Справа № 276/2531/23
Провадження по справі№ 1-кп/276/43/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000336 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Омелівка Володарсько-Волинського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, має інвалідність 2-ї групи, інших осіб на утримані не має, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

13.10.2023 близько 10 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 , в порушення вимог пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керував автомобілем марки «ВАЗ - 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався ним по під`їзній дорозі із с. Кропивня в напрямку с. Луковець Житомирського району Житомирської області.

У вказаний день та час, проїжджаючи ділянку із заокругленням під`їзної дороги поблизу с. Кропивня Житомирського району Житомирської області, водій ОСОБА_3 , порушуючи вимоги пунктів 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, допустив виїзд за межі дороги в лівий кювет, з подальшим зіткненням із деревом, після чого автомобіль припинив рух.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ - 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 отримав тупу поєднану травму у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, забійну рану волосистої частини голови, закритий перелом обох кісток лівої гомілки, що утворився від дії тупих твердих предметів та відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як така, що не є небезпечною для життя, але призвела до тривалого розладу здоров`я.

Так, необережні дії водія автомобіля «ВАЗ - 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 виразились у порушенні пунктів 2.3 (б) та 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, що передбачають: п. 2.3 (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 2.3 (б) та 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, перебуває у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками - спричиненням потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органом досудового слідства. Повідомив, що дійсно 13.10.2023 близько 10 год. 00 хв. він, керуючи автомобілем марки «ВАЗ - 21093» по під`їзній дорозі із с. Кропивня в напрямку с. Луковець Житомирського району Житомирської області, не впорався з керуванням та з`їхав з дороги в кювет, де зіткнувся з деревом. Внаслідок вказаної ДТП потерпілий ОСОБА_5 , який перебував теж в автомобілі, отримав тілесні ушкодження. Зазначив, що напередодні вживав алкоголь випип приблизно 0,5 л. горілки. Після ДТП його доставили в лікарню, де пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат тестування становив 1,3 проміле. Погодився, що порушив пункти Правил дорожнього руху України, які зазначені в обвинувальному акті. Під час судового розгляду щиро розкаявся у вчиненому, запевнив суд, що більше не буде вчиняти кримінальні правопорушення, повідомивши, що попросив вибачення у потерпілого та відшкодував йому шкоду. Також висловив думку, що готовий понести покарання за скоєний ним злочин, цивільний позов визнав у повному обсязі, просив не карати його суворо.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що матеріальну та моральну шкоду ОСОБА_3 йому відшкодував у повному обсязі, жодних претензій до нього не має.

Покази обвинуваченого послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Вина обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину, крім його власних показань, підтверджена також сукупністю наданих і безпосередньо досліджених письмових доказів, які суд вважає належними та допустимими, зокрема:

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.10.2023 з план схемою та фото таблицею до протоколу, в яких зафіксовано місце ДТП з розташуванням автомобіля «ВАЗ - 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та наявними пошкодженнями транспортного засобу, зі слідами рідини бурого кольору;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння від 13.10.2023 (огляд проведено 13.10.2023 о 12:15 год.), згідно з яким ОСОБА_3 на час освідування перебував у стані алкогольного сп`яніння, вміст алкоголю 1,3 проміле;

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 31.10.2023, згідно якої в процесі дослідження технічного стану робочої гальмівної системи, рульового керування та ходової частини автомобіля «ВАЗ - 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не встановлено яких-небудь ознак технічного характеру, які б могли б знаходитися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП;

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 03.11.2023, відповідно до якої сліди механічних пошкоджень на транспортному засобі мають єдиний механізм утворення та, виходячи з обставин ДТП, могли утовритись в процесі контакту автомобіля ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з об`єктом обмеженої площини (деревами);

- висновком судової автотехнічної експертизи від 31.10.2023 №2109/23-25, відповідно до якої з технічної точки зору та згідно проведеного дослідження причиною виникнення аварійної обстановки й виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди слід вважати невідповідність дій водія автомобіля ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , які суперечили вимогам пунктів 2.3(б), 12.1 Правил дорожнього руху України;

- висновком судово-медичної експертизи №1961 від 20.11.2023, відповідно до якої у потерпілого ОСОБА_5 виявлено тупу поєднану травму у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, забійну рану волосистої частини голови, закритий перелом обох кісток лівої гомілки, що утворився від дії тупих твердих предметів та відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як така, що не є небезпечною для життя, але призвела до тривалого розладу здоров`я.

Оскільки учасники судового провадження, зокрема обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували, а тому суд вважав достатнім обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням документів.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

З огляду на викладене, суд вважає винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановленою та доведеною повністю, і його дії кваліфікує за ч.1 ст.286-1 КК України, як необережні діяли, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до положень ст.66КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, критично ставиться до вчиненого ним діяння та запевнив суд, що став на шлях виправлення.

З огляду на викладені вище обставини, з урахуванням кількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого, думки потерпілого, який жодних претензій до нього не має, матеріальну та моральну шкоду ОСОБА_3 йому відшкодував у повному обсязі, не наполягає на суворості покарання, що в своїй сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити основне покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції вказаної частини статті Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, визначивши покарання у виді арешту.

Стосовно можливості застосування в даному випадку до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує наступне.

Позбавлення права керувати транспортними засобами як обов`язкове додаткове покарання передбачено у санкціях всіх частин ст. 286-1 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння.

Суб`єкт зазначеного кримінального правопорушення загальний і додаткових вимог до суб`єкта, а саме наявність у нього права на керування транспортними засобами, ст. 286-1 КК України не містить.

Отже, ні норми Загальної частини КК, ні статті 286-1 КК України не містять жодних застережень чи умов застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року N 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року N 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статті 286-1 КК України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання.

Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Враховуючи зазначене, виходячи із аналізу положень статей 1, 50, 55, 65, 286, 286-1 КК, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статті 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Вказана позиція суду повністю узгоджується з висновками, викладеними в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20.

Враховуючи вищезазначене, зважаючи на те, щ о ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин, внаслідок якого працездатна особа отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, не маючи посвідчення водія, керував автомобілем з порушенням Правил дорожнього руху, нехтуючи не лише своєю безпекою, а й безпекою інших учасників руху, суд вважає за необхідне застосувати до останнього додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

На переконання суду, таке покарання буде справедливим, співмірним вчиненому правопорушенню, достатнім та необхідним для попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень та його виправлення.

Що стосується заявленого цивільного позову, то суд приходить до наступного висновку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_5 перебував на лікуванні у хірургічному відділенні КНП «Хорошівська лікарня» Хорошівської селищної ради в період з 13.10.2023 по 18.10.2023. Вартість лікування склала 3994,19 гривень, що підтверджується відповідною довідкою від 09.01.2024 про перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні внаслідок травми.

Відповідно до ч.1 ст 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Згідно з матеріалами справи, КНП «Хорошівська лікарня» Хорошівської селищної ради у зв`язку з лікуванням потерпілого ОСОБА_5 фактично понесла матеріальні витрати на загальну суму 3994,19 гривень.

У судовому засіданні цивільний відповідач ОСОБА_3 визнав позовні вимоги повністю. Відтак, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Оскільки обвинуваченому судом призначається покарання у виді арешту, який він повинен відбувати реально, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання, оскільки наявний ризик, передбачений ст.177 КПК, а саме: ризик переховування від суду з метою уникнення відбування покарання. ОСОБА_3 стосовно обрання йому запобіжного заходу жодних заперечень не висловив. Строк дії запобіжного заходу слід встановити до набрання вироком законної сили, але не довше ніж два місяці із дня ухвалення вироку суду.

Питання про долю речових доказів, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Арешт на автомобіль «ВАЗ - 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17.10.2023 по справі №276/2091/23 необхідно скасувати.

Процесуальні витрати за проведення експертиз, а саме: на проведення судової інженерно-транспортної експертизи технічного стану автомобіля марки «ВАЗ21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (№ СЕ-19/106-23/13774-ІТ від 31.10.2023) в сумі 1912,00 грн; на проведення транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/106-23/13773-ІТ від 03.11.2023 в сумі 2390,00 грн; на проведення судової автотехнічної експертизи № 2109/23-25 від 31.10.2023 в сумі 3584, 70 грн, підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

Керуючись ст. 100, 124, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд

У ХВ А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, призначивши йому покарання за цим законом, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 (п`яти) місяців арешту з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 4 (чотири) роки.

Обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши останньому залишати вказане місце проживання, прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду. Контроль за виконанням ОСОБА_3 запобіжного заходу покласти на ВП №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області.

Строк дії запобіжного заходу встановити до набрання вироком законної сили, але не довше ніж два місяці із дня ухвалення вироку суду, тобто до 15 квітня 2024 року.

Арешт на автомобіль «ВАЗ - 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17.10.2023 по справі №276/2091/23, - скасувати.

Речовий доказ: автомобіль марки «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який повернуто під відповідальне зберігання ОСОБА_3 , залишити останньому як власнику.

Цивільний позов Коростишівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Хорошівської селищної ради до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих злочином, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь бюджету Хорошівської селищної ради (р/ НОМЕР_3 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», ) збитки, заподіяні злочином, а саме витрати, понесені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 , у розмірі 3994 гривень 19 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз, а саме: судової інженерно-транспортної експертизи технічного стану автомобіля марки «ВАЗ21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ( № СЕ-19/106-23/13774-ІТ від 31.10.2023) в сумі 1912,00 гривень; судової транспортно-трасологічної експертизи (№ СЕ-19/106-23/13773-ІТ від 03.11.2023) в сумі 2390,00 гривень; судової автотехнічної експертизи (№ 2109/23-25 від 31.10.2023) в сумі 3584,70 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Володарсько - Волинський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1