Справа № 395/201/23
Провадження № 1-кп/392/165/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисникаадвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , секретаря судового засідання ОСОБА_8 , провівши в залі суду, в режимі відеоконференції, відкрите судове засідання у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 18 січня 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомиргород Кіровоградської області, ромської національності, громадянина України, зареєстрованого за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з неповною базовою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не є інвалідом І чи ІІ групи, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, не є депутатом, раніше засуджений: вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2004 року за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією майна; вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 348, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна, звільнився 04 липня 2022 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частиною 4 статті 187, частиною 3 статті 289, частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 18 січня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частиною 4 статті 187, частиною 3 статті 289, частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України, розгляд якого здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів.

Протокольною ухвалою суду у судовому засіданні 11 липня 2023 було визначено обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження, а саме: дослідити письмові докази, допитати потерпілих, допитати свідків та допитати обвинуваченого.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 09 грудня 2023 року включно, без визначення розміру застави, та утримувати в Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор». Оголошено перерву в судовому засіданні.

В судовому засіданні 5 грудня 2023 року прокурор підтримав подане 22 листопада 2023 року клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 (шістдесят) днів (том 2; а.с. 239-245).

В обґрунтування доводів клопотання прокурором зазначається, що продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою є необхідним, оскільки ризики, передбачені статтею 177 КПК України не зменшились і продовження саме такого запобіжного заходу обвинуваченому необхідно для запобігання спробам:

- переховування від суду, так як обвинуваченому повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкцією статті якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, останній розуміючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на такий строк може бути розцінена обвинуваченим більш небезпечним ніж переховування та втеча. Разом з тим обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення до зняття судимості, вчинивши через 6 місяців після звільнення з місць позбавлення волі особливо тяжкий злочин, тобто не став на шлях виправлення;

- незаконного впливу на потерпілого та свідків, так як обвинувачений знайомий з потерпілим та свідками в даному кримінальному провадженні, йому відомі їх адреси проживання та вони надали показання, які мають доказове значення у вказаному кримінальному провадженні;

- вчиненню нових кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений, маючи не зняті та непогашені судимості, обвинувачується у вчиненні нових умисних особливо тяжких та тяжких кримінальних правопорушень, що вказує на свідоме неодноразове порушення загальновизнаних норм поведінки, крім цього, обвинувачений не працює та не має постійного доходу, що свідчить про можливість вчиняти нові кримінальні правопорушення для особистого збагачення. Разом з тим 4 липня 2022 року ОСОБА_7 звільнився з місьць позбавлення волі, а через 6 місяців знову вчинив особливо тяжкий злочин, тобто обвинувачений на шлях виправлення не став та може продовжувати вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , думку якого підтримав обвинувачений, заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вказавши, що ризики передбачені частиною 1 статті 177 КПК України на які посилається прокурор у своєму клопотанні є необґрунтованими та дублюються, і вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту до обвинуваченого за адресою його проживання у місті Кропивницький забезпечить його належну процесуальну поведінку та буде запобігати ризикам передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

На переконання прокурора, для запобігання ризикам переховування ОСОБА_7 від суду, незаконного випливу на потерпілого та свідків, продовження злочинної діяльності чи вчинення інших злочинів, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам передбачених статтею 177 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд при вирішенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою виходить з наступного.

Мета застосування запобіжного заходу визначена частиною 1 статті 177 КПК України.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати.

В провадженні суду на стадії судового розгляду перебуває дане кримінальне провадження.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 9 грудня 2023 року включно, без визначення розміру застави, та утримувати в Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор».

Розгляд даного кримінального провадження в суді не може бути завершений в строк до 9 грудня 2023 року.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частиною 4 статті 187, частиною 3 статті 289, частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України. Санкція частини 4 статті 187 КК України передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна; санкція частини 3 статті 289 КК України передбачає покарання до винної особи у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років з конфіскацією майна або без такої; санкцією частини 2 статті 146 КК України передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк до 5 років або позбавлення волі на той самий строк.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Стаття 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважує на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

У відповідності до частини 1 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно положень частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог пункту 5 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Крім того, в судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування відносно нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.

Але у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, так як перебуваючи на свободі, та усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосоване, може переховуватись від суду.

Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Також, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Суд розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою вважає, що наданий час існують реальні ризики, що обвинувачений опинившись на волі до завершення судового розгляду кримінального провадження, може ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, продовжити злочинну діяльність, шляхом вчинення нових кримінальних правопорушень з метою перешкоджання судовому розгляду кримінального провадження.

Згідно частини 5 статті 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Суд, вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , враховує вимоги пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (стаття 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення особи. З цього правила випливають два природних наслідки, що обов`язок доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення.

При розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує обставини, які визначені статтею 178 КПК України, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, те, що він, перебуваючи на волі може переховуватись від суду, здійснювати тиск на потерпілого та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Суд вважає, що посилання сторони захисту на відсутність доказів існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які, на думку захисту, дають підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, спростовуються вищевикладеними матеріалами провадження та в сукупності і взаємозв`язку вказують на те, що будь-який інший запобіжний захід не зможе слугувати стримуючим фактором та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 ..

На підставі викладеного, керуючись статями 177, 183, 193, 194, 197, 331, 369, 372, 395 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 02 лютого 2024 року включно, без визначення розміру застави, та утримувати в Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор».

Оголосити перерву в судовому засіданні до 15 год. 00 хв. 17 січня 2024 року.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницього апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а ОСОБА_7 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3