справа № 619/4918/23
провадження № 1-кп/619/319/23
ВИРОК

іменем України

13 жовтня 2023 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000735 від 26.06.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Вільшани Дергачівського району Харківської області, громадянина України,освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_4
обвинуваченогоОСОБА_3
захисникаОСОБА_5 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

У вересні 2022 року, точні дата та час під час досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_3 знаходячись поблизу с. Питомник Харківського району Харківської області, приймав участь в бойових діях в складі НОМЕР_1 батальйону НОМЕР_2 бригади ТрО та в одному з окопів, залишених військовослужбовцями збройних сил РФ, знайшов: 1) патрони калібру 5,45 мм у кількості 4 шт., які відповідно до висновку судово-балістичної експертизи № СЕ-19 121-23 15742-БЛ від 12.09.2023 є боєприпасами - бойовими проміжними патронами калібру 5,45*39 АК, що призначені для стрільби зі зброї системи Калашнікова, а також з іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомати, кулемети), патрони придані до стрільби; 2) патрон калібру 12, 7 мм, який відповідно до висновку судово-балістичної експертизи № СЕ-19 121-23/15741-БЛ від 20.09.2023 є бойовим крупнокаліберним патроном 12,7*108 мм (із кулею ДЗ), призначений для стрільби з нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (гвинтівки, кулемету) і ймовірно відноситься до категорії боєприпасів, зовнішній вигляд та технічний стан патрону дозволяє припускати його придатність до стрільби; 3) предмет зовні схожий на підривач типу УЗРГМ-2, який згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи № СЕ-19 121-23/16141-ВТХ від 10.08.2023 є уніфікованим запалом до ручних гранат модернізованим УЗРГМ, промислового способу виготовлення. Являється вибуховим пристроєм, не призначеним для ураження живої сили і до категорії боєприпасів не належить; 4) предмет зовні схожий на гранатометний постріл типу ВОГ-17М, який згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/121-23/16140-ВТХ від 12.09.2023 є 30-мм осколковим гранатометним пострілом до ВОГ-ЗОД, відноситься до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів) промислового способу виготовлення, корпус споряджений вибуховою речовиною А-ІХ-І; 5) предмет зовні схожий на вибухову речовину тротил у формі паралелепіпеда розміром 10*5*5 см зі слідами зіскобу, який згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи №КСЕ- 19/121-23/16146-ВТХ від 17.08.2023 є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини промислового способу виготовлення - тротиловою шашкою масою 400 грам; 6) предмети у кількості 28 шт. у формі підкови із прозорого полімерного матеріалу із порохом всередині, які згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи №КСЕ-19/121-23/16145-ВТХ від 23.08.2023 є пакетами метальних зарядів до мінометних мін, метальні заряди споряджені вибуховою речовиною метальної дії - нітроцелюлозним (бездимним) двохосновним порохом, відносяться до категорії вибухових речовин, які останній вирішив привласнити собі та зберігати як трофеї.

В подальшому ОСОБА_6 , будучи обізнаним про те, що всі зазначені предмети мають в своєму складі вибухову речовину та конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, всупереч передбаченого законом дозволу, в порушення правового режиму поводження зі зброєю, визначений п.п. 1, 2 ст. 9 постанови КМУ № 576 від 12.10.1992 року «Про затвердження Положення про дозвільну систему», розділу 12 п.12.1, 12.2, розділу 14 п.14.1, розділу 15 п.15.1 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, у вересні 2022 року, точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, при невстановлених обставинах перевіз та вирішив незаконно зберігати за місцем свого постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вибухову речовину без передбаченого законом дозволу.

Так, 14.07.2023 у період часу з 07:07 год по 12:53 год в ході обшуку домоволодіння та прилеглих прибудинкових господарських споруд за місцем фактичного мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова виявлено та вилучено: чотири патрони калібру 5,45 мм; один патрон калібру 12, 7 мм; уніфікований запал до ручних гранат модернізований (УЗРГМ), 30-мм осколковий гранатометний постріл до ВОГ-ЗОД; тротилову шашку масою 400 грам, 28 пакетів метальних зарядів до мінометних мін, споряджені вибуховою речовиною нітроцелюлозним (бездимним) двохосновним порохом, які ОСОБА_6 придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу за місцем свого мешкання.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів, вибухових речовин та пристроїв, без передбаченого законом дозволу, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факти і обставини його вчинення, так як це зазначено вище.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Вина обвинуваченого у вчиненні зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченою не оспорюються.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого щодо обвинуваченого ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення під час судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Отже, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Частиною шостою статті 368 КПК України визначено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 27 листопада 2019 року (кримінальне провадження № 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження містять відомості на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненому злочині та всі обставини, які ставляться йому у провину, щирий жаль з приводу цього, осуд своєї поведінки та бажання виправити ситуацію, яка склалася, і нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину визнаються судом обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 .

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, у лікаря психіатра перебуває на обліку з 14.07.2014 з діагнозом: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 108 від 28.08.2023 у період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_3 перебував у стані хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного.

Статтею 65 КК України визначені загальні засади призначення покарання, відповідно до яких суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

При цьому, враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Верховний Суд у своїй постанові від 02 листопада 2021 року (справа № 750/5031/18, провадження № 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_3 суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, його ставлення до вчиненого та наслідків дій винного, який свою вину у вчиненні злочину визнав повністю.

За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за частиною 1 статті 263 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції цієї частини, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

У судовому засіданні прокурор просив застосувати статтю 75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи характер суспільно-небезпечного діяння, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , можливість виправлення без відбування покарання, суд дійшов висновку про звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст. 75 КК України. На період іспитового строку суд покладає на нього обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст.76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

З огляду на зазначене та з урахуванням обставин справи майно, яке є речовими доказами у справі, підлягає знищенню.

Відповідно до статей 124, 126 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З урахуванням вимог статей 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності зі ст.76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі: патрони калібру 5,45 мм у кількості 4 шт., поміщені до спеціального пакету №1196014; патрон калібру 12, 7 мм, поміщений до спеціального пакету №1195982; предмет зовні схожий на підривач типу УЗРГМ-2, поміщений до спеціального пакету № АВ 1162419; предмет зовні схожий на гранатометний постріл типу ВОГ-17М, поміщений до спеціального пакету № АВ 1162407; предмет зовні схожий на вибухову речовину тротил у формі паралелепіпеда розміром 10*5*5 см зі слідами зіскобу, поміщений до спеціального пакету АБ 037107; предмети зовні схожі на додаткові вишибні заряди у кількості 28 шт. у формі підкови із прозорого полімерного матеріалу із порохом всередині, поміщені до спеціального пакету № АВ 2021950; 10 змивів на ватні палички з поверхонь патронів, підривача УЗРГМ-2, тротилової шашки, патрону ВОГ, порохових зарядів, поміщені до 9 паперових конвертів, які знаходяться на зберіганні в СУ ГУНП в Харківській області - знищити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в Харківському НДЕКЦ МВС України: №№ СЕ-19/121-23/16141-ВТХ від 10.08.2023 у розмірі 1912,00 грн; КСЕ-19/121-23/16146 від 17.08.2023 у розмірі 1912,00 грн; КСЕ-19/121-23/16145 від 23.08.2023 у розмірі 3824,00 грн; СЕ-19/121-23/16140-ВТХ від 12.09.2023 у розмірі 3824,00 грн; СЕ-19/121-23/15742-БЛ від 12.09.2023 у розмірі 956,00 грн.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1