ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 487/3339/15-к

провадження № 51-4979км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2022 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2022 року

ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Вирішено питання щодо цивільного позову, долі речових доказів та судових витрат

у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у заволодінні майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому в особливо великих розмірах за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 16 грудня 2009 року в приміщенні станції технічного обслуговування (далі - СТО), розташованій на АДРЕСА_3, передав

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 2000 доларів США, а останній в свою чергу передав ОСОБА_7 автомобіль «Mitsubishi Lancer X», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , який був придбаний ОСОБА_9 за рахунок кредитних коштів у 2008 році та зареєстрований 22 липня 2008 року в органах ДАІ, а також один комплект ключів та технічний паспорт від автомобіля з домовленістю про те, що до повернення грошових коштів вказаний автомобіль буде знаходитися на зазначеному СТО та ніхто ним користуватися не буде.

У подальшому ОСОБА_7 , реалізуючи виниклий у нього умисел на заволодіння чужим майном, а саме вищевказаним автомобілем, на прохання ОСОБА_8 , яка в період з лютого по травень 2010 року (точної дати в ході досудового та судового слідства не встановлено) зателефонувала йому з приводу повернення 2000 доларів США, а її сину ОСОБА_9 - автомобіля, який був наданий під заставу, повідомив про те, що він її не знає, ніяких угод з ОСОБА_9 не укладав, боргу вони перед ним не мають та заперечив факт передачі йому автомобіля.

Надалі ОСОБА_7 з метою реалізації свого злочинного умислу у невстановлені під час досудового слідства та судового розгляду дату та час придбав у невстановленої особи автомобіль марки «Mitsubishi Lancer X», 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_4 , двигун № НОМЕР_5 , який після дорожньо-транспортної пригоди мав технічні пошкодження, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 на вказаний транспортний засіб, зареєстрований за ОСОБА_10 .

В подальшому ОСОБА_7 передав невстановленим особам автомобіль «Mitsubishi Lancer X», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , які без дозволу відповідних державних органів замінили ідентифікаційний номер шасі транспортного засобу на номер автомобілю марки «Mitsubishi Lancer X», 2007 року випуску - НОМЕР_4 .

Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 14 серпня 2010 року продав ОСОБА_11 вищезазначений автомобіль за 15 000 доларів США та в той же день оформив генеральну довіреність на нього та ОСОБА_12 , які не знали, що на вказаному автомобілі змінені номери кузову і він перебуває у володінні ОСОБА_7 незаконно.

Таким чином, ОСОБА_7 шляхом обману заволодів майном ОСОБА_9 ,

а саме автомобілем «Mitsubishi Lancer X» вартістю 195 821,79 грн, що у більше 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян (який станом на грудень 2009 року становив 302,5 грн), чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 11 липня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 залишив без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У поданій касаційній скарзі засуджений просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо нього в суді першої інстанції.

Свою позицію обґрунтовує істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які вбачає в тому, що обвинувальний акт, на його думку, не містить формулювання обвинувачення, не містить розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Також стверджує, що обвинувальний акт надійшов до суду поза межами строку досудового розслідування.

Зазначає, що сума шкоди, що була завдана вчиненим кримінальним правопорушенням, повинна бути розрахована без урахування 2000 доларів США, оскільки ОСОБА_9 отримав кошти від засудженого та не повернув їх, тому розмір цивільного позову мав бути меншим.

Крім іншого акцентує на тому, що матеріалах провадження відсутні аудіозаписи судових засідань за 25 травня, 10 червня, 09 листопада 2015 року, 27 травня, 01 липня, 25 жовтня 2016 року, 20 січня, 09 лютого 2017 року, що також, на його думку, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На підставі вищевикладеного, уважає судові рішення такими, що не відповідають вимогам статтей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Позиції учасників судового провадження

Від учасників провадження заперечень на касаційну скаргу засудженого не надходило.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав доводи, викладені в касаційній скарзі його підзахисного та просив її задовольнити, прокурор ОСОБА_5 заперечив проти її задоволення, надавши в судовому засіданні документи на спростування доводів, викладених у скарзі, в зв`язку з чим просив оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Положеннями ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412 - 414 КПК.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, й правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі засудженим не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК, рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення, підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Перевіривши кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 в касаційному порядку, колегія суддів встановила, що вказаних вимог закону судами попередніх інстанцій дотримано в повному обсязі.

Доводи касаційної скарги засудженого про невідповідність обвинувального акту статті 291 КПК, є надуманими.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити, у тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Викладене в обвинувальному акті обвинувачення є чітким, зрозумілим і конкретизованим, із зазначенням суми цивільного позову, що свідчить про зрозумілість пред`явленого обвинувачення та було предметом перевірки судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання.

Що стосується доводів засудженого про те, що обвинувальний акт надійшов до суду поза межами строків досудового розслідування, то Суд уважає їх безпідставними, зважаючи на матеріали провадження.

Так, пунктом 2 частиною 1 ст. 219 КПК (в редакції Закону № 4651-VI від 26 квітня 2015 року) визначено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Строк досудового розслідування може бути продовжений з підстав та у порядку, передбачених КПК.

З матеріалів провадження слідує, що 03 лютого 2015 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ст. 290, ч. 1 ст. 209 КК у кримінальному провадженні № 0000759 від 19 грудня 2012 року.

Постановою прокурора Заводського району м. Миколаєва від 02 квітня 2015 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000759 від 19 грудня 2012 року на три місяці, тобто до 03 травня 2015 року, про прийняте рішення повідомлено зацікавлених осіб.

Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні затверджено прокурором 29 квітня 2015 року та направлено до суду, який було отримано судом 05 травня 2015 року.

Таким чином, підстав уважати, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000759 від 19 грудня 2012 року надійшов до суду поза межами строку досудового розслідування в колегії суддів немає.

Не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах кримінального провадження доводи засудженого про відсутність частини аудіозаписів судових засідань як безумовної підстави для скасування судового рішення.

Частиною 4 ст. 107 КПК передбачено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК відсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, є однією з підстав, за наявності якої судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню унаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Разом з тим, перевіркою матеріалів встановлено, що звукозаписи судових засідань за 25 травня, 10 червня 2015 року; 27 травня, 01 липня, 25 жовтня 2016 року; 20 січня 2017 року, зокрема технічні носії та журнали до них наявні в матеріалах провадження, усі диски відкриваються та чітко прослуховуються.

Судовий розгляд 09 листопада 2015 року та 09 лютого 2017 року у цьому кримінальному провадженні не проводився, а тому твердження засудженого ОСОБА_7 щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону є голослівними.

Доводи засудженого про неправильне визначення розміру завданої матеріальної шкоди, що вплинуло на задоволення цивільного позову, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції її розмір вмотивував у своєму рішенні.

Водночас, покликання засудженого на те, що від суми завданої матеріальної шкоди слід було б відняти суму у 2000 доларів США, яка була ним сплачена потерпілому за заставлений останнім автомобіль та яку він так і не повернув, є неспроможними.

Як вбачається з досліджених судом першої інстанції доказів, потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції зазначив про передачу коштів засудженим його матері, а не йому.

Крім того, вирок суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку стороною захисту не оскаржувався.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відбувся відповідно до вимог КПК, оскаржувані судові рішення відповідають вимогам статей 370, 374, 419 цього Кодексу.

Також, на думку Суду, покарання, призначене місцевим судом засудженому ОСОБА_7 за ч.4 ст. 190 КК і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав уважати таке покарання явно несправедливим через суворість, Суд не вбачає.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які би були безумовними підставами для скасування судових рішень, як того просить засуджений, під час перевірки матеріалів кримінального провадження суд касаційної інстанції не встановив.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2022 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3