Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/822/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001036 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 05 грудня 2023 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, а саме до 03.02.2024 року включно. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на умисний особливо тяжкий злочин з категорії злочинів проти життя та здоров`я, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років та умисний закінчений тяжкий злочин, за який передбачено покарання до семи років позбавлення волі.

Отже суд першої інстанції із врахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, оцінивши суворість можливого покарання обвинуваченого, тяжкість висунутого обвинувачення в умисному особливо тяжкому злочині, особи обвинуваченого, пришов до висновків щодо існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з якими обвинувачений, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення. Заявлені стороною обвинувачення ризики є триваючими, не зменшилися в такому обсязі, щоб забезпечило належну процесуальну поведінку обвинуваченого шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить ухвалу районного суду скасувати та обрати відносно ОСОБА_6 , більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту при військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . А також покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом;

-невідкладно здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи (при наявності), що дають право на виїзд за межі України;

-виконання ухвали покласти на Кропивницький РУП ГУ НП в Кіровоградській області.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що під час застосування запобіжних заходів слід оперувати двома видами доказів: докази, що встановлюють факт настання події, що відбулася в минулому періоді, і докази, які встановлюють можливість настання майбутньої події.

В цьому разі до першої групи слід віднести докази, що підтверджують учинення кримінального правопорушення та ступінь суспільної небезпеки особи. До другої - докази, що встановлюють можливість поведінки підозрюваного, обвинуваченого, яка спрямована на дії, що передбачені в пп. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник зазначає, що в усному клопотанні сторони обвинувачення нічого не зазначено, що потерпілий ОСОБА_7 наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_6 , який не утримався на ногах та впав. Намагався наздогнати нападника та здійснював декілька пострілів в сторону потерпілого. Якщо б ОСОБА_6 бажав настання смерті він би довів свій намір до кінця. Йому нічого не заважало вбити ОСОБА_7 , ніхто не припиняв його дії та не було обставин за якими його підзахисний змушений був залишити місце події.

Під час затримання ОСОБА_6 у нього було вилучено пістолет марки «Макарова» та набої до нього у кількості 16 патронів та ніж. Виходячи з того, що згідно його військового квитка під час проходження військової служби останньому видавалася гвинтівка СВД № НОМЕР_2 , автомат АК-74С та АКСУ- 74у, був обізнаний у застосуванні зброї не міг не влучити в ОСОБА_7 , а навпаки стріляв у нападника, щоб його затримати, але один постріл все ж таки потрапив у останнього.

Проходячи службу у в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 неодноразово патрулював місто Кропивницький в комендантську годину разом з працівниками поліції. Поведінка ОСОБА_7 , удар кулаком в обличчя була зухвалою і таку особу вирішив обвинувачений затримати.

Тому захисник вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України - помилкова.

Крім того, суд першої інстанції не приділив увагу тому, що згідно Висновку експерта №462 потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості, що також свідчить про те, що неправильно кваліфіковані дії обвинуваченого, оскільки нічого не заважало ОСОБА_6 вбити ОСОБА_7 . До того ж ефективний вогонь з пістолета «Макарова» 9 мм. становить до 50 метрів, а на слідчому експерименті за участю обвинуваченого постріли були на відстані 63 метри, тому ОСОБА_8 знав, що відстань недостатня для ефективного вогню, намагався затримати ОСОБА_7 , який завдав ОСОБА_6 одного удару в обличчя від якого ОСОБА_6 впав на лавку біля супермаркету.

Також захисник зазначає, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, має місце реєстрації та право власності на нерухоме майно АДРЕСА_2 . Проходить військову службу в в/ч НОМЕР_1 .

Захисник зазначає, що ним заявлялося клопотання про зупинення провадження по справі, яке не було розглянуто 06.09.2023 року. Згідно відповіді на адвокатський запит від 08.07.2023 року за підписом командира військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант командир 2 комендантського відділення 1 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_1 , вважається таким що був затриманий правоохоронними органами у відповідності до ч.2 статті 197 КГТК України про що оголошено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.04.2023 року №103.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.0.2023 №28-РС молодший сержант ОСОБА_6 звільнений з займаної посади та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , відтак наразі залишається у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 , проте не обіймає військових посад.

Беручи до уваги те, що підзахисний вважається особою, яка не має судимостей, має соціальні зв`язки, пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена доказами захисник вважає, що утримання його підзахисного під вартою не відповідає вимогам Закону.

Розгляд даної апеляційної скарги було призначено у відкритому судовому засіданні, проте в зазначений день та час учасники процесу до суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлялися у встановленому законом порядку, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у дистанційному режимі відеоконференції до апеляційного суду не надходили.

Захисник ОСОБА_5 та прокурор до початку апеляційного розгляду подали заяви, в яких вони просять проводити розгляд апеляційної скарги без їх участі.

Обвинувачений ОСОБА_6 , який утримується під вартою, повідомлений належним чином про день та час розгляду апеляційної скарги захисника, з клопотанням про його обов`язкову участь в судовому засіданні не подавав.

Враховуючи наведене апеляційний суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 406 КПК України, ухвалює рішення за результатами письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження, які надійшли з районного суду та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Водночас слід зауважити, що питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як убачається з наданих до апеляційного суду матеріалів в провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001036 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на умисний особливо тяжкий злочин направлений проти життя та здоров`я особи, та у разі доведеності вини йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Також обвинувачується у вчиненні умисного закінченого тяжкого злочину, за який передбачено покарання до семи років позбавлення волі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, які ураховуються при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини, з якими закон пов`язує можливість, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

На думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою обвинуваченого, тяжкістю кримінального правопорушення, продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою обвинуваченому є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим немає.

Отже, приймаючи рішення про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Зокрема, суд врахував особу ОСОБА_6 , його вік та стан здоров`я, а саме відсутність перешкод знаходитись в слідчому ізоляторі, дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілого, а також про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою, вчинити інше кримінальне правопорушення з чим погоджується апеляційний суд.

На думку колегії суддів, обставини, які зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на ненадання судом оцінки факту відсутності доказів вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення інкримінованого ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки такі відомості не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду, а вирішення питання доведеності висунутого обвинувачення віднесено до компетенції суду першої інстанції, яке має бути вирішено кінцевим судовим рішенням.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на обґрунтування апеляційної скарги захисника, наявна необхідність наголосити на тому, що запобіжні заходи застосовуються в тих випадках, коли особа ще не визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (діє принцип презумпції невинуватості коли особа є невинуватою). Застосування запобіжного заходу не розцінюється як покарання, а вважається тільки певними обмеженнями особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4