справа № 642/2129/19
провадження № 1-кп/642/203/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова(діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шипилівка, Попаснянського району, Луганської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, який не має постійного місця реєстрації та проживання на території міста Харкова та Харківської області, зі слів проживає в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: 07.06.2002р. Алчевським районним судом Луганської області за ч.1 ст. 186 КК України до 1 р. позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 11.02.2004р. Ленінським районним судом м. Луганська за ч.3ст.15, ч.3ст.185, ч.2 ст. 186, ст. 70, 71 КК України до 4 р.6міс. позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2р.; 05.11.2004р. Ленінським районним судом м. Луганськ за ч.2ст.186, ст. 71 КК України до 4 р.7міс. позбавлення волі; 16.01.2009р. звільнений по відбуттю строку покарання з Божковської КВ№16 Полтавської області; 28.09.2009р. Ленінським районним судом м. Луганськ за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; 08.05.2013р. звільнений по відбутті строку покарання з Суходольської КВ№36 Луганської області; 17.09.2014р. Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186, ст. 69, ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі; 12.11.2014р. звільнений по відбутті строку покарання з Старобельського СІЗО Луганської області,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2020 року близько 00 години 30 хвилин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився на платформі №3 на вокзалі ст. Харків-Пасажирський за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, що належало потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на той час спав на лавочці.

Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 о 00:30 год. 15.07.2020 року підійшов до потерпілого ОСОБА_7 , впевнився що він спить, за його діями свідки та очевидці не спостерігають, таємно витягнув з лівої зовнішньої кишені куртки, яка була одягнута на ньому мобільний телефон Samsung J700H/DS (SEK) із захисним склом, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №12844 від 27.07.2020р. - 2000 гривень 00 копійок, з чохлом із силікону, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №12844 від 27.07.2020р. - 50 гривень 00 копійок, картою пам?яті «SP» на 16 GB micro SD HC, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №12844 від 27.07.2020р. - 65 гривні 00 копійок, який поклав у праву кишеню штанів та після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми злочинними, навмисними, протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 2115 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення від 15 липня 2020 року визнав повністю, щиро покаявся у в скоєному злочині, погодився з кваліфікацією вчиненим ним діяння та пояснив, що 15 липня 2020 року вночі він пішов прогулятися третьою платформою на залізничному вокзалі, на лавочці на північній стороні по відношенню до вокзалу лежав чоловік, потерпілий ОСОБА_6 , який спав. Пройшовши біля нього, побачив, що поряд лежить телефон. Забрав телефон, цигарки Мальборо і пішов. Наступного дня у ОСОБА_5 виявили телефон Samsung Galaxy G7 2016 року в чохлі чорного кольору, сім-карту і флеш карту. Дуже жалкує про скоєне. Все майно повернув потерпілому. Збитків не завдав.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, провів судовий розгляд обвинувального акту в частині вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України щодо всіх обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів що характеризують його особистість, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі. При цьому враховано, що потерпілим ОСОБА_6 подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

Таким чином, суд приходить до висновку , що вищезазначені дії ОСОБА_5 , органом досудового слідства за ч.2 ст.185 КК України кваліфіковані правильно як таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену повторно.

Окрім того органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачується в тому що будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову, повторно, вчинив тяжкий умисний корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, 11 лютого 2019 р. приблизно о 21год. 40 хв. ОСОБА_5 , знаходячись неподалік приміських кас залізничного вокзалу «Харків-Пасажирський», розташованого за адресою: м. Харків, Привокзальна площа, 1, побачив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_8 і у нього виник умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на незаконне збагачення за рахунок відкритого викрадення чужого майна, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_5 , діючи повторно, із корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, підійшов до ОСОБА_8 та попросив у нього цигарку.

Отримавши відмову від ОСОБА_8 , ОСОБА_5 схопив останнього двома руками за куртку, потягнув на себе та почав руками перевіряти вміст кишень потерпілого, де з правої зовнішньої кишені куртки дістав правою рукою, тобто відкрито заволодів грошовими коштами потерпілого в сумі 300 гривень. В свою чергу потерпілий ОСОБА_8 , з метою припинення незаконних дій ОСОБА_5 , відштовхнув останнього від себе, на що ОСОБА_5 не бажаючи припинити свої злочинні дії, продовжуючи свій прямий умисел, діючи умисно, з метою подолання волі потерпілого ОСОБА_8 до спротиву, наніс йому один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя, чим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та спричинив останньому згідно висновку судово-медичної експертизи №09-162/19 від 14.03.2019р. тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій виличній ділянці, який за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликав незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, відповідно до п.п. 2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р.

Після чого, ОСОБА_5 скориставшись розгубленим станом ОСОБА_8 дістав лівою рукою з правої кишені куртки одягненої на потерпілому, тобто відкрито заволодів, його мобільним телефоном марки «Nokia RM980», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3624 від 20.02.2019р. складає 675 грн. Після чого, ОСОБА_5 з належним потерпілому ОСОБА_8 викраденим майном з місця скоєння злочину зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 975 гривень.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно вимог ч.1 ст. 337 КПК України.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року кожен, кого обвинувачене у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Суд оцінює надані сторонами докази, відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Однак, у даному судовому провадженні, стороною обвинувачення не дотримано вище перелічених норм ст. ст. 2, 17 КПК України, ст. 6 Конвенції та вищевказаної практики Європейського суду з прав людини.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення від 11 лютого 2019 р. не визнає, та пояснив, що події відбулись ввечері 11 лютого, о 19.56 або о 19.58 він приїхав на залізничний вокзал з м. Валки, де він був у сина з дружиною. Десь о 20.00 годині він пройшов на залізничний вокзал, зайшов в середину, пішов до турнікетів, а потім пішов назад до ескалатора, де випадково зустрів ОСОБА_9 , його брата, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і там був ОСОБА_13 і його дівчина ОСОБА_14 . Всі разом вони пішли до ескалатора і піднялись нагору. ОСОБА_5 йшов попереду, разом з ОСОБА_12 і ОСОБА_13 . Потерпілого в той день обвинувачений не бачив. До нього підійшли невідомі, не відрекомендувалися, не показали посвідчень, сказали «Все ти можеш вже нікуди не поспішати», в грубій формі поклали його на землю вдягли кайданки і сказали, що зараз йому все пояснять. ОСОБА_15 сказав «що сталося, знімайте з нього кайданки». Також ОСОБА_5 зазначив, що коли він лежав на підлозі, йому на поперек сів поліцейський ОСОБА_16 , поліцейський ОСОБА_17 сидів у нього на плечі і бив по правому вуху, а інший оперативний співробітник невеликого зросту поклав йому до правого заднього карману телефон і 300 гривень, тому він почав кричати «хлопці, мені щось підклали». ОСОБА_15 почав кричати «що ви робите?». Через декілька хвилин співробітники поліції підняли його за руки і ноги і понесли до виходу в сторону площі, де супермаркет АТБ. Поставили на ноги, сказали не смикатись. Потім обвинувачений зазначив, що він двічі намагався витягти те, що йому поклали в задній карман, але в нього це не вийшло. Тільки коли його вели до лінійного відділку поліції він побачив поряд з собою двох патрульних в поліцейській формі, які йшли поряд з тими, хто його скрутив. ОСОБА_5 завели до районного відділку поліції, де з одного боку сходів стояв начебто потерпілий ОСОБА_18 , без ознак побоїв на обличчі і з ним розмовляв оперативник ОСОБА_19 , коли ОСОБА_20 завели до відділку ОСОБА_19 показав на нього ОСОБА_18 і спитав «Запам`ятав?», той відповів «Так, запам`ятав» ОСОБА_19 додав «Він у тебе щось украв». Також ОСОБА_5 додав, що його підняли до кабінету, де він сидів на підлозі в кайданках і співробітники поліції казали йому, що він у когось вкрав телефон. Потів до кабінету зайшов слідчий, якому ОСОБА_20 пояснив, що він нікого не грабував, він тільки приїхав і має квиток і не встиг би нікого пограбувати. При понятих він зазначав, що не буде давати свідчень без адвоката, вони погодились, але співробітники поліції погрожували їм ображаючи ОСОБА_20 «мразотою і злодієм». Але захисник так і не прибув. Він прийшов лише тоді, коли всі слідчі дії було проведено десь близько першої години ночі.

Допитаний потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив що події відбувались взимку, у лютому місяці, біля 19-00 год. На Південному Вокзалі у потерпілого були справи, він зустрічався з друзями та на момент події, вже збирався додому. ОСОБА_8 був одягнений у зимову куртку та шапку. Потерпілий пішов справляти «нужду» на задньому дворі приміських кас. ОСОБА_5 підійшов до нього та попросив цигарку, потерпілий відмовив. ОСОБА_5 був одягнений у зимову куртку темну, з якимось кольоровими вставками, чи в шапці, чи в капюшоні, без рукавичок, обличчя відкрите. Далі обвинувачений почав нишпорити по кишенях куртки потерпілого. Потерпілий опір не чинив, а тільки казав, що не треба цього робити та намагався відштовхнути. ОСОБА_5 наніс потерпілому удар правою рукою по лівій щоці та забрав у нього чорний телефон та грошові кошти у розмірі 300 грн, які лежали у кишені куртки. Телефон був без сім-картки, він на нього слухав музику. Потім ОСОБА_5 побіг у протилежному напрямку у сторону парковки. Хто точно викликав поліцію, потерпілий не пам`ятає, може він сам, а може свідок по справі. Приїхала поліція і почала проводити слідчі дії такі як впізнання, відібрання пояснень, допит, проведення судово-медичної експертизи. ОСОБА_5 він впізнав по рисам обличчя, по бровам, по розмові та голосу. Викрадений телефон йому начебто подарувала бабуся, чи гроші на його придбання. Точно не пам`ятає. Чек про придбання телефону не пам`ятає як опинився у слідчого, може сам його надав, а може сам слідчий здійснив виїмку в магазині «Соллі». На слідчий дії впізнання, практичні всі особи були однакові, обвинувачений був без шапки. Потерпілий зазначив, що йому слідчий повернув грошові кошти у якості «компенсації» у розмірі 700 грн. за телефон та очікуваний час. На потерпілого ОСОБА_8 фізичного на психологічного характеру дій з боку працівників поліції не застосовувалось. Не зміг пояснити чому оператору «102» вказував на одяг нападника не так як потім під час слідчого експерименту;

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснив, що взимку, точну дату він не пам`ятає, оскільки пройшло дуже багато часу, він знаходився на Південному Вокзалі за приміськими касами та став свідком сутички між обвинуваченим та потерпілим. Він бачив, як один чоловік «мутузив» іншого. Потім приїхала поліція. Зі свідком проводились слідчі дії. Він впізнає ОСОБА_5 як особу, яка вчинила напад на потерпілого та нанесла йому удар. Він не пам`ятає у що були одягнені чоловіки та чи забирав обвинувачений щось у потерпілого. Зазначив, що на попередніх засіданнях він давав більш детальні пояснення, оскільки тоді пройшло не так багато часу;

Допитані за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснив, що 11.12.2019 року він з братом ОСОБА_23 та друзями приїхали до м. Харків на електричці сполученням Лозовеньки-Харків на Південний Вокзал. Перед ескалатором випадково зустріли друга ОСОБА_24 і разом пішли у напрямку магазину «АТБ», тоді як якісь люди у кількості 4-5 чоловік скрутили ОСОБА_24 , вдарили електрошокером, поклали на підлогу та щось поклали у кишеню. ОСОБА_25 теж кричав, що йому щось поклали. Хтось із друзів сказав, що треба все зняти на телефон. Один із людей наніс удар ОСОБА_12 в область носа, і ОСОБА_26 у область кадика. Потім ці люди ОСОБА_27 підняли на понесли кудись. В той день, ОСОБА_28 був у тверезому стані, привітав свідка з Днем Народження. Як свідок зрозумів, що люди, які затримали ОСОБА_20 були працівниками поліції, він точно сказати не може, але зазначив, що 2 з них були у формі.

Допитані за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_29 у судовому засіданні пояснив, що 11.12.2019 року він з братом та друзями приїхали до м. Харків на електричці сполученням Лозовеньки-Харків на Південний Вокзал. Перед ескалатором на терміналі, через хвилин 5, як приїхали, випадково зустріли знайомого ОСОБА_24 і разом пішли у напрямку магазину «АТБ», тоді як якісь люди у кількості 4-5 чоловік скрутили ОСОБА_24 , схватили за руки, почали приживати до підлоги, вдарили електрошокером та щось поклали у праву кишеню, що саме, він не бачив, схоже на телефон, який чимось закритий, як бумагою. ОСОБА_25 теж кричав, що йому щось поклали. Хтось із друзів сказав, що треба все зняти на телефон. Один із людей наніс удари йому та ОСОБА_12 . Потім ці люди понесли ОСОБА_27 в сторону поліцейської дільниці. Працівники поліції нічого не казали та не пояснювали.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ч.2 ст. 228 КПК України вбачається, що особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.

Згідно рапорту (т.1 а.с.139) вбачається, що 11.02.2019р. о 22.10 ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст.208 КПК України, 12.02.2019р. о 00.50 був призначений адвокат ОСОБА_30 . Згідно доручення №754 від 12.02.2019р. видане о 01год.15хв. (т.1 а.с.183) вбачається, що адвокат ОСОБА_31 була викликана слідчим до Холодногірського ВП Головного Управління НП в Харківській області, вул. Маліновського,1 на 12.02.2019р. о 02 год.15хв.

Незважаючи на те, що було призначено та викликано захисника ОСОБА_32 для надання правової допомоги підозрюваному ОСОБА_5 , слідчий продовжив проводити слідчі дії без участи захисника. Проте результати вказаних слідчих дій згідно п.3 ч.2 ст. 87 КПК України не можуть бути визнані допустимими як докази, оскільки вказані слідчі дії проведені без участі захисника.

Під час дослідження письмових доказів у справі, а саме протокол пред`явлення особи для впізнання від 12.02.2019р., згідно якого свідок ОСОБА_21 під № 3 впізнав особу ОСОБА_20 , як особу яка знаходилась поруч з потерпілим, після чого останній заявив про його пограбування, а також протокол пред`явлення особи для впізнання від 12.02.2019р., згідно якого потерпілий ОСОБА_8 під №4 вказав на ОСОБА_5 як на особу яка здійснила відносно нього грабіж, суд приходить до висновку, що вказані протоколи є недопустимими доказами у справі, враховуючи допущені порушення під час їх отримання.

Згідно наданих фото таблиць до вищевказаних протоколів, вбачається, що ОСОБА_5 на впізнанні знаходився без головного убору, тоді як інші особи знаходились із покритими головами. Крім цього, вказана дія була проведена без участі захисника.

Під час розгляду справи судом також були дослідженні наступні докази надані стороною обвинувачення на підтвердження провини ОСОБА_5 :

- заява ОСОБА_8 від 11.02.2019р. зареєстрована за №3035 о 21-53 год. з якої вбачається, звернення останнього до Холодногірського відділу поліції з проханням прийняти міри до чоловіка циганської зовнішності, який 11.02.2019р. о 21-40 год. знаходячись на території вокзалу ст. Харків-пасажирський, відкрито заволодів його грошовими коштами у розмірі 300грн., а також мобільним телефоном Нокіа чорного кольору та спричинив тілесні ушкодження (т. 1 а.с.138);

- рапорт інспектора Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_33 вбачається, що 11.02.2019р. отримано заяву та реєстровано за №3035 за правовою кваліфікацією ч.2 ст. 186 КК України. Крім цього, згідно повідомлення ОСОБА_8 розпочате кримінальне провадження за №0000373. 11.02.2019р. о 22-10 год. був затриманий ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, 12.02.2019р. о 00-50 було проінформовано Харківський обласний Центр з надання безоплатної правової допомоги, та призначений адвокат ОСОБА_35 (т.1 а.с.139);

- протокол огляду місця події від 11.02.2019р. почато огляд о 22-15 год. і закінчено о 22-25 год. ділянка місцевості розташована біля «Приміських кас» на південному вокзалі у м. Харкові за адресою: м. Харків, пл. Привокзальна, 1, знаходячись біля яких ОСОБА_8 показав де відносно нього було вчинено грабіж, а саме через приміщення приміських кас пройшовши 15 метрів в сторону колії першої платформи, біля будівлі, що розташована від нього з правої сторони, після чого пройшовши близько 3 метрів вправо вказав на місце, де відносно нього вчинено грабіж. Крім цього, вказав у бік куди втік нападник, а саме в сторону «Терміналу Б» північного напрямку (т.1 а.с.140-141) із фототаблицями до нього. Зазначений доказ не вказує безпосередньо на ОСОБА_5 як на особу причетну до пограбування ОСОБА_8 ;

- протокол огляду місця події від 11.02.2019р. розпочатий о 22.50 та закінчений о 23.25 год., встановлено, що в приміщенні службового кабінету відділення поліції на станції Харків-Пасажирський по вул. Котляра, 7 знаходився чоловік, одягнений в чорну куртку, сині джинси, коричневі черевики. Так, у затриманого ОСОБА_5 в задньому кармані його джинсів маються речі, які з його слів йому засунули працівники поліції під час затримання. Після цього, ОСОБА_5 самостійно дістав з задньої лівої кишені джинсів, мобільний телефон Нокіа та грошові купюри номіналом 200 і 100 грн. (т.1 а.с.146-150) із фото таблицями до нього. Суд погоджується з доводами сторони захисту згідно до яких вказана слідча дія проводилась не на місці події а в службовому кабінеті, без присутності захисника і по суті мав місце особистий обшук ОСОБА_5 . Оскільки вказані події відбувались без захисника , ОСОБА_5 не було роз`яснено право на захист і він від захисника не відмовлявся, обов`язок уповноваженої особи що здійснила затримання на повідомлення центру з надання БВП допомоги було виконано тільки об 00:45 наступної доби суд вважає вказаний протокол огляду місця події недопустимим доказом;

- висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи №185-2019р. від 12.02.2019р. проведено судово-медичне дослідження ОСОБА_8 , у останнього виявлено тілесні ушкодження: крововилив у лівій скуловій області, яке за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень (т.1 а.с.132). Зазначений доказ не вказує безпосередньо на ОСОБА_5 як на особу причетну до пограбування ОСОБА_8 ;

- відомості щодо потерпілого ( т.1 а.с.153- 154) згідно до яких потерпілий ОСОБА_8 раніше не судимий. Зазначений доказ не вказує безпосередньо на ОСОБА_5 як на особу причетну до пограбування ОСОБА_8 ;

- протокол огляду місця події від 19.03.2019р. розпочатий о 17.24 та закінчений о 17.35 було проведено огляд місця події, а саме ділянки місцевості, що розташована на території Північного вокзалу в м. Харкові, згідно якого вбачається відсутність камер спостереження (т.1 а.с.186 з фото таблицями до нього). Зазначений доказ не вказує безпосередньо на ОСОБА_5 як на особу причетну до пограбування ОСОБА_8 ;

- протокол огляду предметів від 13.02.2019р. розпочатого о 09.00 год. закінчено о 10.30 год. вбачається, що за участю учасників процесу було оглянуто речі які були виявлені у ОСОБА_5 (т.1 а.с. 193-197 із фото таблицями до нього). Оскільки вказаний доказ є похідним від протоколу огляду місця події від 11.02.19р. суд також визнає його недопустимим;

- висновок експерта №3624 за результатами товарознавчого дослідження від 20.02.2019р. згідно до якого ринкова вартість мобільного телефону торгівельної марки «Нокіа», з урахування якості зносу станом на 11.02.2019р. складає 675,00 грн. (т.1 а.с.208-210). Оскільки вказаний доказ є похідним від протоколу огляду місця події від 11.02.19р. суд також визнає його недопустимим;;

- протокол проведення слідчого експерименту від 18.02.2019р. вбачається проведення слідчого експерименту з метою перевірки і уточнення показів потерпілого ОСОБА_8 (т.1 а.с.211-213). Зазначений доказ не вказує безпосередньо на ОСОБА_5 як на особу причетну до пограбування ОСОБА_8 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 26.02.2019р. вбачається проведення слідчого експерименту з метою перевірки і уточнення показів свідка ОСОБА_21 (т.1 а.с. 221-222). Зазначений доказ не вказує безпосередньо на ОСОБА_5 як на особу причетну до пограбування ОСОБА_8 ;

- лист Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування від 28.02.2019р. вбачається, що згідно системи реєстрації дзвінків на спецлінію «102» 11.02.2019р. о 21.53 год. з телефонного номеру НОМЕР_1 надійшло повідомлення від ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 про скоєний грабіж відносно нього (т.1 а.с.231). Зазначений доказ не вказує безпосередньо на ОСОБА_5 як на особу причетну до пограбування ОСОБА_8 ;

- протокол огляду диску та прослуховування аудіо запису від 01.03.2019р. який було досліджено в судовому засіданні, встановлено аудіо запис до служби «102» про вчинений грабіж відносно ОСОБА_8 (т.1 а.с.232-233) із додатком, а саме диском.

Судом у судовому засіданні був оглянути телефон, гаманець, банківські картки та флешки. Оскільки вказані докази є похідними від протоколу огляду місця події від 11.02.19р. суд також визнає їх недопустимими.

Пояснення ОСОБА_5 про те що під час нападу на ОСОБА_8 він перебував в іншому місці та при затримання співробітники поліції застосовували до нього фізичну силу, поклали у задню кишеню джинсів предмети що в подальшому були вилучені під час огляду місця події не спростовані стороною обвинувачення, показами свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_34 та не спростовані довідками СІЗО (т.1 а.с. 22-23) а також внесенням до ЄРДР за № 00000072 від 19.02.2019р. повідомлення за правовою кваліфікацією ч.2 ст. 365 КК України (т. 3 а.с. 128-131, 213- 216).

Судом встановлено що потерпілий ОСОБА_8 під час свого дзвінку оператору «102» повідомляв що чоловік який напав на нього був одягнутий у куртку чорного кольору, а на голові у нього був одягнутий капюшон. Під час вже слідчого експерименту 18.02.2019 року вказував на нападника як на чоловіка циганської зовнішності одягнутого у синю куртку з коричневими вставками. Вказані розбіжності під час судового розгляду потерпілий не зміг пояснити та усунути. Дослідженими доказами а також показами потерпілого не доведено джерело походження закупівельного акту на мобільний телефон від 03.02.2019р. СК «Соллі» та спосіб його отримання слідчим.

Потерпілий в судовому засіданні пояснив що слідчим йому було «компенсовано» 700 грн. однак не зміг пояснити за що отримав ці кошти.

Таким чином зібраних доказів, які судом не визнані неналежними, недостатньо для висновку поза розумним сумнівом про причетність обвинуваченого до пограбування ОСОБА_8 .

Дослідивши всі докази надані сторонами кримінального провадження, з урахуванням презумпції невинуватості суд приходить до висновку про недостатність встановлених доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у суді та вичерпання можливостей їх отримання.

У відповідності до п. 1. ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду як джерело права. Згідно цієї практики принцип презумпції невинності вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який йому ставиться в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів повинен тлумачитись на користь підсудного (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgmentof 6 December 1988, Series A no. 146, р. 33 § 77).

Ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вказане встановлено і в ст. 17 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Поза межами оцінки суду в даному кримінальному провадженні перебувають питання відповідальності потерпілого, оскільки її види можуть бути різними, проте кримінальна відповідальність може наставати виключно за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, тобто передбаченого КК України суспільно небезпечного винного діяння, вчиненого належним суб`єктом.

За таких обставин, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, законності, рівність перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами провадження їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, дослідивши всі обставини кримінального провадження та кожний поданий сторонами доказ та їх сукупність, вважає, що за результатами даного судового розгляду не достатньо доведено, що ОСОБА_5 вчинив діяння за яким йому пред`явлено обвинувачення оскільки не доведено його причетність до скоєння правопорушення передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Оскільки достатніх та допустимих доказів вчинення кримінального правопорушення, суду не надано, суд вважає необхідним виправдати ОСОБА_5 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення вказаного кримінального правопорушення обвинуваченим.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має не погашену судимість, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дитину 2018р.н.

Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є щире каяття щодо крадіжки.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_5 покарання межах ст.185 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі, оскільки його виправлення на думку суду не можливе без ізоляції від суспільства. При цьому суд враховує що ОСОБА_5 двічі було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на особисте забов*язання однак покладені обов`язки ОСОБА_5 не виконував та повторно вчиняв кримінальні правопорушення що свідчить про стійку кримінальну спрямованість. Вказане підтверджується також досудовою доповіддю органу пробації ( т.1 а.с. 74-75).

Призначене судом покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільних позовів не заявлено.

Долю речових доказів по справі вирішити згідно зі ст. 100 КПК України.

Розподілити процесуальні витрати відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним скасувати арешти, накладені ухвалами Ленінського райсуду м. Харкова від 16.07.20р. та від 13.02.2019 р.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України за якими призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

В строк відбування покарання ОСОБА_5 зарахувати час його тримання під вартою з 11.02.19р. по 23.07.19р., та з 23.07.20р. по 13.09.21р., у відповідності з вимогами ч.5 ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню на час ухвалення вироку не застосовувався.

ОСОБА_5 визнати невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та виправдати по суду у зв`язку з недоведеністю вчинення вказаного кримінального правопорушення обвинуваченим.

Скасувати арешти майна, накладені ухвалами Ленінського райсуду м. Харкова від 16.07.20р. та від 13.02.2019 р.

Речові докази:

- компакт-диск із цифровою копією повідомлення до служби «102» - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- майно, вилучене 11.02.2019р. у ОСОБА_5 , а саме: дві банківські картки "ПриватБанку" "Gold" з номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , банківська картка "Ощадбанку" з номером НОМЕР_4 , мобільний телефон Xiomi Redmi S2 IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , з сім-карткою оператора "Vodafone" із номером НОМЕР_7 , гаманець коричневого кольору схожий на шкіряний фірми "ROSEBIRD", флеш носій 4GB в корпусі рожевого кольору, флеш носій "Transcend" 16GB в корпусі білого кольору, ніж розкладний в чохлі чорного кольору, кусачки універсальні в чохлі чорного кольору, викрутки 3 шт., пінцет, флеш карти пам`яті типу MicroSD об`ємами пам`яті на 1GB, 4GB, 8GB, 32GB - повернути власнику ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон Nokia RM980 в корпусі чорного кольору IMEI 1: НОМЕР_8 , IMEI 2: НОМЕР_9 , з сім-карткою мобільного оператора "Lifecell" із номером НОМЕР_10 , грошові кошти в сумі 300 гривень купюрами номіналом 100 гривень (серія та номер ЕИ7848235), та купюра номіналом 200 гривень (серія та номер УГ4604367) - повернути власнику - потерпілому ОСОБА_8 ;

- мобільний телефон Samsung J7, переданий на відповідальне зберігання власнику - потерпілому ОСОБА_6 залишити власнику;

- диск з відеозаписом наданий ст. Харків-Пасс. - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення судово товарознавчої експертизи №12844 від 27.07.20 у розмірі 980 грн.64 коп.

Витрати за проведення товарознавчої експертизи №3524 від 20.02.19 у розмірі 1144 грн. - залишити за рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1