Справа № 642/2215/23
Провадження № 1-кп/642/265/23
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000258 від 10 лютого 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Бабаї Харківського району Харківської області, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно непрацевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразового судимого:

- 04.06.2002 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України, звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 31.03.2004 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. 23.05.2006 звільнений на умовно-достроковий строк 11 місяців 11 днів;

- 04.04.2008 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 28.10.2010 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 26.01.2011 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 26.06.2014 з Харківської ВК № 43, на підставі ст. 81 КК України, на умовно-достроковий строк 5 місяців 13 днів;

- 08.09.2015 Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 19.08.2017 з Харківської ВК № 43 на підставі ст. 81 КК України, на умовно-достроковий строк 4 місяці 11 днів;

- 12.06.2020 Ленінським районним судом м. Харкова за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту. Звільнений 13.12.2020 з Диканівської ВК № 12 по відбуттю строку покарання;

- 13.06.2022 Київським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи засудженим за вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів, останній раз 13.06.2022 за вироком Київського районного суду м. Полтави за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, на шлях виправлення не встав та знову вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 усвідомлюючи про кримінальну караність злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, ігноруючи вимоги ст.ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 №60-95-ВР (в редакції Закону №530-У від 28.12.2015), Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, наказу Міністерства охорони здоров`я України №481 від 20.08.2008 та наказу Міністерства охорони здоров`я України № 634 від 29.07.2010 «Про внесення змін до Наказу міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 №188, 09.02.2023, у невстановлений час, однак не пізніше 12 год. 50 хв., у невстановленому місці, знайшов на поверхні землі два прозорих полімерних зіп пакети, всередині яких перебувала особливо небезпечна психотропна речовина, та тим самим незаконно придбав за вказаних обставин особливо небезпечну психотропну речовину PVP, яку поклав до своєї зовнішньої лівої кишені куртки, яка була одягнута на ньому, та почав незаконно зберігати для подальшого власного вживання, без мети збуту, до моменту вилучення.

09.02.2023, близько 12 год. 50 хв. під час патрулювання заступником командира роти № 2 роти № 3 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_6 , інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_7 , та інспектором зводу № 2 роти № 3 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_8 території Холодногірського району міста Харкова, за адресою: м. Харків, вул. Юмашева, 15, було виявлено громадянина ОСОБА_4 .

Згідно ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію України», в ході проведення превентивних поліцейських заходів було здійснено перевірку документів, проведено бесіду, у ході проведення якої громадянин ОСОБА_4 повідомив, що має при собі два прозорих полімерних зіп пакети з порошкоподібною речовиною білого кольору, а саме в куртці зовнішнього лівого карману, обіг якої заборонено PVP, який він зберігає для власного вживання, без мети збуту.

У подальшому, під час проведення огляду місця події 09.02.2023, в період часу з 13 год. 46 хв. по 13 год. 53 хв., ОСОБА_4 , з лівого зовнішнього карману куртки видав два прозорих полімерних пакети, всередині яких перебувала порошкоподібна речовина білого кольору.

Згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України №СE-19/121-23/3185-НЗПРАП від 23.03.2023, надані на дослідження речовини масою: 0,5035 грам, 0,5181 грам, містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину PVP. Маса PVP (в перерахунку на масу) склала: 0,4175 грам, 0,4348 грам.

Таким чином, ОСОБА_4 , всупереч вимогам Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів, та зловживання ними», Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», у вище зазначену дату виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP. Згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України №СE-19/121-23/3185-НЗПРАП від 23.03.2023 надана на дослідження порошкоподібна речовина, містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP. Маса PVP, в перерахунку на масу наданої на дослідження речовини, складає: 0,8523, що віднесена до психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту, вчинений протягом року після засудження за цією статтею.

Також встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реалізуючи свій злочинний намір, за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, у невстановленому місці та у невстановлений період часу, але не пізніше 00.48 години 12.02.2023, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без передбаченого п.2, п. 9. п.10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.1992 року № 576 (зі змінами), п. 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622 (зі змінами), здійснив придбання бойового припасу у невстановленої особи, а саме: корпусу гранати «Ф-1», та запалу «УЗРГМ-2» з маркуванням «79-85, 11», «386-150-85», які згідно висновку експерта № 8907/8925-8939 від 27.02.2023 року в цілому складають ручну осколкову гранату дистанційної дії оборонного типу «Ф-1», яка належить до категорії бойових припасів, (вибухових пристроїв) військового призначення.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив всі дії, які вважав необхідними для придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Відразу після цього ОСОБА_4 в неустановлений досудовим розслідуванням період часу продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір з моменту незаконного придбання, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, в порушення п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року № 2471-ХІІ (зі змінами), без передбаченого п. 2, п. 9. п. 10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.1992 року № 576 (зі змінами), п. 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622 (зі змінами), здійснював зберігання незаконно придбаних ним зазначених вище бойових припасів за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив всі дії, які вважав необхідними для здійснення зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Протиправна, злочинна діяльність ОСОБА_4 , пов`язана з незаконним поводженням з незаконно придбаними ним бойовими припасами була припинена оскільки, 12.02.2023 року близько 00:48 години, ОСОБА_4 перебуваючи в громадському місці біля будинку 22/1 по вул. Таганській у м. Харків, привів в дію підривник та здійснив підрив гранати типу Ф-1.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив всі дії, які вважав необхідними для здійснення носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання та носіння бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Крім того встановлено, що 12.02.2023 року ОСОБА_4 близько 00:48 години, перебувають у громадському місці біля будинку 22/1 по вул. Таганській у м. Харків, діючи умисно, демонструючи явну неповагу до суспільства, діючи безпричинно з хуліганських спонукань, проявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, ігноруючи, що поблизу розташовані будинки в яких мешкають люди, розташовані автомобілі, можуть ходити стороні особи, крім того наражаючи на небезпеку своє життя, сторонніх осіб та крім того, наражаючи на небезпеку життя своєї співмешканки ОСОБА_9 , яка в той час знаходилась поряд з ОСОБА_4 дістав з правої кишені надітої на ньому куртки гранату типу Ф-1, заздалегідь пристосовану для нанесення тілесних ушкоджень, далі за допомогою своїх пальців руки, від`єднав кільце з чеки підривника запобіжника, таким чином привів в дію підривник, далі за допомогою кидка своєї правої руки, кинув приведену в дію гранату типу Ф-1 в бік будинку та розташованих поряд автомобілів, а саме: автомобіля марки «Шевролет Лачетті» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_10 , та автомобіля марки «Чері М 11» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить потерпілій ОСОБА_11 , які були розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , в результаті чого стався вибух в ході якого осколками даної гранати було пошкоджено вищевказані автомобілі.

Досягнувши бажаного результату та злочинної мети ОСОБА_4 припив свої протиправні хуліганські дії лише після здійснення вибуху гранати Ф-1, в результаті хуліганських дій ОСОБА_4 які супроводжувалися грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням іншого предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень було пошкоджено автомобіль марки «Шевролет Лачетті» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ., який належить потерпілому ОСОБА_10 , чим було спричинено останньому матеріальний збиток за результатами судово транспортно-товарознавчої експертизи №СE-19/121-23/5790-АВ від 3103.2023 року на загальну суму 205150 гривень 00 копійок, та автомобіль марки «Чері М 11» д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_5 , який належить потерпілій ОСОБА_11 , чим було спричинено останній матеріальний збиток за результатами судово транспортно-товарознавчої експертизи №СE-19/121-23/5790-АВ від 3103.2023 року на загальну суму 126399 гривень 37 копійок, після чого, місце скоєння злочину ОСОБА_4 залишив.

Крім, того згідно висновку експерта № 8907/8925-8939 від 27.02.2023 металеві уламки та металеві предмети, вилучені 12.02.2023 в ході огляду місця події біля будинку по вулиці Таганській, 22/1, в м. Харків, являються частинами (осколками) корпуса бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 та уніфікованого підривника дистанційної дії до ручних гранат модернізовано типу УЗРГМ-2, які вибухнули, а саме:

спусковим важелем запалу ручних осколкових гранат дистанційної дії УЗРГМ-2, фрагментом корпусу накольного механізму уніфікованого запалу ручної гранати УЗРГМ (УЗРГМ-2), фрагментом бойової пружини накольного механізму уніфікованого запалу ручної гранати УЗРГМ (УЗРГМ-2), шайбою ударника запала ручної гранати УЗРГМ (УЗРГМ-2), ударником запала ручної гранати УЗРГМ (УЗРГМ-2), фрагментами з`єднувальної втулки запала УЗРГМ (УЗРГМ-2), фрагментами корпусу ручної осколкової гранати оборонного типу Ф-1, які в цілому складають бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1, яка належить до категорії бойових припасів, (вибухових пристроїв) військового призначення.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене із застосуванням іншого предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Показання ОСОБА_4 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушень, добровільності та істинності його позиції за вказаним вище обвинуваченням.

При цьому, свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 296 КК України визнає частково, вказує, що у нього не було умислу на спричинення будь-якої шкоди та пояснив суду, що автомобілі потерпілих мали пошкодження до моменту випадкового вибуху гранати за його участі.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 4 ст. 296 КК України суд, вислухавши показання обвинуваченого, потерпілих, свідка та дослідивши інші докази у справі, вважає, що винуватість обвинуваченого доведена повністю і об`єктивно підтверджується належними та допустимими доказами.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що під час подій 12.02.2023 було чутно вибух, сприйняла цей звук, як ракетний удар, у зв`язку з повітряною тривогою, за яких обставин він стався дізналась потім, однак у неї та сусіда були пошкодженні автомобілі, вони викликали поліцію, яка розбиралася на місці вибуху. Автомобіль був пошкоджений раніше під час ракетного обстрілу, однак він був відреставрований, а в результаті вибуху гранати знов зазнав пошкоджень, а саме йог частини як водійські дверцята, крило та біля скла, що відображається у висновку експертизи.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що автомобіль належить йому особисто, в той день коли він йшов на роботу, прибрав сніг та побачив, що є пошкодження його транспортного засобу, а саме заднього скла, вм`ятина багажнику та бамперу, в результаті яких дій не знає, дізнавшись згодом від поліцейських.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що після комендантської години при виході з будинку, в одній руці її цивільний чоловік ніс пакет з мусором, а в іншій тримав в руці гранату, коли йшли по сходах відбувся маленький конфлікт, що спровокувала вона, в цей час у руках ОСОБА_12 була граната, на її погляд не справжня, та у нього випадково зачепився палець в рукавичці за кільце, побачивши це їй прийшлось забігти за будинок з іншого боку сторони під`їзду, оскільки була перелякана, як і її чоловік. Відбувся вибух, який пошкодив своїми осколками прилеглу територію.

Сторона обвинувачення так і сторона захисту не наполягали на допиті інших свідків обвинувачення в судовому засіданні.

Судом досліджені письмові докази надані стороною обвинувачення, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні кримінального правопорушення.

- Протокол огляду місця події від 12.02.2023 в ході проведення якого слідчий СВ ВП № 2 ХРУП № З ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_13 , за участі спеціаліста ОСОБА_14 по кримінальному провадженню №0000258 від 10.02.2023, провів огляд ділянки місцевості, яка розташована за адресою : м. Харків, вул. Таганська, 22/1. На стіні будівлі маються пошкодження фасаду будівлі. На місці вибуху та ділянки території було виявлено та вилучено металеві уламки (фрагменти) різних форм та розмірів, які спеціалістом з вибухівки техніком ідентифіковані, як фрагменти (уламки) від корпусу гранати Ф-1 та запалу, типу УЗРГМ. Також, навпроти місця вибуху, де розташований будинок за адресою : м. Харків, пров. 2-й Таганський, 2, знаходяться припарковані автомобілі : марки «Шевролет Лачетті» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_10 , та автомобіля марки «Чері М 11» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить потерпілій ОСОБА_11 ;

-Висновок експерта №8907/8925-8939 за результатами проведення судової вибухо технічної експертизи, згідно якої надані на дослідження металеві фрагменти, які були упаковані в сейф- пакет Національної поліції України ЕХР 0302892, є:

-об`єкт №1 групи «1» - спусковим важелем запалу ручних осколкових

гранат дистанційної дії УЗРГМ-2;

-об`єкт №2 групи «1» - фрагментом корпусу накольного механізму

уніфікованого запала ручної гранати УЗРГМ (УЗРГМ-2);

-об`єкт №3 групи «1» - фрагментом бойової пружини накольного

механізму уніфікованого запала ручної гранати УЗРГМ (УЗРГМ-2);

-об`єкт №4 групи «1» - шайбою ударника запала ручної гранати УЗРГМ (УЗРГМ-2);

-об`єкт №5 групи «1» - ударником запала ручної гранати УЗРГМ (УЗРГМ-2);

-об`єкт №№6-11 групи «1» - фрагментами з`єднувальної втулки запала УЗРГМ (УЗРГМ-2);

- об`єкти групи «2» - фрагментами корпусу ручної осколкової гранати оборонного типу Ф-1.

2. Уніфіковані запали ручних гранат УЗРГМ (УЗРГМ-2) є комплектуючими елементами ручних осколкових гранат РГД-5, Ф-1, РГ-42 і належать до засобів підриву.

Корпус ручної осколкової гранати Ф-1 без запалу (засобу підриву) належить до заряду вибухової речовини у міцному корпусі.

Корпус гранати Ф-1 (заряд вибухової речовини у міцному корпусі), споряджений запалами УЗРГМ або УЗРГМ-2 (засобами підриву), складають гранату Ф-1, яка належать до категорії бойових припасів військового призначення.

3. Запали ручних гранат УЗРГМ (УЗРГМ-2) містять вибухову речовину загальною масою 1,3 г (ініціюючі вибухові речовини ТНРС 0,15±0,05 г та азид свинцю 0,2 г, а також бризантну вибухову речовину тетрил 1,0 г).

Корпуси гранат Ф-1 містять 50-56 г вибухової речовини - тротилу (тринітротолуолу), розташованого у міцному чавунному корпусі.

4. Аналіз характеру механізму утворення наданих на дослідження осколків корпусу гранати Ф-1 та механізму руйнування та деформації фрагментів запалу, свідчать про те, що вони були утворені і сформовані внаслідок вибуху заряду вибухової речовини, яку містив корпус гранати. Вибух стався штатним для даного виду бойового припасу способом, а саме шляхом спрацювання детонатора запалу із подальшою детонацією основного заряду.

- Висновок експерта від 31.03.2023 за № СЕ-19/121-23/5790-М, згідно якого, ринкова вартість автомобіля СНЕVROLET Lacetti, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN номер НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , чорного кольору, з урахуванням умов та обмежень, зазначених в дослідницькій частині, станом на 12.02.2023, становить: 205150,00 грн. (двісті п`ять тисяч сто п`ятдесят гривень 00 копійок).

- Висновок експерта від 13.04.2023 за № СЕ-19/121-23/5789-М, згідно якого, ринкова вартість колісного транспортного засобу Сhеrу М11, 2012 року випуску, робочий об`єм двигуна - 1597 см3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова (шасі) НОМЕР_8 , з урахуванням умов та обмежень, зазначених в дослідницькій частині, станом на 12.02.2023 року становить 126399,37 (сто двадцять шість тисяч триста дев`яносто дев`ять гривень) 37 копійок.

Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимогст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень встановленою та доведеною у повному обсязі, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 309 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за цією статтею; за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання та носіння бойових припасів, без передбаченого законом дозволу; за ч. 4 ст. 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене із застосуванням іншого предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Що стосується доводів сторони захисту, що вина в хуліганстві є не доведеною, а прокурором не надано доказів на підтвердження наявності умислу за кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 КК України суд зазначає наступне.

Норми, передбачені ч. 1 ст. 296 КК, - хуліганство (основний склад злочину) та ч. 4 цієї самої статті, з-поміж інших ознак, - хуліганство, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї (кваліфікований склад злочину), визначають обсяг (стан, зміст, певну сукупність) суспільних відносин, які охороняються їх дією, і водночас визначають умови, характер, підстави застосування заходів примусу до суб`єктів, які порушили встановлений ними обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.

Об`єктом захисту цих норм є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у повазі та ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу. Хуліганські дії, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях. Водночас громадський порядок може бути порушений і за відсутності сторонніх осіб чи у присутності лише потерпілого (вночі, у безлюдному місці, у квартирі). Хуліганські дії можуть супроводжуватися ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно.

Разом із тим, надавати правильну кримінально-правову оцінку хуліганству та відмежовувати його від інших кримінально караних діянь належить, зокрема, за об`єктом злочину і такою ознакою суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Особливість мотиву хуліганства (явна неповага до суспільства) полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), протиставити себе іншим чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і установлених у суспільстві правил поведінки.

У контексті зазначеного слід послатися й на роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», в яких зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

П. 9 вказаної постанови Пленуму, передбачено, що вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 296 КК), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Твердження ОСОБА_4 про те, що він підірвав гранату, оскільки чека із неї випадково вийнялась коли він діставав її з кишені, є неспроможними.

Так, свідок ОСОБА_9 вказує на те, що з ОСОБА_4 у неї відбувся конфлікт, а випадкове вилучення чеки з гранати у спосіб, на який вказує ОСОБА_4 на переконання суду є малоймовірним.

Покази потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 послідовні, щодо подій, під час яких у них були пошкоджені автомобілі, що підтверджуються висновками відповідних експертиз.

В той же час на досудовому розслідуванні так і під час судового розгляду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням не заявили.

Аналізуючи усі зібрані у справі докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд доходить висновку, що усі вище перелічені та досліджені у судовому засіданні докази не викликають сумніву, оцінені судом, як належні та допустимі докази, які містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні.

Недопустимості доказів згідно вимог ст. ст. 87-89 КПК України, як і порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи, судом не встановлено.

Невизнання частково обвинуваченим своєї вини суд розцінює, як намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин, оскільки його провина повністю підтверджується сукупністю наведених доказів, досліджених судом, достовірність та допустимість яких не викликає сумніву.

Суд розцінює як обраний обвинуваченим спосіб захисту з метою пом`якшення відповідальності за скоєне, шляхом перекваліфікації його дій на статті за якими передбачено більш м`яке покарання.

Даними про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він офіційно не працює, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово був засуджений за кримінальні правопорушення проти власності.

На думку суду, це свідчить про свідоме нехтування обвинуваченим правилами, встановленими в суспільстві в частині охорони права власності та про його стійку антисоціальну спрямованість та вперте небажання стати на шлях виправлення.

Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.

Суд переконаний, що визначена ним вид і міра покарання, є необхідною і достатньою для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, наявність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним діяння, його ставлення до вчиненого, вважає необхідним призначити покарання у виді позбавлення волі у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини Кримінального кодексу України.

З огляду на те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, вчинив вказаний злочин у період іспитового строку за вироком Київського районного суду м. Полтави від 13 червня 2022 року, тому саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення, що можливо лише в умовах ізоляції останнього від суспільства.

Відсутні обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому відсутні підстави для звільнення ОСОБА_4 від реального покарання.

Призначення ОСОБА_4 більш суворого покарання буде явно несправедливим через суворість, враховуючи його відношення до вчиненого та обставин, які пом`якшують покарання.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

За змістом положень ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими у статтях 71, 72 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КК України регламентовано, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Такі ж висновки містяться і у пункті 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» де зазначено, що, у разі якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд, з посиланням на ст. 71 КК України, до покарання призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 засуджений вироком Київського районного суду м. Полтави від 13 червня 2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_4 інкриміновані йому злочини вчинив у період іспитового строку, встановленого за попереднім вироком, тому при призначенні остаточного покарання ОСОБА_4 підлягає застосуванню ст. 71 КК України.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Полтави від 13 червня 2022 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на - 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи, що судом призначається покарання у виді позбавлення волі, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з дня його фактичного затримання, з моменту обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою тобто з 14 березня 2023 року.

Цивільний позов не заявлений.

Питання щодо витрат, пов`язаних із проведенням експертиз по кримінальному провадженню, суд вирішує на підставі ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів, суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України, скасовуючи арешт майна у відповідності до ч.4 ст.174 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, і призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на - 2 (два) роки;

за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на - 3 (три) роки;

за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на - 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді - 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, враховуючи положення ст.72 КК України (одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження), призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Київського районного суду м. Полтави від 13 червня 2022 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк - 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Строк відбування призначеного ОСОБА_4 покарання рахувати з дня його затримання, тобто з 14 березня 2023 року.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на залучення експерта для проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-23/5790-М від 31.03.2023 та № СЕ-19/121-23/5789-М від 12.04.2023 у розмірі 1 504,24 гривні.

Речові докази : два полімерних пакети, в яких знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору; металеві уламки від гранати Ф-1, запал (підривача) типу УЗРГМ, запобіжний важіль з маркуванням «79-85 УЗРГМ-211», «386-150-85», які поміщено до сейф пакету № ЕХР 0302892, що зберігаються в камері схову речових доказів ВП №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1