ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/359/24 Справа № 192/1481/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000369 від 12.09.2022 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , що дії в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року, яким:

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Новопокровка, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянки України, яка зареєстрованого місця проживання немає, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не працевлаштована, має середню освіту, не заміжня, має малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є інвалідом, раніше не судимої,-

визнано винною та засуджено за ст.128 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Строк покарання ОСОБА_8 рахується з моменту початку його фактично виконання. Запобіжний захід відносно обвинуваченої до набрання вироком законної сили не обирався.

Цивільний позов не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винною у скоєні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 10 серпня 2022 року, приблизно о 15 год. 30 хв., перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю донькою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з необережності, внаслідок злочинної недбалості, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків, у вигляді тяжких тілесних ушкоджень у малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , хоча повинна була і могла їх передбачити, діючи більш обачливо, утримуючи ОСОБА_9 на руках рухаючись по кімнаті будинку, перечепилась та не втримавшись на ногах упустила потерпілу з рук на тверду підлогу, при цьому в момент свого падіння, оперлась долонею правої руки в область голови малолітньої ОСОБА_9 , яка вже перебувала на підлозі, чим спричинила малолітній ОСОБА_9 , тілесні ушкодження у вигляді: вогнищевого забою головного мозку, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2 ступеню, забою лобної частки праворуч, забою скроневої частки праворуч, субарахноїдального крововиливу, субдурального крововиливу лобної ділянки праворуч, лінійного перелому тім`яної кістки ліворуч, підшкірного крововиливу лобної ділянки праворуч, судомного синдрому, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по признаку небезпеки для життя.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст.128 КК, як необережне тяжке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правову кваліфікацію її дій за ст.128 КК, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання через його суворість.

В обґрунтування своїх вимог посилається на наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , а саме щире каяття, визнання своєї вини та щиросердне розкаяння, активне сприяння у розкритті злочину та її психічний стан. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої, судом встановлено вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

При цьому, як зазначає апелянт, обвинувачена за час проведення досудового розслідування вже багаторазово пожалкувала про скоєне нею кримінальне правопорушення, навчена та покарана наріканнями оточуючих людей.

Тому захисник просить змінити вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року та призначити обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за ст.128 КК у виді 1 року позбавлення волі та звільнити її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, з іспитовим строком на 1 рік.

В судове засідання апеляційної інстанції представник потерпілої ОСОБА_10 та обвинувачена ОСОБА_8 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки обвинувачена суд не повідомила, а від представника потерпілої надійшла заява про розгляд справи без його участі, отже їх неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та який наполягав на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація її дій за ст.128 КК ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються стороною захисту в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що захисником фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 ККта роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Відповідно положень ч.1 ст.75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, зі змісту ст.75 КК вбачається, що застосування інституту звільнення від відбування покарання допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що, виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин справи, виправлення засудженого є можливим без відбування покарання.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , належним чином врахував суспільну небезпеку і характер вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК відносяться до категорії нетяжких злочів, дані про особу обвинуваченої, яка не працевлаштована, раніше не судима, перебуває в реєстрі психіатричних хворих, в реєстрі наркологічних хворих не перебуває, за місцем мешкання та роботи характеризується посередньо.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №384 від 12 вересня 2022 року ОСОБА_8 на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого діяння не страждала і в теперішній час не страждає. Виявляла раніше і в теперішній час легку розумову відсталість. За своїм психічним станом в той період часу вона могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 52-60).

Разом з цим суд, оцінивши позицію обвинуваченої ОСОБА_8 щодо скоєного, констатував, що хоча вона вину визнала, але не кається, будь-яких висновків для себе не зробила, тому дійшов висновку про відсутність такої обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття.

Обставиною, яка згідно ст.67 КК обтяжує покарання, суд визнав - вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, враховуючи, вік потерпілої ОСОБА_9 , яка є малолітньою дитиною.

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинувачена щиро не кається, з моменту кримінального правопорушення жодним чином не цікавиться станом потерпілої, не здійснила жодних дій на усунення шкоди здоров`ю потерпілої, а також посередню характеристику обвинуваченої, тому суд не знайшов підстав для застосування відносно обвинуваченої ст.75 КК і звільнення її від відбування покарання з випробуванням немає.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на ретельному аналізі усіх обставин, які враховуються при вирішенні питання про вид та розмір покарання, а саме конкретні обставини даної справи, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_8 злочину, дані про особу винної та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання саме у виді позбавлення волі, в межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність, за якою обвинувачену визнано винною. Разом з цим суд не встановив наявність підстав для застосування до призначеного покарання положень статті 75 КК, на чому наполягає сторона захисту. Не вбачає таких підстав й суд апеляційної інстанції, оскільки вважає, що застосування інституту звільнення від відбування покарання у даному конкретному випадку не буде справедливим з огляду на вчинення винним злочину, що посягає на недоторканість людини, яка охороняється і гарантується Конституцією України, при обставинах, що поставили у небезпеку здоров"я малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому визнання вини обвинуваченою, але за відсутності щирого каяття, у даному конкретному випадку, не є визначальним для виду покарання винної з огляду на право суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання, яке призначено в межах санкції статті кримінального закону та не є максимальним за санкцією ст.128 КК.

Таким чином, всупереч твердженням захисника, судом першої інстанції належним чином враховані усі наведені в апеляційній скарзі обставини, а тому, на думку апеляційного суду, призначене обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік - є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винної та попередженню вчинення нею нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 із застосуванням положень ст.75 КК, на чому наполягає захисник, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, а вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року відносно обвинуваченої ОСОБА_8 за ст.128 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4