Справа № 308/2963/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/362/22 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.06.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, із середньо-спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 06 (шість) місяців.

Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання термін його тримання під вартою у період з 22.12.2018 по 09.06.2021 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 15341 (п`ятнадцять тисяч триста сорок одну) грн 15 коп. матеріальної шкоди та 30000 (тридцять тисяч) грн моральної шкоди.

Речові докази: п`ять відрізків скотчу зі слідами папілярних ліній рук, шматок вати зі слідами речовини бурого кольору, три недопалки, змиви долонь та зрізи нігтів з пальців рук ОСОБА_8 ухвалено знищити; мобільний телефон марки «Нокія» - повернуто ОСОБА_8 ; оптичний диск, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, - залишено при матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 22.12.2018 близько 14 год ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі за адресою АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, під час сварки з своєю співмешканкою ОСОБА_10 , умисно наніс останній 3-4 удари руками стиснутими у кулак в область голови та тіла, після чого умисно скинув її з ліжка, таким чином, що остання ударилась головою у підлогу, в результаті чого їй спричинено тілесні ушкодження у вигляді субарахноїдального крововиливу, субдуральної гематоми, забою речовини головного мозку, синці та садна на шкірних покривах обох верхніх та обох нижніх кінцівок, які в подальшому призвели до розвитку енцефаломаляції, набряку, набухання та вклинення речовини головного мозку у великий потиличний отвір, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_10 .

-2-

Вказані дії ОСОБА_8 , органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст. 121 КК України, а саме як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор Ужгородської окружної прокуратури просить вирок суду від 01.06.2022 щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 08 (вісім) років. В обгрунтування апеляційних вимог вказує на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації судом дій обвинуваченого. Суд безпідставно взяв до уваги показання обвинуваченого щодо відсутності умислу на заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до її смерті, оскільки такі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому суд не звернув уваги на дані судово-медичної експертизи № 43 від 22.01.2019, в якому детально описано кількість (не менше десяти), локалізацію та механізм спричинення потерпілій тілесних та без наведення належних та достатніх мотивів прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 119 КК України. Окрім того, прокурор вказує на незаконність вироку у зв`язку з недотриманням судом першої інстанції вимог ст. 374 КПК України щодо обов`язку суду сформулювати обвинувачення, визнане судом доведеним, оскільки у вироку відсутні встановлені обставини, за яких суд кваліфікував діяння обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 119 КК України. Просить допитати в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинуваченого ОСОБА_8 та дослідити протокол слідчого експерименту, висновок судово-медичної експертизи та, за необхідності, інші докази.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора ОСОБА_5 , яка частково підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

За результатами апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції, апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які відповідно до положень ст. 412, 415 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

-3-

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Мотивувальна частина обвинувального вироку повинна відповідати вимогам, викладеним у п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України. При цьому слід звернути увагу на відповідні положення постанови № 5 від 29.06.1990 Пленуму Верховного суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».

Так, у п. 15 вказаної постанови наголошується на те, що згідно з КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом, доведеним, з обов`язковим зазначенням місяця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з обвинувачених, їх роль у вчиненні злочину, а після цього докази, покладені судом на обґрунтування своїх висновків.

Формулювання недоведеної частини пред`явленого обвинувачення з наведенням підстав, з яких воно визнається недоведеним, повинно бути викладено після доказів, якими обґрунтовано доведену частину обвинувачення.

Оскільки в мотивувальній частині вироку суд обґрунтовує рішення, яке буде викладене ним у резолютивній частині вироку, то воно повинно відповідати резолютивній частині.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції не дотримався, що відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягне за собою скасування вироку.

Положеннями ч. 1 ст. 91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані у своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 КК України, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 121 на ст. 119 КК України та визнав його винним за вказаними нормами кримінального закону.

-4-

Разом з тим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, не виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а лише зазначив про підстави для прийняття рішення для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 121 на ст. 119 КК України, що фактично унеможливлює розуміння того, які ж обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження, а які підлягали виключенню з обсягу висунутого обвинувачення.

Більш того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, суд усупереч вказаним вимогам закону в мотивувальній частині вироку, не виклавши обвинувачення визнаного судом доведеним, навів докази покладені ним в обґрунтування своїх висновків по пред`явленому ОСОБА_8 обвинуваченню за ч. 2 ст. 121 КК України, далі констатував про відсутність в обвинуваченого умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті потерпілої та прийшов до висновку про наявність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 119 КК України вбивство через необережність. При цьому зазначені обставини не знайшли свого відображення у мотивувальній частині вироку.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не сформулював обвинувачення визнане судом доведеним.

З огляду на наведене, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, яке визнано судом доведеним, викликає обґрунтовані сумніви щодо правильності висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченого конкретного кримінального правопорушення, а тому вирок суду першої інстанції не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.01.2016 по справі № 5-98км16; постановах Верховного Суду від 01.03.2018 по справі № 466/9158/14-к ; від 22.03.2018 по справі № 521/11693/16-к.

Колегія суддів вважає, що відсутність формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним за результатами судового розгляду в оскаржуваному вироку, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст. 42 КПК України, що в силу положень ст. 412 цього Кодексу також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст. 409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду кримінального провадження, вирок підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

-5-

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися принципу законності.

В той же час відповідно до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, ретельно дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позицій сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.06.2022 щодо ОСОБА_11 , скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді