Справа № 675/2057/22
Провадження № 1-в/675/19/2023
У Х В А Л А

"28" листопада 2023 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючої - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представників установи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяславі в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що відбуває покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», про заміну покарання більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк,

у с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_8 , котрий відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», звернувся до суду з клопотанням, у якому просить звільнити його умовно-достроково або замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 клопотання підтримали в частині заміни покарання більш м`яким за правилами ст. 82 КК України та просили його задовольнити.

Прокурор, а також представники установи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечили, посилаючись на його безпідставність.

Заслухавши пояснення засудженого, позицію його захисника, доводи представників установи, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п.п. 2, 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

За змістом ч. ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2004 року за ст. ст. 115 ч. 1; 115 ч. 2 п. п. 9, 12, 13; 15 ч. 2, 115 ч. 2 п. п. 9, 12, 13; 185 ч. 2; 396 ч. 1; 70 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 24 лютого 2005 року вирок Апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2004 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін.

У відповідності до положень ч.ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року № 294/5 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Як вбачається із наданої адміністрацією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» характеристики на ОСОБА_8 , із 21 лютого 2004 року засуджений утримувався в слідчому ізоляторі м. Запоріжжя, де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 17 лютого 2005 року ОСОБА_8 утримувався в слідчому ізоляторі м. Києва, де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 13 грудня 2005 року ОСОБА_8 відбував покарання у державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 28 липня 2009 року ОСОБА_8 відбував покарання в державній установі «Шепетівська виправна колонія (№ 98)», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 01 вересня 2009 року ОСОБА_8 відбував покарання у державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 30 грудня 2014 року ОСОБА_8 відбував покарання в державній установі «Шепетівська виправна колонія (№ 98)», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 07 лютого 2015 року ОСОБА_8 відбував покарання у державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», де допустив 5 порушень вимог режиму утримання, за що на нього у встановленому законом порядку накладалися стягнення, не заохочувався, характеризувався негативно.

З 22 жовтня 2019 року ОСОБА_8 відбував покарання у державній установі «Шепетівська виправна колонія (№ 98)», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 05 грудня 2019 року по даний час ОСОБА_8 відбуває покарання у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», де випадків порушення вимог режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризується посередньо.

Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин із персоналом установи. Спальне місце утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установ ставиться не завжди сумлінно через особисту недисциплінованість. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, телефонних розмов. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт». Відповідно до даних підсистеми «Касандра» визначено середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

07 жовтня 2016 року комісією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_8 відмовлено в застосуванні заохочувальної норми згідно ст. 151-1 КВК України.

22 листопада 2022 року комісією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_8 відмовлено в застосуванні заохочувальної норми згідно ст. 82 КК України.

Наявна в матеріалах кримінального провадження характеристика та інші матеріали на засудженого ОСОБА_8 сумнівів у достовірності занесених у них даних у суду не викликають.

У матеріалах провадження наявний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 , у якому зазначено, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Загальна кількість балів засудженого становить 52.

Індивідуальний план виправлення та ресоціалізації був складений особисто ОСОБА_8 за участю начальника відділення ОСОБА_7 та наданий суду. У вказаному плані фактично відсутні конкретних цілі, яких необхідно досягти.

Судом установлено, що на момент розгляду клопотання ОСОБА_8 формально набув право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Водночас призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Судом установлено, що у поведінці засудженого ОСОБА_8 мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак вищевказані обставини на час розгляду клопотання останнього не доводять, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена покаранням на певний строк.

Також матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженим ОСОБА_8 в установі виконання покарань.

Згідно з ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої, правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням не є обов`язковим, а залежить від наявності переконання суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку суду, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого. За період відбування покарання ОСОБА_8 мав 5 стягнень, заохочень не мав, а підтримання соціально-корисних зв`язків з родиною не є підставою для застосування щодо засудженого пільги - заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Отже, строк відбутого засудженим до довічного позбавлення волі покарання є недостатнім, а тому його заміна на даний час не сприятиме виправленню ОСОБА_8 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Таким чином, клопотання ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк задоволенню не підлягає у зв`язку з його передчасним поданням до суду.

Що стосується умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від покарання, суд наголошує, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року були внесені зміни до ст. ст. 81, 82 КК України, якими встановлені основні вимоги до засуджених до довічного позбавлення волі для можливості заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення на позбавлення волі на певний строк, а в подальшому умовно-дострокового звільнення. У ч. ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України та Наказі Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року № 294/5, яким затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого» встановлені чіткі критерії для застосування вказаних пільг та механізм їх реалізації.

Відтак державою визначені вимоги, строки та чіткі критерії для можливості застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, як заміни покарання більш м`яким, так і умовно-дострокового звільнення. За таких обставин відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 у цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк.

Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3