Справа № 539/3522/23
Провадження № 1-кп/539/63/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Лубни кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000181 від 14.07.2023, за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінка, Полтавської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, Українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх та осіб похилого віку немає, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

встановив:

14.07.2023 приблизно о 01 годині 00 хвилин більш точного часу в ході судового розслідування не установлено ОСОБА_6 , знаходився вдома за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_7 . В ході цього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_7 у ОСОБА_6 виник протиправний умисел на заподіяння останній тілесних ушкоджень. Далі, ОСОБА_6 перебуваючи в ліжку разом з ОСОБА_7 розвернув останню на спину та сівши звершу на неї наніс один удар ребром правої долоні в область носу, після чого схопив її лівою рукою за горло та почав наносити удари ребром правої долоні в область правої щоки. Після чого ОСОБА_7 вирвалася та вибігла на подвір`я та почекавши 20 хвилин зайшла в будинок щоб забрати свої речі, але ОСОБА_6 заштовхнув її в кімнату та знову схопив ОСОБА_7 правою рукою за щелепу та лівою долонею наніс останній удар в область верхньої губи.У результаті чого, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_7 , тілесні ушкодження згідно з висновком судово-медичної експертизи №281 від 14.07.2023 у вигляді: обширних синців навколо правого ока, носу, правої щоки, синців верхньої губи, шиї та підборіддя справа та зліва, в ділянці крила підвздовжної кістки зліва та справа, лівого стегна та лівої гомілки, лівого плеча, лівого передпліччя, лівого ліктьового суглобу, правого плеча, забитих ран на слизовій верхньої губи, саден бокової поверхні шиї зліва, та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що своїми умисними діями, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 подала заяву відповідно до ст.46 КК України про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що вони примирилися, жодних претензій до обвинуваченого не має, ані морального, ані матеріального характеру, про що подала відповідну заяву. Цивільний позов просить залишити без розгляду.

Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_8 заяву потерпілої підтримав, цивільний позов просить залишити без розгляду.

Обвинувачений запевнив суд, що наслідки закриття кримінального провадження із заявлених ним підстав йому зрозумілі, проти звільнення його від кримінальної відповідальності згідно ст. 46 КК України він не заперечує, відображені у обвинувальному акті обставини скоєного ним проступку визнає повністю, кваліфікацію своїх дій за ч. 2 ст. 125 КК України не оспорює.

Захисник подану потерпілою заяву підтримала.

Прокурор, за таких обставин, вважав наявними правові підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Суд, з`ясувавши позиції учасників цього кримінального процесу, перевіривши їх доводи заявленого потерпілою та обвинуваченим клопотання, вивчивши наявні у нього на цій стадії матеріали справи, та виконавши вимоги ч.3 ст. 285 КПК України, прийшов до таких висновків.

Зокрема ст. 46 КК України регламентовано, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України відноситься до категорії проступків (ч.2 ст. 12 КК України), оскільки санкцією цієї норми не передбачене покарання у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, визнав повністю та підтвердив відображені у обвинувальному акті установлені досудовим розслідуванням обставини його учинення, кваліфікацію своїх дій за ч.2 ст. 125 КК України не заперечував.

А отже, за таких передумов суд має змогу застосовувати норми ст. 46 КК України.

До того ж, обвинувачений раніше не судимий.

На цей час обвинувачений і потерпіла примирились, про що дали пояснення в судовому засіданні, паралельно вказавши, що будь яких претензій чи то морального, чи то матеріального характеру, один до одного не мають.

При цьому, у суду відсутні підстави сумніватись у цьому, а так само у добровільності і істинності їх позицій.

Таким чином, суд установив наявність одночасно усіх передумов, за яких положення ст. 46 КК України мають змогу бути застосовані, як то, обвинувачений вперше вчинив проступок і примирився з потерпілим. Інкримінований злочин, апріорі, не відноситься до корупційних.

Крім того, суд ураховував, що право на примирення у розумінні ст. 46 КК України- це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Тож, у цьому випадку, суд переконався у тому, що потерпіла особисто і добровільно виразила свою волю на примирення з обвинуваченим.

За таких обставин, беручи до уваги установлені фактичні обставини із даного питання, які свідчать про наявність умов, за яких можливе звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у тому числі, й вираження волі потерпілої, суд вважає, що її клопотання у цій справі підлягає до задоволення.

Саме ж кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

В ході судового розгляду потерпілою ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди від злочину в сумі 30 000 гривень.

Відносно заявленого цивільного позову про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

У разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч.1ст.129 КПК України, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише уразі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Тому, у зв`язку зі закриттям кримінального провадження, заявлений потерпілою цивільний позов про відшкодування моральної шкоди від злочину в сумі 30 000 гривень не підлягає розгляду, що, за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України, не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати у цій справі відсутні, як те слідує із обвинувального акта, тому суд не вирішує це питання.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні є жіночий халат фіолетового кольору зі слідами РБК, який потерпіла просить знищити.

Керуючись ст.284, ч.4 ст.286 КПК України, ст. 44, 46 КК України, суд

постановив:

Клопотання потерпілої ОСОБА_7 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку із його примиренням з потерпілою ОСОБА_7 .

Кримінальне провадження №000018, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2023 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди від злочину в сумі 30 000 гривень залишити без розгляду.

Речові докази, а саме: жіночий халат фіолетового кольору зі слідами РБК - знищити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1