Справа № 750/6836/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/330/24
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2024 року, '

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою місцевого суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.4, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України - до 04 квітня 2024 року включно. Місцевий суд вказав, що обставини кримінального провадження з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст.177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_5 подав в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суд та змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Вказав на те, що судове рішення ухвалене без обґрунтування ризиків, які стали підставою для такого запобіжного заходу та належного мотивування. Послався на непричетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Вважає, що лише той факт, що він обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, не є безальтернативною підставою для продовження йому найсуворішого запобіжного заходу. Зазначив, що в ухвалі суду присутнє істотне порушення норм КПК України та європейського права, у зв`язку з незаконним затриманням особи, пропущенням процесуальних строків з боку органів внутрішніх справ та необґрунтованим рішенням про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, Деснянським районним судом м. Чернігова розглядається кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 травня 2022 року за № 0002557, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.4, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, у тому числі й судом.

Відповідно до ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , місцевий суд, ураховуючи, що передбачені ст.177 КПК України ризики не зникли, судове провадження не завершене, зважаючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання останнім процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, без визначення розміру застави відповідно до положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Судом розглянуто можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, однак розцінено рівень наявних ризиків як такий, що перевищує межу, яка б дозволила застосування більш м`якого запобіжного заходу задля забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Отже, продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції правильно зазначив, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, і на даний час вони виключають заміну запобіжного заходу, як про це просить сторона захисту.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відтак, порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.406, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4