Номер провадження: 11-кп/813/346/24
Справа № 522/4638/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора Штепа,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 15.03.2023 року, відносно:

ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Узбекистан, громадянина Республіки Узбекистан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуваючого, офіційно не працевлаштованого, осіб на утриманні не маючого, раніше не судимого,

- обвинуваченого у скоєні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000029 від 02.02.2023 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Покладено на ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки:

1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Також даним вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) визнаний винуватим у тому, що він, переслідуючи прямий умисел, направлений на порушення встановленого правового режиму обігу наркотичних засобів, встановленого ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 22.12.2006, згідно з якою обіг наркотичних засобів та психотропних речовин включених до таблиць 1-2, списку №1 переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, на території України заборонено, усвідомлюючи та передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, незаконно, приблизно в жовтні 2022 року, перебуваючи в лісосмузі в межах смт. Білозерка Херсонського (Білозерського) району Херсонської області, зірвав гілки рослини роду «Конопля», які після процесу сушіння подрібнив руками, тобто виготовив придатний для вживання наркотичний засіб та який в подальшому, незаконно без мети збуту зберігав за місцем проживання: АДРЕСА_1 , з метою особистого вжитку, до моменту її вилучення 02.02.2023 працівниками поліції під час здійснення фільтраційних заходів.

Так, під час огляду місця події біля території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_6 виявлено та вилучено подрібнену речовину рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, загальна маса якого у перерахунку на висушену речовину становить 414,551г.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказаний вирок суду, заступник керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає вирок суду відносно ОСОБА_6 таким, що підлягає скасуванню з підстав незаконності, необґрунтованості та порушенням вимог закону України про кримінальну відповідальність та вимог кримінального процесуального Закону внаслідок його м`якості.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що вчинене ОСОБА_6 діяння відповідно до положень ст.12 КК України хоча і є кримінальним проступком, водночас спрямоване на порушення встановленого законом порядку обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів;

- суд не прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є особою, що раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності. При цьому, відбувши призначені покарання, ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, суспільно-корисною працею не зайнявся, та знову вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про системність злочинної діяльності обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення;

- також поза увагою суду залишилось й те, що ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням придбав, виготовив та зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, загальною масою у перерахунку на суху речовину 414,551 г, який за своїм розміром наближений до великого (розміру), та у свою чергу, свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого.

На підставі викладеного, прокурор просить вирок Приморського районного суду м. Одеси від 15.03.2023 року, відносно ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ), скасувати та ухвалити новий, яким призначити йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

Позиції учасників судового розгляду

Захисник ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки не повідомив, однак обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти продовження апеляційного розгляду за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який заперечував проти її задоволення, апеляційний суд приходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Згідно матеріалів судової справи, прокурор звернувся до суду із обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку та з клопотанням в порядку ст. 302 КПК України про розгляд справи у спрощеному провадженні.

Згідно з доданою до обвинувального акту письмовою заявою ОСОБА_6 від 09.03.2023 року, складеної у присутності захисника ОСОБА_10 , обвинувачений свою винуватість у вчиненні кримінального проступку беззаперечно визнав та згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами. Також, згідно із заявою обвинуваченого, йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, він обізнаний, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, і він згоден із розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення розгляду у судовому засіданні за його відсутності та погоджується із судовими витратами за проведення експертизи в сумі 1132 грн. 68 коп.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на зміст його заяви, у якій він повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи, наведені у обвинувальному акті.

На підставі ст. 381-382 КПК України, суд першої інстанції розглянув провадження у спрощеному порядку та обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України, як: незаконне придбання, виготовлення, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Щодо встановлених фактичних обставин та кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційні скарги не подавались, тому в цій частині вирок суду не перевіряється.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, зазначив, що враховуєхарактер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, осіб на утриманні не має, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання - не встановлено.

Приймаючи до уваги викладене, дані про особу обвинуваченого, зважаючи на викладену ним у заві позицію щодо міри покарання, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі. Також, з урахуванням викладених обставин суд вважав, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і його може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, згідно з ч. 1 ст. 76 КК України.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд не прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є особою, що раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, та, відбувши призначені покарання, ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, суспільно-корисною працею не зайнявся, та знову вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про системність злочинної діяльності обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення, апеляційний суд їх відхиляє, з огляду на наступне.

Судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Отже, посилання в апеляційній скарзі про необхідність врахування при призначенні покарання ОСОБА_6 того, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів є неприпустимим, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений є особою, яка відповідно до ст. 89 КК України не має судимості.

Вказаний висновок апеляційного суду повністю узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 27 вересня 2018 року по справі № 647/1831/15-к (провадження № 51-336 км 17).

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що поза увагою суду залишила та обставина, що ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням придбав, виготовив та зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, загальною масою у перерахунку на суху речовину 414,551 г, який за своїм розміром наближений до великого (розміру), та у свою чергу, свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, оскільки це є фактичними обставинами вчинення кримінального проступку та враховані при кваліфікації дій обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання прокурора про призначення ОСОБА_6 надто м`якого покарання, з огляду на те, що при призначенні покарання, суд 1-ої інстанції врахував усі доводи, на які посилається у апеляційній скарзі прокурор.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що цілі виправлення та перевиховання обвинуваченого будуть досягнуті призначенням йому основного покарання у виді обмеження волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного основного покарання ОСОБА_6 такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, оскільки покарання призначене із урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого, а також наслідків проступку та суд 1-ої інстанції належним чином мотивував у вироку призначення покарання ОСОБА_6 .

Отже, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції призначив обвинуваченому покарання, відповідно до правил, визначених положеннями ст. 65 КК України, тому колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку - немає.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення більш суворого покарання є безпідставними, а підстави для скасування або зміни вироку - відсутні.

Отже, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись 24, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив

Апеляційну скаргу заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 15.03.2023 року, відносно ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ), обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України у кримінальному провадженні, №0000029 від 02.02.2023 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4