КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5968/2023 Категорія: ст. 422-1 КПК України
ЄУН: 758/1857/20 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - кожному - до 18 січня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах кожного з обвинувачених подав апеляційні скарги, в яких просить ухвалу скасувати, постановити відносно кожного з обвинувачених нову ухвалу, якою кожному з них змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавлення волі, а саме: домашній арешт за місцем проживання кожного з забороною покидати місце проживання у період з 22 год. до 6 год., заставу чи особисте зобов`язання з застосуванням електронного засобу контролю або без такого.

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що, на переконання захисника, вказана ухвала є необґрунтованою та такою, що постановлена з грубим порушенням процесуальних норм.

Так апелянт наголошує на тому, що прокурором у клопотанні про продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу зазначено про наявність двох ризиків: переховування від суду та вплив на свідків та потерпілих. Саме про вказані ризики було наголошено прокурором і під час судового розгляду. Однак, суд в оскаржуваній ухвалі, окрім вказаних ризиків, зазначив про наявність ризиків перешкоджання судовому провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень. Таким чином, як наголошує захисник, суд самостійно, без будь-яких доказів, визначив ризики, які, нібито, існують, не обґрунтувавши їх жодним доказом.

Також, на думку захисника, суд навмання обирає ризики, незалежно від попередньо встановлених та незалежно від доводів сторін, а тому виступає стороною обвинувачення, самостійно визначаючи ризики, не обґрунтовуючи їх.

Окрім того, захисник вказує на те, що суд уникає ретельної перевірки дотримання вимог закону під час затримання кожного з підзахисних без ухвали слідчого судді, а відносно ОСОБА_8 і без внесення відомостей до ЄРДР.

Апелянт наголошує, що суд не дослідив жодних доказів на підтвердження ризиків, застосував дискримінацію до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не врахував тривалість їх під вартою, не обґрунтував не визначення розміру застави, не розглянувши навіть таку можливість.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Захисником в апеляційних скаргах заявлено про проведення апеляційного розгляду без участі сторін.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України апеляційним судом з суду першої інстанції витребувані копії вказаних документів.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні та витребувані матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Так, з наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003381 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 296 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою.

Клопотання прокурора обґрунтовані тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються в тому, що 22 вересня 2019 року приблизно о 22.50 год. перебували на Контрактовій площі у місті Києві, у сквері поблизу пам`ятника П. Сагайдачного, де спільно вживали спиртні напої та в цей час помітили групу раніше незнайомих осіб. У подальшому в ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник спільний злочинний умисел на вчинення очевидного грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, у тому числі із застосуванням насильства, із заподіянням потерпілим особам тілесних ушкоджень. Діючи з метою показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження сторонніх осіб шляхом завдання фізичного болю та заподіяння тілесних ушкоджень, публічно та очевидно, у громадському місці, із демонстративним приниженням потерпілих осіб, застосовуючи при ньому нецензурну лексику, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вступили між собою у злочинну змову. Реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на Контрактовій площі у місті Києві, у сквері поблизу пам`ятника П. Сагайдачного, приблизно о 22.35 год., підійшовши до раніше незнайомого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали чіплятися до останнього, з приводу його зовнішнього вигляду, при цьому, висловлюючись нецензурною лайкою в адресу останнього, маючи на меті публічне приниження ОСОБА_9 , провокуючи таким чином конфлікт. У подальшому, діючи з особливою зухвалістю, усвідомлюючи реальну небезпеку власних дій, демонструючи зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, діючи групою осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повалили на землю ОСОБА_9 та почали наносити численні удари ногами останньому в область голови та тулуба. При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 усвідомлювали очевидність та публічність власних злочинних діянь для чисельних сторонніх осіб. У цей час, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та інші громадяни, з метою припинення протиправних дій злочинців та надання допомоги своєму товаришу ОСОБА_9 , підійшли до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , попросили заспокоїтись та припинити протиправні дії. Однак, ОСОБА_7 почав поводити себе ще агресивніше та наніс удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_10 . ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ніяким чином не зреагували на втручання в їх хуліганські дії інших громадян, які спробували зупинити їх, а, навпаки, діючи з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, що виразилися в безпричинному спричиненні тілесних ушкоджень потерпілим, ігноруванні елементарних правил поведінки, вираженні явної зневаги до оточуючих в громадському місці, зухвало виражаючи своє бажання принизити потерпілих, а також, незважаючи на те, що їх протиправні дії також намагалися зупинити інші громадяни, продовжили діяти групою осіб з метою продовження вчинення хуліганських дій. Внаслідок нанесення ударів потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження: синець на шкірі нижньої губи справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, підійшов до ОСОБА_11 , цинічно наказав йому зняти окуляри, публічно принижуючи його гідність, усвідомлюючи суспільну небезпечність власних дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, одразу наніс ОСОБА_11 два удари кулаком правої руки в обличчя. Внаслідок нанесення ударів потерпілому ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у виді забою нижньої щелепи та забою виличної кістки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. У подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи очевидно для сторонніх громадян, не намагались приховати свої злочинні дії, а, навпаки, з особливою зухвалістю демонстрували свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві та законних прав та інтересів громадян. Так, ОСОБА_10 з метою збереження власного життя та здоров`я намагався припинити протиправні суспільно-небезпечні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак останні з хуліганських спонукань, діючи з очевидною, як для них самих, так і для потерпілих та інших сторонніх осіб, особливою зухвалістю, тривалий час уперто не припиняли наносити численні удари ОСОБА_12 та іншим громадянам, розуміючи настання небезпечних наслідків у виді шкоди здоров`ю, висловлювали нецензурною лайкою погрози фізичною розправою в адресу всіх оточуючих, порушували громадський порядок та таким чином протиставили себе останнім, самостверджуючись за рахунок приниження потерпілих та інших громадян.

Крім цього, 22 вересня 2019 року приблизно о 23 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 перебував на Контрактовій площі у місті Києві, у сквері поблизу пам`ятника П. Сагайдачного, де спільно вживали спиртні напої. 22 вересня 2019 року приблизно о 23.30 год. ОСОБА_7 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, розпочав словесний конфлікт із перехожими, які відпочивали в той час на Контрактовій площі, при цьому висловлюючи в їх адресу погрози нецензурною лайкою. У подальшому даний конфлікт переріс у штовханину та бійку з перехожими. У цей час, до ОСОБА_7 підійшов ОСОБА_13 , який намагався припинити дії ОСОБА_7 та заспокоїти останнього. Однак, в цей момент у ОСОБА_7 на ґрунті виниклої з хуліганських спонукань особистої неприязні виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 . Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у виді шкоди здоров`я, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на Контрактовій площі у м. Києві, приблизно о 23.30 год. ОСОБА_7 умисно наніс удар кулаком правої руки у підборіддя знизу, від чого потерпілий втратив свідомість та впав на бруківку на спину.

Відповідно до висновку експерта № 042-2396-2019 від 16 грудня 2019 року у ОСОБА_13 виявлені наступні тілесні ушкодження: важка черепно-мозкова травма: забійна рана, підшкірний крововилив потиличній ділянці: гостра субдуральна гематома (крововилив між твердою і павутинною оболонками) над лівою гемісферою (скроне-лобно-тім`яній ділянці) головного мозку, субарахноїдальний крововилив (між павутинної м`якою мозковою оболонкою головного мозку) зі здавленням лівого бокового шлуночка, компресійно-дислокаційний синдром, кома II, яка ускладнилась ішемією головною мозку та стволових виділів головного мозку. Характер, морфологія, локалізація виявленого ушкодження, свідчать про те, що воно утворилося від дії тупого предмету (більш вірогідне направлення травмуючої сили ззаду наперед, справа наліво), не виключаються при падінні навзнак на площину і удару головою о тверде покриття (можливо при наданні тілу прискорення - поштовху або удару). Морфологія виявленого тілесного ушкодження, а також часові дані, наведені в медичній документації, дозволяють вважати спроможними термін їх утворення у строк 22 вересня 2019 до 23.04 год. Виявлене тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Крім цього, 23 вересня 2019 року приблизно о 00.00 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 знаходились за адресою: м. Київ, вул. Ярославська, 56-А, неподалік від супермаркету «Фуршет». У цей час поруч із входом до вказаного супермаркету вони помітили раніше незнайомих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . У цей момент у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел на вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю. Діючи з метою показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження ОСОБА_14 та ОСОБА_16 шляхом завдання останнім фізичного болю та тілесних ушкоджень публічно, у громадському місці, з демонстративним приниженням зовнішності потерпілих, застосовуючи при цьому нецензурну лексику та погрози вбивством, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вступили між собою у злочинну змову. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшовши до ОСОБА_14 . ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали чіплятися до останнього, смикаючи його за бороду та висловлюючись нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_14 , демонструючи власну перевагу, провокуючи таким чином конфлікт та принижуючи останнього. У подальшому, перебуваючи біля магазину «Фуршет» за адресою м. Київ, вул. Ярославська, 56-А, приблизно о 00.05 год., діючи з особливою зухвалістю, усвідомлюючи реальну небезпеку власних дій, демонструючи зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, діючи групою осіб, ОСОБА_7 повалив на землю ОСОБА_14 та, сівши на нього, почав душити останнього. В цей час ОСОБА_8 , підтримуючи дії спільника, почав наносити численні удари ногами ОСОБА_14 в область голови та тулуба. У цей час ОСОБА_15 з метою припинення протиправних дій злочинців та надання допомоги своєму товаришу ОСОБА_14 , відтягнув ОСОБА_8 від останнього, однак, ОСОБА_8 почав поводити себе ще агресивніше, повалив на землю ОСОБА_15 та наніс останньому численну кількість ударів руками та ногами в область тулуба. При цьому дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 постійно супроводжувалися погрозами застосування ножа та застосуванням ними фізичної розправи. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з метою збереження власного життя та здоров`я намагались припинити протиправні суспільно небезпечні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак, останні з хуліганських спонукань, діючи з очевидною як для них самих, так і для потерпілих та інших сторонніх осіб, особливою зухвалістю, тривалий час уперто не припиняли наносити численні удари ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , висловлювати нецензурною лайкою погрози фізичною розправою із застосування ножа, порушувати громадський порядок та таким чином протиставили себе останнім, самостверджуючись за рахунок приниження потерпілих та завдання шкоди здоров`ю. Внаслідок нанесення ударів потерпілому ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження: синці в правій завушній ділянці, на передній черевній стінці зліва на рівні пупця; садна - по передній поверхні правого та лівого колінних суглобів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Внаслідок нанесення ударів потерпілому ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження: синець - в лівій підочній ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, 23 вересня 2019 року у період часу з 01.00 год. по 03.00 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 знаходились за адресою: м. Київ, вул. Верхній Вал, 30, в підземному переході. У цей час вони помітили раніше незнайомого ОСОБА_17 , який перебував у приміщенні кіоску № 35, облаштованому для продажу мобільних аксесуарів, вільний доступ сторонніх осіб до якого обмежений. У цей момент у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. З метою реалізації злочинною умислу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вступили між собою у злочинну змову без розподілу злочинних ролей. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення нападу та протиправне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, пройшовши слідом за потерпілим до приміщення кіоску, зачинивши за собою двері та позбавивши потерпілого можливості покинути приміщення, ОСОБА_8 взяв зі столу складний ніж, при цьому відкривши лезо ножа, та почав розмахувати ним перед ОСОБА_17 ,демонструючи власну перевагу перед останнім з метою протиправного заволодіння майном потерпілого, почав висловлювати останньому погрози застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, які ОСОБА_17 сприймав реально, боячись за своє життя та здоров`я. Продовжуючи та переслідуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 висловили вимогу передати їм майно, яке знаходилось в приміщенні кіоску, а саме, годинник наручний чоловічий вартістю 200 грн.; годинник наручний чоловічий у кількості 5 штук вартістю 200 грн. загальною сумою 1000 грн.; стерео гарнітура вартістю 150 грн.; стерео гарнітури вартістю 66,25 грн. в кількості 3 шт.; стерео гарнітура вартістю 373,15 грн.; маніпулятор вартістю 24,36 грн.; маніпулятор вартістю 54,49 грн.; мобільний телефон вартістю 340 грн.; мобільний телефон вартістю 280 грн.; складний ніж, вартість якого встановити неможливо; куртку чоловічу зеленого кольору з каптуром, двома накладними кишенями, застібка - кнопки, вартістю 185,25 грн., стартовий пакет Vodafon Joice (проплачений) у кількості 2 штук вартістю 80 грн. загальною вартістю 160 грн.; стартовий пакет Vodafon Joice (не проплачений) вартістю 30 грн. Після чого ОСОБА_17 , сприймаючи погрози реально, злякавшись за своє життя та здоров`я, передав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вищевказане майно. Окрім того, ОСОБА_8 заволодів вказаним складним ножем, який взяв зі столу ОСОБА_17 , та надалі, прямуючи до виходу, ОСОБА_8 помітив куртку зеленого кольору, яка належала ОСОБА_17 , та також заволодів нею. У подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з майном потерпілого з місця вчинення злочину зникли та розпорядились ним на власний розсуд, чим спричинили матеріальні збитки на суму 2996,60 грн.

Як зазначено прокурором у клопотаннях, тільки запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку кожного з обвинувачених, запобігти настанню ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, та розглянути обвинувальний акт у розумні строки.

Так, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор вказав про те, що наявний ризик переховування останнього від суду, на що вказує відсутність соціальних зв`язків, офіційного працевлаштування, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, розмір збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням. Як зазначає прокурор, цей ризик є підтвердженим, оскільки обвинувачений безпосередньо після вчинення кримінальних правопорушень змінив зовнішність, поголивши бороду та вуса, розуміючи, що свідки запам`ятали особливі прикмети злочинів, тобто, дії обвинуваченого були продумані та прораховані з тією метою, щоб не бути викритим у вчиненні злочину. Такі дії ОСОБА_7 вказують на те, що останній після зміни запобіжного заходу на більш м`який продовжить здійснювати спроби до переховування від суду.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор також вказав на наявність встановлених ризиків, обґрунтувавши тим, що ризик ухилення від суду обвинуваченого підтверджується тим, що ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працює, безпосередньо після вчинення злочинів залишив фактичне місце проживання у м. Києві, зібравши власні речі, покинув територію м. Києва з метою переховування, виїхавши на територію Житомирської області, де мав намір переховуватись, однак, був затриманий.

Окрім того, як наголошує прокурор, обвинувачені можуть впливати на потерпілих і свідків, оскільки з моменту обрання кожному з них запобіжного заходу у виді тримання під вартою, майже кожний з 6 потерпілих під час надання показань вказав, що й досі побоюються за своє життя та здоров`я, в адресу кожного висловлювались погрози фізичної розправи.

За таких обставин прокурор вважає, що перебування на волі ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто, умисному нанесенні тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, може призвести до вчинення інших злочинів, зокрема, відносно потерпілих та свідків, оскільки обвинувачений погрожував їм саме такими наслідками, що зможе призвести до зміни чи викривлення ними своїх показань, так як більша частина з них показання в судовому засіданні ще не давала.

Також прокурор наголошує, що перебування на волі ОСОБА_8 , який під час вчинення злочинів застосовував та погрожував застосуванням фізичного насильства потерпілим, свідкам та стороннім особам з метою залякування, матиме можливість з метою ухилення від відповідальності продовжити таку саме поведінку відносно потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.

На переконання прокурора, станом на даний час ризики не зменшились та продовжують існувати.

Також прокурор зазначив про те, що потерпілим збитки не відшкодовані, та, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке загрожує кожному з обвинувачених у разі визнання кожного з них винуватим у вчиненні злочинів, вони можуть ухилитися від суду, що призведе до неможливості розгляду обвинувального акту у розумні строки.

Зі змісту ухвали встановлено, що захисник заперечив щодо клопотань прокурора про продовження обраних запобіжних заходів обвинуваченим та вважав за можливе змінити на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, та визначити розмір застави.

Обвинувачені підтримали захисника.

За результатами розгляду клопотань прокурора суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини справи та дані про особу кожного з обвинувачених, дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а запобіжні заходи, обрані кожному з обвинувачених у виді тримання під вартою, залишенню без змін, а тому вважає за доцільне продовження їх застосування після вищевказаного дня закінчення в межах строків, визначених законом, оскільки на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ними інкримінованих їм злочинів та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, законних представників потерпілих та свідків з метою зміни ними показань на користь обвинувачених, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Також суд дійшов висновку, що на даний час застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, для кожного з обвинувачених є недостатнім, а утримання обвинувачених під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за інкримінованим кожному з них обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - кожний - набув статусу обвинуваченого і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника в частині обставин, які стосуються порядку проведення досудового розслідування та процесуальних дій органу досудового розслідування.

Не вправі давати таку оцінку на даній стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана судом першої інстанції у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційних скарг захисника в цій частині на даній стадії апеляційного розгляду є непереконливими.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження кожному обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованого кожному з обвинувачених кримінального правопорушення, їх наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з положеннями п. 4, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

- до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

- до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З наявних матеріалів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, а обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Окрім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - кожному інкримінується вчинення злочинів, за які передбачені покарання: за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі від 7 до 10 років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 296 КК України - у виді обмеження волі на строк до 5 років або позбавлення волі на строк до 4 років.

Колегія суддів враховує, що суворість покарання, яке загрожує кожному з обвинувачених у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих кожному з них дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачених переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованих обвинуваченим злочинів, посткримінальну поведінку кожного з них, яка зазначена прокурором та не спростована стороною захисту, а тому вважає небезпідставним наявність можливості зміни місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування кожного з обвинувачених від суду.

Також, враховуючи, що за змістом клопотання прокурора у даному кримінальному провадженні ще не допитані всі потерпілі та свідки, колегія суддів вважає на даному етапі судового розгляду кримінального провадження наявним ризик впливу з боку обвинувачених на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, доводи, зазначені прокурором про погрози з боку обвинувачених потерпілим, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням стадії судового розгляду та висунутого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення, обставин інкримінованих злочинів, пост кримінальної поведінки обвинувачених, на переконання колегії суддів, на даному етапі ризик впливу обвинувачених на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні не зменшився, а тому доводи захисника у цій частині є непереконливими.

На думку колегії суддів, з огляду на обставини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, є небезпідставним на даному етапі судового розгляду і ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, про що зазначив прокурор у клопотанні з наведенням на підтвердження вказаного ризику відповідних обставин, що спростовує доводи захисника про те, що судом самостійно встановлений даний ризик.

Окрім того, змістом клопотання прокурора спростовуються доводи захисника про те, що судом самостійно встановлений і ризик перешкоджання судовому провадженню іншим чином.

При цьому колегія суддів наголошує, що ризики вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення та перешкоджання судовому провадженню іншим чином зазначені прокурором відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , а, відтак, обґрунтування в ухвалі про наявність таких ризиків відносно обох обвинувачених, без конкретизації наявності встановлених ризиків щодо кожного з обвинувачених, є недоцільним, і в цій частині доводи апеляційної скарги захисника відносно обвинуваченого ОСОБА_8 є небезпідставними.

З урахуванням наведених обставин, приймаючи до уваги встановлені на даний час ризики, обставини інкримінованих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та кількість епізодів інкримінованих кримінальних правопорушень, їх тяжкість, колегія суддів доходить висновку, що встановлені на даний час обставини виключають об`єктивну можливість застосування до кожного з обвинувачених іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме, запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам кримінального провадження та можуть негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі, щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За таких обставин, з огляду на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину із застосуванням насильства та погрозою його застосування, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо кожного з обвинувачених запобіжного заходу у виді застави.

За встановлених обставин доводи апеляційних скарг захисника про зміну кожному з обвинувачених запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, є непереконливими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з встановленими під час апеляційного розгляду обставинами, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики продовжують існувати, хоча деякі і дещо зменшилися, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства із з`ясуванням існуючих на даний час обставин, які мають значення для вирішення питання доцільності продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а відтак постановлене судове рішення є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційні скарги захисника не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року, якою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - кожному - продовжено строк тримання під вартою до 18 січня 2023 року включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4