.. Полковника Потєхіна біля будинку № 9/10 по вулю Героїв Оборони у м. Києві, в порушення вимог п. 2.3 б, 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою та своєчасно не зреагував на її її зміну, здійснюючи рух заднім ходом, створив небезпеку та перешкоду іншим учасникам руху та для ззабезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, в ході чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який переходив проїзну частину зліва направо у спокійному темпі руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_6 спричинено закриту травма правого стегна - перелом шийки правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, яе спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

2.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КК України передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до п. 2.3 б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п. 10.9 ПДР України під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

3.Позиції сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні вказала на доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Просила призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Потерпілий вважав доведеною винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Просив не призначати обвинуваченому суворого покарання. При цьому повідомив, що обвинувачений добровільно йому жодної шкоди не відшкодував.

Захисник не заперечував проти доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. З урахуванням визнання вини, щирого каяття обвинуваченого та наявності у нього на утриманні малолітньої дитини з інвалідністю, при призначенні покарання просив, окрім положень ст. 75 КК України, також застосувати положення ст. 69 КК України та не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Обвинувачений підтримав захисника. Визнав вину, розкаявся у вчиненому, вибачився перед потерпілим. Просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки керування автомобілем є єдиним джерелом його доходів.

4.Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повідомив, що за обставин, зазначених в обвинувальному акті, керував автомобілем по вул. Полковника Потєхіна у м. Києві, вирішив здати назад. Під час руху заднім ходом не побачив потерпілого, котрий у недозволеному місці переходив дорогу, в результаті чого здійснив наїзд на останнього. Після цього допоміг потерпілому піднятся та відвіз його до лікарні. Шкоду потерпілому не відшкодував, оскільки його цивільно-правово відповідальність застрахована. При цьому, він не має офіційного місця роботи, заробляє перевезенням пасажирів, утримує малолітню дитину з інвалідністю та вагітну дружину.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий повідомив, що, переканавшись у відсутності автомобілів, почав переходити дорогу по вул. Полковника Потєхіна у м. Києві. Бачив автомобіль, який був приблизно у 50-ти метрів від нього та здавав назад. Коли майше завершив перехів проїзної частини, вказаний автомобіль здійснив на нього наїзд, у результаті чого він отримав перелом правої ноги. Обвинувачений вийшов з автомобіля та відвіз його до лікарні. Після того з обвинуваченим не бачився. Жодної шкоди обвинувачений йому не відшкодував.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд встановив, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст викладених в обвинувальному акті обставин, їх позиція є добровільною, а також роз`яснив учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши в судовому засіданні обвинуваченого та потерпілого, дослідивши інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

5.Мотиви зміни обвинувачення.

Підстав для зміни обвинувачення чи визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не встановлено.

6.Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

та обтяжують покарання судом не встановлено.

7.Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання.

Згідно зі ст. 50, ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання суд зважає на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є необережним нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, котрий до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг на нього не надходило, не має офіційного місця роботи, утримує дитину з інвалідністю, шкоду потерпілому добровільно не відшкодував.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами. Оскільки обвинувачений не має офіційного місця роботи та утримує дитину з інвалідністю, призначення йому більш м`якого за видом покарання, зокрема у виді штрафу, може становити для обвинуваченого надмірний тягар та призвести до невиконання вироку суду.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

При цьому, з огляду на визнання вини, щире каяття обвинуваченого, позицію потерпілого, котрий просив не призначати суворого покарання, а також зважаючи на другорядну роль кари як мети покарання, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку, який був би достатнім для того, щоб винний в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

8.Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

9.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили судне вбачає.

Керуючись статтями 179, 194, 368, 370, 371, 374, 376, 615 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку, тривалістю 1 рік.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів: в сумі 2672 грн за проведення судово-медичної експертизи № 042-632-2022 від 19.04.2023 та в сумі 1434 грн за проведення судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/111-23/18908-ІТ від 18.04.2023.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Cуддя ОСОБА_1