Справа № 162/798/20
Провадження № 1-кп/162/4/2024
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12 січня 2024 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_8 про визнання доказу недопустимим та визнання істотних порушень прав людини і основоположних свобод у кримінальному провадженні №0000478 від 07 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 подав вищевказане клопотання, у прохальній частині якого вказано, визнати очевидно недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 13.03.2020 року, оскільки його вихідні дані покладені в основу інших доказів (експертиз) та обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.286 КК України, що є порушенням ч.3 ст.63 Конституції України, та визнати істотним порушенням прав людини і основоположних свобод допущене слідчим діяння у вигляді порушення права на захист 13.03.2020 року, оскільки сторона захисту була позбавлена можливості під час слідчого експерименту перевірити ідентичність погодних умов, освітлення та переконатися у достовірності одержаних результатів та правильності їх відображення у складеному протоколі. Під час обґрунтування вказаного клопотання у судовому засіданні, адвокат ОСОБА_8 уточнив, що в даному випадку не ставиться питання очевидної недопустимості, а зазначення про це в прохальній частині клопотання є помилковим.

У судовому засіданні прокурор, потерпілі та їх представник, кожен зокрема, заперечили щодо клопотання сторони захисту та просив відмовити у його задоволенні.

Обвинувачений та його інший захисник - адвокат ОСОБА_9 підтримали вказане клопотання.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши клопотання та матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно, захист уточнив, що питання очевидної недопустимості ними не ставиться, та, крім того, вказаний доказ, наразі, в повному об`ємі досліджений судом поруч з іншими доказами у справі.

Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Таким чином, враховуючи стадію судового розгляду, суд вважає, що заявлений в клопотанні доказ, що його просить визнати недопустимим захисник, може бути визнаний недопустимим під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення шляхом оцінки цього доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження та досліджені під час судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За таких обставин суд вважає, що на даній стадії судового розгляду у задоволенні даного клопотання слід відмовити, надавши оцінку належності та допустимості кожного доказу зокрема та всіх у їх сукупності, при винесенні вироку у нарадчій кімнаті.

На підставі викладеного, керуючись ст. 89, 94, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про визнання доказу недопустимим та визнання істотних порушень прав людини і основоположних свобод відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 16.01.2024 року.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_10