07.11.2023
Справа № 331/1874/23
Провадження № 1-кп/331/378/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» листопада 2023 року колегія суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участі: прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000243 від 13.02.2023 року відносно ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із Офісу Генерального прокурора надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою колегії суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2023 року прийнято рішення про здійснення розгляду вказаного кримінального провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia) в порядку спеціального судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, про час та місце проведення підготовчого судового засідання була повідомлена належним чином, як шляхом направлення судової повістки про виклик за останнім відомим місцем проживання, так і шляхом її публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Заслухавши думку учасників судового провадження, керуючись положеннями ч. 2 ст. 314 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення підготовчого судового засідання без участі обвинуваченої.

При проведенні підготовчого судового засідання, прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, зазначивши, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України і підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається.

Захисник адвокат ОСОБА_6 заперечувала проти призначення судового розгляду, звернулась до суду з письмовим клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки у різних своїх частинах містить різну кваліфікацію дій обвинуваченої, не містить посилання на конкретність дій обвинуваченої, які утворюють об`єктивну сторону злочину, який кваліфікований як державна зрада, тому обвинувачення є неконкретизованим, що унеможливлює здійснення захисту, вважає, що наведені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_7 є не конкретними, що перешкоджає реалізації права обвинуваченої на захист та може вплинути на результати розгляду справи по суті.

Колегія суддів, вислухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали обвинувального акту з додатками, дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 314 КПК України суд в підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Частиною 2 статті 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які обов`язково має містити обвинувальний акт.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто, межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 42 КПК України встановлено, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Це право також гарантовано ст. 6 Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, тобто право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

У той же час формулювання обвинувачення повинно відповідати фактичним обставинам кримінального правопорушення, а правова кваліфікація узгоджуватись з положеннями Закону про кримінальну відповідальність, бо наявні в цій частині обвинувального акта суперечності можуть призвести до порушення права обвинуваченого на захист.

Згідно правової кваліфікації кримінального правопорушення, викладеній у фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення кваліфіковане як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, держаній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги проведенні підривної діяльності проти України, вчинена в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 111 КК України (т. 1, а.п. 15-16).

Разом з тим, у формулюванні обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, дії останньої кваліфіковані як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинена в період воєнного стану (відсутнє посилання на окрему форму об`єктивної сторони злочину шпигунство) (т. 1, а.п. 24-25).

Із наведеного убачається, що правова кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 111 КК України у частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення не відповідає правовій кваліфікації у формулюванні обвинувачення (т. 1 а.п. 15-16, 24-25).

Також існують неузгодженості у викладі формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 111 КК України. Так, при зазначенні правової кваліфікації дій ОСОБА_7 вказано про заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, однак при викладі формулювання обвинувачення за вказаною статтею, зазначено, що ОСОБА_7 надала засоби та активне сприяння у веденні війни проти України та вчиненні дій, спрямованих на посягання на суверенітет і територіальну цілісність України та повалення її конституційного ладу (т. 1, а.п. 24).

З наведеного слідує, що кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 111 КК України в частині викладу об`єктивної сторони кримінального правопорушення не узгоджується з викладеним в обвинувальному акті формулюванням обвинувачення.

Разом з тим, згідно викладеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, ОСОБА_7 … «у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не раніше 24.02.2022, перебуваючи на території м. Бердянськ Запорізької області, будучи обізнаною про здійснення російською федерацією збройної агресії проти України, усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, керуючись національними, ідеологічними та корисливими мотивами, розпочала співпрацювати з т.зв. окупаційним урядом, при цьому обійняла посаду керівника Бердянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, працюючи за погодженням та з дозволу співробітників спеціальних служб російської федерації, а також виконує їх вказівки.

Так, ОСОБА_7 розмістила прапор російської федерації на будівлі Бердянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, проводить шлюбні церемонії під звучання гімну російської федерації, а також видає свідоцтва про шлюб зразку російської федерації, чим сприяє окупаційному режиму та організації стабільної соціальної діяльності тимчасово окупованого регіону.

Крім того, ОСОБА_7 надає спеціальним службам російської федерації списки співробітників поліції, які опинились в її розпорядженні після зайняття відповідної посади, а також відкрито підтримує окупаційний уряд та політику держави-агресора, про що проголошує відповідні висловлювання.

Цими діями ОСОБА_7 надала засоби та активне сприяння російській федерації, її збройним силам, представникам спеціальних служб, незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, а також представникам держави-агресора і вказаних формувань у вигляді окупаційних адміністрацій, та особам, що у будь-який спосіб співпрацюють з окупаційною владою та представниками військових формувань і спеціальних служб російської федерації, у веденні війни проти України, та вчиненні дій, спрямованих на посягання на суверенітет і територіальну цілісність України та повалення її конституційного ладу» (т. 1, а.п. 24).

Проте, на переконання колегії суддів, сформульоване таким чином в обвинувальному акті обвинувачення, призводить до неконкретності пред`явленого обвинувачення, оскільки, стороною обвинувачення жодним чином не конкретизовано час вчинення кримінального правопорушення, навіть орієнтовний. Обвинувальний акт містить тільки посилання на «не раніше 24.02.2022 року». Водночас час вчинення кримінального правопорушення у відповідності до положень статті 91 КПК України є однією з обставин, що входять до предмету доказування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», м. Бердянськ Запорізької області віднесений до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України з 27.02.2022 року, а відтак злочин не міг бути вчинений обвинуваченою не раніше 24 лютого 2023 року, оскільки є точна та достовірна інформація щодо захоплення міста Бердянська збройними формуваннями держави-агресора Російської Федерації.

Більш того, формулювання обвинувачення «у невстановлені досудовим розслідуванням дату» у контексті кваліфікації дій обвинуваченої саме за ч. 2 ст. 111 КК України, є цілковито неприпустимим, оскільки вказана норма передбачає наявність кваліфікуючої ознаки вчинення злочину в умовах воєнного стану.

Крім того в обвинувальному акті відсутні відомості щодо того, яким чином ОСОБА_7 співпрацює з «т.зв. окупаційним урядом» та що це за уряд, які конкретні вказівки спеціальних служб рф виконує обвинувачена; яким спеціальним службам рф (назви, імена представників) обвинувачена надає списки співробітників поліції, а також про яких саме співробітників йде мова.

Разом з тим, виклад обвинувачення не містить жодної конкретизації засобів, які нібито були надані обвинуваченою ОСОБА_7 , відсутнє зазначення дій, які сторона обвинувачення визначає як активне сприяння, не зазначено осіб, їх імена або посади представників зс РФ, не зазначено назви спеціальних служб, незаконних збройних чи воєнізованих формувань, так само які і не містить імен їх представників або імен чи посад представників окупаційних адміністрацій, або будь-яких осіб, надання допомоги яким було кваліфіковане органом досудового розслідування та прокурором як вчинення злочину.

Також в обвинувальному акті не розкрито суб`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, зокрема відсутня конкретизація того, у чому саме, на переконання органу досудового розслідування, полягають національні, ідеологічні та корисливі мотиви, якими нібито керувалася остання.

Таким чином, у формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_7 не розкриті ті дії, які прокурор та слідчий кваліфікували як завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в період воєнного стану.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що наведені в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правова кваліфікація вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, є суперечливими та неконкретними, що унеможливлює сприйняття стороною захисту обсягу та змісту висунутого особі обвинувачення та позбавляє можливості ефективно здійснювати захист.

Тобто, наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є негайна і детальна проінформованість обвинуваченого про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Суд має схилятись до вибору на користь «змістовного», а не «формального» поняття звинувачення в тексті ст. 6 п. 1 Конвенції. Суд покликаний бачити, що приховано за зовнішньою стороною справи і досліджувати реалії процедури, що розглядається (справа Девеєр проти Бельгії).

Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту (справа Маттоціа проти Італії).

Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду та має розглядатись у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції ( рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллас проти Угорщини»).

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії»).

Проте, всупереч вимог КПК України та практики Європейського суду з прав людини в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є неконкретним та містить істотні суперечності в тому числі і при правовій кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст.111 КК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 338 КПК України прокурор з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, проте вказана зміна обвинувачення не допустима в разі допущення неточностей та описок.

Крім того, відповідно до ст. 337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну обвинувачення. Недодержання судом зазначених вимог кримінально-процесуального закону, є порушенням права на захист.

Також, кримінально-процесуальний закон не містить положення про обов`язок суду чекати, коли прокурор скористається своїм правом на зміну обвинувачення в суді, а також і права суду пропонувати або примушувати прокурора змінити обвинувачення, оскільки функцією суду є лише розгляд справи, під час чого він лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків.

Крім того колегія суддів вважає, що питання дотримання слідчим та прокурором вимог ст. 291 КПК України щодо форми та змісту обвинувального акта досліджується судом саме у підготовчому судовому засіданні.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що допущені порушення вимог КПК України при складанні обвинувального акту перешкоджають призначенню судового розгляду з можливістю ухвалення в подальшому законного вироку будь-якого виду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 337, 371-372 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000243 від 13.02.2023 року відносно ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, повернути прокурору Офісу Генерального прокурора для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3