УХВАЛА

20 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 534/160/22

провадження № 51-6944ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 грудня 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року,

встановив:

Засуджений звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій просить про перегляд судових рішень щодо нього у касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу засудженим подано без додержання вимог

пунктів 1, 4, 5 ч. 2 та ч. 3 цієї статті.

За п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 33 КПК кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, однак всупереч зазначеним вимогам закону касаційна скарга засудженого адресована до Верховного Суду України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень

при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа,

яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону,

що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи

в обґрунтування кожної позиції.

Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений

у касаційній скарзі в обґрунтування незаконності оскаржених судових рішень щодо нього по суті посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433,

438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім того, засуджений у своїй скарзі, не погоджуючись з призначеним йому покаранням, лише формально посилається на його суворість, при цьому доводів щодо його явної несправедливості з огляду на приписи ст. 414 КПК не наводить.

Також, як убачається з прохальної частини касаційної скарги, засуджений просить

про застосування до нього положень ст. 69 КК, однак на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підставу для такої зміни, передбачену п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК, у мотивувальній частині скарги не посилається та відповідного обґрунтування зазначеної вимоги із урахуванням положень ст. 413 цього Кодексу не наводить, чим, у тому числі, допустив суперечності між частинами поданої скарги.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК укасаційній скарзі зазначаються вимоги особи,

яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

За змістом прохальної частини поданої касаційної скарги засуджений порушує питання про зміну як вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 грудня 2022 року, так і апеляційного вироку від 09 жовтня 2023 року, тоді як додає до скарги та оскаржує ухвалу суду апеляційної інстанції від зазначеної дати, що також вказує

на допущені ним суперечності.

Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття

касаційного провадження.

Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим

ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу засудженого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків,

що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою,

яка подала касаційну скаргу.

Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК не додано усіх документів, які мають подаватися разом

з касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 грудня 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3