справа № 991/9775/23
провадження № 11-сс/991/887/23
слідчий суддя: ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13.11.2023 р. про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, -

в с т а н о в и л а:

13.11.2023 року на розгляд до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена апеляційна скарга (а.с. 23-166), яку ухвалою судді-доповідача від 14.11.2023 р. призначено до розгляду (а.с. 167).

1. Короткий зміст оскаржуваного рішення та апеляційної скарги.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за його заявою від 03.11.2023 р.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування зазначеної ухвали та постановлення нової, якою слід призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

2. Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та невмотивованою, а також постановлена з істотними порушеннями вимог КПК України. Зокрема, слідчий суддя на етапі досудового розслідування не має повноважень колегії суддів на етапі судового розгляду, а тому не може оголошувати лише резолютивну частину ухвали. Жодних інших доводів апеляційна скарга не містить. Натомість, ОСОБА_6 наводить повні тексти низки ухвал Верховного Суду про проведення дистанційного судового провадження, чим обґрунтовує доводи свого клопотання про проведення апеляційного розгляду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи ВКЗ ДПЦСС ДСАУ, інтегрованої із АСД суду (а.с. 23-34).

3. Процесуальні питання та позиція учасників під час апеляційного розгляду.

В судове засідання ОСОБА_6 , належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, не з`явився. При цьому, в апеляційній скарзі містилося його клопотання про здійснення апеляційного розгляду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи ВКЗ ДПЦСС ДСАУ, інтегрованої із АСД суду, яке обґрунтоване посиланням на стан здоров`я та одночасне проведення судових засідань у різних судах, суддів і приміщеннях судів.

Ухвалою від 14.11.2023 р. у задоволенні вказаного клопотання відмовлено, оскільки проведення апеляційного розгляду у дистанційному судовому провадженні поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів - зокрема через систему ВКЗ ДПЦСС ДСАУ, інтегрованої із АСД суду, не передбачено чиним кримінальним процесуальним законодавством. На обґрунтування відмови у задоволенні клопотання, в ухвалі зазначено, що застосування відеоконференцзв`язку з використанням інших технічних засобів, ніж визначені КПК України, допоки це питання не буде врегульоване законодавцем, можливе лише у виключних випадках, у разі неможливості через об`єктивні обставини участі особи у судовому розгляді, та за умови роз`яснення учаснику провадження його процесуальних прав та обов`язків. У даному випадку ОСОБА_6 проживає в м. Києві, де у штатному режимі функціонують всі державні установи, в т.ч. суди. При цьому, жодних виключних обставин, які ускладнювали б його можливість взяти участь у розгляді апеляційної скарги безпосередньо або з приміщення іншого суду, він не наводить, як і не надає доказів існування тих обставин, на які посилається у клопотанні. Крім того, у цьому провадженні жодне судове засідання ще не відбулося, особа ОСОБА_6 уповноваженим працівником суду не перевірялася, пам`ятка про процесуальні права та обов`язки не вручалася. Відтак, вимоги ст. 336 КПК України щодо ідентифікації особи як учасника процесу й інформування її про зміст та обсяг прав та обов`язків під час судового провадження не можуть бути виконані у разі проведення судового засідання дистанційно за допомогою власних технічних засобів учасника та поза межами приміщення суду. Отже, підстави для задоволення клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, тобто у спосіб, не передбачений КПК України, відсутні (а.с. 167-168).

Зазначену ухвалу разом з супровідним листом та повісткою-викликом до суду на 15.11.2023 р. направлено на електронну адресу ОСОБА_6 та доставлено до електронної скриньки останнього 14.11.2023 р. о 15:50 та 15:51, відповідно (а.с. 181-183).

У подальшому, у зв`язку з неявкою всіх учасників та ненадходженням матеріалів судового провадження, розгляд апеляційної скарги відкладено на 20.11.2023 року, про що повідомлено всіх учасників, зокрема і ОСОБА_6 , який отримав повістку про виклик на свою електрону адресу 15.11.2023 року о 18:28:28 (а.с. 192).

В судове засідання 20.11.2023 року учасники також не прибули.

Відтак, колегія суддів виходить з того, що правом на участь в апеляційному розгляді ОСОБА_6 не скористався, так само, як не скористався і правом на участь в апеляційному розгляді в дистанційному судовому провадженні з приміщення іншого суду, у відповідності до вимог ст. 336 КПК України.

Представник НАБУ засобами електронного зв`язку направив заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_6 , в яких просив провести апеляційний розгляд за його відсутності та одночасно зазначив, що проти задоволення апеляційної скарги заперечує, оскільки порушені у заяві ОСОБА_6 від 03.11.2023 р. питання вже були предметом неодноразового розгляду у НАБУ, у зв`язку з чим рішенням керівництва НАБУ розгляд заяв ОСОБА_6 із аналогічних питань припинено (а.с. 196-200).

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, явка учасників процесу за умови їх належного повідомлення не є обов`язковою. Враховуючи, що особа, яка подала апеляційну скаргу, та інші учасники апеляційного провадження не були позбавлені можливості прибути в судове засідання, колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка не перешкоджає судовому розгляду, а тому апеляційну скаргу розглянуто за їх відсутності.

4. Встановлені слідчим суддею обставини та мотиви оскаржуваного рішення.

Слідчим суддею встановлено, що 03.11.2023 року ОСОБА_6 направив до НАБУ заяву VYH- про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 364 КК України, головою Національного банку України ОСОБА_7 , заступником Голови Національного банку України ОСОБА_8 та іншими заступниками голови НБУ, директорами-розпорядниками Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, міністром внутрішніх справ України ОСОБА_9 , начальниками ГСУ МВС України та ГСУ НП України, головою Державної служби фінансового моніторингу України, генеральними прокурорами та їхніми заступниками з 2014 року і по цей час, іншими керівниками органів державної влади України, якими, внаслідок зловживання владою або службовим становищем, тобто умисного, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної або юридичної особи, використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб - вкладників та кредиторів банку, сприяли легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. Оскільки відомості до ЄРДР за вказаною заявою внесені не були, ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі скаргою.

За результатом розгляду скарги слідчий суддя дійшов висновку про відмову у її задоволенні, оскільки заява ОСОБА_6 про вчинення злочину не містить відомостей, які б могли об`єктивно свідчити про ймовірність вчинення вказаними у ній особами кримінальних (корупційних) правопорушень, а також викладу вагомих обставин про події чи факти, існування яких обґрунтовує необхідність внесення відомостей до ЄРДР. Натомість, у заяві викладено власну оцінку щодо дій окремих посадових осіб банківських установ та органів державної влади, та припущення про ймовірне вчинення протиправних дій особами, зазначеними у заяві, а також незгоду заявника із такими діями. При цьому заявником не зазначено, які конкретні дії чи бездіяльність вказують на зловживання з боку таких осіб чи використання наданих їм повноважень всупереч інтересам служби. Відтак, на переконання слідчого судді, відомостей, наведених скаржником у поданій ним заяві про вчинення кримінального правопорушення, недостатньо для внесення їх до ЄРДР.

5. Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Частиною 2 цієї статті визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Проте, така спрощена процедура не означає, що критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР взагалі відсутні. Її спрощеність полягає у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, натомість, необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи причетні до його скоєння, тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України). Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ввід 16.05.2019 р. у справі № 761/20985/18 та від 30.09.2021 р. у справі № 556/450/18, зокрема про те, що КПК України передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

При цьому, положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення за КК України, мають бути критерієм внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 р.

Відповідно до п. 1 розділу 2 зазначеного Положення, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про його вчинення. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, з одного боку, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування, а з іншого - захищає особу від необґрунтованого кримінального переслідування. Відтак, за наявності у заяві чи повідомленні об`єктивних даних (а не суто гіпотетичних чи уявних), які вказують на можливий факт вчинення певного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, вони повинні бути внесені до ЄРДР.

Водночас, якщо заявник таких даних не наводить, його заява не може вважатися такою, що підлягає обов`язковій реєстрації в ЄРДР. Тобто, навіть якщо заявник стверджує про наявність ознак злочину та певну його кваліфікацію, це не означає, що подія злочину мала місце насправді та що склад кримінального правопорушення наявний, оскільки заявник може помилятися в юридичній оцінці відповідних фактів. Отже, законодавець передбачив необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що саме такий підхід є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_6 про вчинення злочину, останній стверджує, що окремі посадові особи банківських установ та органів державної влади з 2014 року і по цей час, шляхом розміщення наявних в банках коштів на кореспондентських рахунках в «Меіnl Bank Aktiengeselschaft» вивели фінансові ресурси в розмірі близько 500 млн. доларів США. В подальшому, українські банки уклали з банком-нерезидентом договори відповідального зберігання, згідно з якими в заставу іноземному банку надавалися всі суми коштів, які були на рахунках, а також нараховані відсотки та будь-які майбутні надходження на ці рахунки. Кінцевою метою таких фінансових операцій було одержання неправомірної вигоди для власників офшорних компаній, які після отримання кредитних коштів від банку-нерезидента «Меіnl Bank Aktiengeselschaft» не виконували свої кредитні зобов`язання. Внаслідок вказаних дій борги таких позичальників погасили українські банківські установи за рахунок коштів їх клієнтів, що призвело до визнання цих банків неплатоспроможним. ОСОБА_6 вважає себе потерпілим, оскільки є вкладником і кредитором ПАТ «Міський комерційний банк», який визнано неплатоспроможним та ліквідовано внаслідок зазначених протиправних дій, а клієнти цього банку втратили вклади на суму більше 62 млн євро. За твердженням заявника, службові особи Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України знали про аферу з крадіжкою коштів українських банків із використанням кореспондентських рахунків, відкритих в «Меіnl Bank Aktiengeselschaft», але не вчинили жодних дій задля припинення цієї корупційної схеми. Відтак вважає, що в діях службових осіб цих державних та правоохоронних органів вбачаються ознаки кримінальних правопорушень.

Натомість, з наведеного тексту не вбачається відомостей, які б свідчили або могли свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 КК України (зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь - якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб), ст. 209 КК України (набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, або переміщення, зміна форми такого майна, або вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що за своїм змістом заява ОСОБА_6 зводиться до власних умовиводів останнього щодо можливого вчинення службовими особами, перелік яких наведений у заяві, кримінальних правопорушень, без викладення на підтвердження цих тверджень конкретних обставин їх вчинення. Отже, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що скаржником не наведено жодної вагомої інформації про події чи факти, що призвели до відповідних наслідків, не зазначено часу та місця, де вони відбулися та існуванням яких обґрунтовується необхідність внесення відомостей до ЄРДР, а тому обов`язок органу досудового розслідування щодо реєстрації такої заяви не виникає.

Інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити зміст та предмет заяви ОСОБА_6 про вчинення злочину від 03.11.2023 р., поданої до НАБУ, в апеляційній скарзі не наведено. Відповідно, висновок оскаржуваної ухвали про відсутність у вказаній заяві відомостей про вчинення кримінальних правопорушень та, як наслідок, про відсутність підстав для внесення таких відомостей до ЄРДР, є обґрунтованим.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує письмові заперечення детектива НАБУ ОСОБА_10 від 20.11.2023 р., з яких встановлено, що порушені у заяві ОСОБА_6 від 03.11.2023 р. питання вже неодноразово були предметом розгляду у НАБУ, у зв`язку з чим рішенням керівництва НАБУ розгляд заяв ОСОБА_6 із аналогічних питань припинено (а.с. 196-200).

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не має повноважень колегії суддів на етапі судового розгляду, а тому не може оголошувати лише резолютивну частину ухвали, колегія суддів зазначає, що положення КПК України не забороняють слідчим суддя після виходу суду з нарадчої кімнати проголошувати резолютивну частину ухвали, а повний її текст - в інший день.

6. Висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга містить загальне посилання на незаконність оскаржуваної ухвали, а також на її постановлення з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, втім, жодних доводів про конкретні процесуальні порушення, допущені слідчим суддею, які б могли вважатися істотними, в апеляційній скарзі не наведено. Натомість, оскаржувана ухвала є вмотивованою та відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 370, 372 КПК України.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду не встановлено порушень норм кримінального процесуального кодексу України, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення. Відповідно, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 369-372, 404, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13.11.2023 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

ОСОБА_4