У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року слідчий суддя Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000050 від 14.03.2023, -

В С Т А Н О В И В:

Представник власника майна ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернулася до Подільського районного суду м. Києва із клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000050 від 14.03.2023, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2023 у справі №752/5720/23.

Представник власника майна в судовому засіданні просила суд клопотання задовольнити та накладений арешт скасувати, посилаючись на наступні обставини. Вказує, що ухвалою Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 10.04.2023 у справі №752/5720/23 накладено арешт, серед іншого, на квартиру АДРЕСА_1 . Зауважує, що на майно накладено арешт, оскільки станом на дату розгляду клопотання вказане майно належало ОСОБА_6 , підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Разом із тим, 23.09.2021 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( в особі представника ОСОБА_3 ) укладено договір позики та в якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором, між сторонами укладено договір іпотеки, за яким, ОСОБА_6 передала ОСОБА_5 в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та у зв`язку з невиконанням ОСОБА_6 зобов`язань за договором позики, на підставі іпотечного договору, право власності зареєстровано 26.06.2023 за іпотекодержателем - ОСОБА_5 , а тому, враховуючи те, що ОСОБА_5 не має жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого накладено арешт на майно, просить зазначений захід забезпечення скасувати з метою забезпечення вільного володіння майна належним володільцем.

Прокурор щодо задоволення клопотання заперечив, вказав, що на даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, підозрювана перебуває у розшуку, а тому скасовувати заходи забезпечення кримінального провадження на даній стадії є недоцільним.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені на його обґрунтування докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відтак, КПК України надає слідчому судді вичерпний перелік повноважень при розгляді питання про скасування арешту майна, в частині перевірки підстав щодо наявності чи відсутності потреби в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а також підстав щодо обґрунтованості вжиття такого заходу.

Таким чином, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту, а тому доводи представника власника майна щодо процесуальних рішень, прийнятих слідчим суддею в ході розгляду клопотання про арешт майна не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що слідчими СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000050 від 14.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Подільською окружною прокуратурою міста Києва.

В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2023 у справі №752/5720/23 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Арешт на майно обґрунтовано необхідністю забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні та забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинно бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі "АГОСЬ" проти Сполученого Королівства" від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

Надаючи оцінку твердженням представника власника майна ОСОБА_5 , суд зазначає наступне.

Слідчим суддею встановлено, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір позики від 23.09.2021, та в якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором, між сторонами укладено договір іпотеки від 23.09.2021, за яким, ОСОБА_6 передала ОСОБА_5 в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

В рамках договору іпотеки нотаріусом ОСОБА_7 накладено заборону від 23.09.2021 на відчуження зазначеного у договорі майна - квартири, до припинення дії договору.

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 07.12.2023, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , 22.06.2023 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору іпотеки від 23.09.2021.

Разом із тим, згідно з відомостями, наявними у вказаному витязі, щодо зазначеного майна зареєстровано низку обтяжень, а саме: ухвала слідчого судді №752/5720/23 від 10.04.2023 та заборона приватного нотаріуса від 23.09.2021.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині першій статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння.

Реєстрація права власності у період, коли на майно накладено арешт, не відповідає вимогам закону. Під час дії арешту жодних дій ні власник, ні особи, які вважають себе власниками, без дозволу ДВС не можуть вчиняти щодо арештованого майна. Відповідне положення міститься у постанові ВП ВС від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц.

Таким чином, реєстрація права власності у період наявності обтяжень щодо майна є неможливою, а тому суд не бере до уваги твердження представника власника майна щодо наявності підстав для його скасування, у зв`язку із обмеженням права на вільне володіння майном.

Слідчий суддя зауважує, що інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.

Оцінюючи підставність існування арешту в рамках кримінального провадження, слідчий суддя звертає увагу, що на момент застосування заходів забезпечення щодо вказаного майна, таке належало підозрюваній, остання переховується від органу досудового розслідування та суду, а тому, з метою можливої конфіскації як виду покарання, накладений арешт слід залишити в силі.

Таким чином, слідчим суддею встановлено відповідність арештованого майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому, враховуючи те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, слідчим суддею наразі не вбачається підстав для зняття арешту із такого майна.

На думку слідчого судді, заявником не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Слідчий суддя вважає, що вищевказане нерухоме майно не перестало бути речовими доказами в рамках кримінального провадження, досудове розслідування по якому ще не закінчено, арешт цього майна обумовлений його подальшим збереженням та запобіганням можливості його відчуження.

З урахуванням досліджених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, щодо саме такий ступінь втручання у права та свободи особи у цьому кримінальному провадженні виправдовує потреби досудового розслідування.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За таких обставин, вбачається, що заявником не було доведено наявності правових підстав для скасування арешту майна, відсутні підстави для визнання накладеного арешту таким, в якому відпала потреба, не доведено необґрунтованість накладеного арешту, а тому в цілях подальшого безперешкодного та своєчасного проведення досудового розслідування, в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 170-173,174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000050 від 14.03.2023, -відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8