Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1225/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000169 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 29.08.2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, українця, громадянина України, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 29.11.2018 року Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 72 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Вирішено питання щодо речових доказів,

в с т а н о в и в:

За обставин встановлених судом та зазначених у вироку,11.12.2021 року близько 02 години 35 хвилин у ОСОБА_7 , який перебував поблизу під`їзду №'4 будинку 52 по вулиці Небесної Сотні в м. Житомирі виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в салон легкового автомобіля в кузові сірого кольору, марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, пересвідчившись, в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними. ОСОБА_7 шляхом розбиття скла правих передніх пасажирських дверцят, незаконно проник до салону легкового автомобіля в кузові сірого кольору, марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився поблизу під`їзду №4 будинку 52 по вулиці Небесної Сотні в м. Житомирі , звідки повторно, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_10 , а саме: відеореєстратор марки «UKS» моделі «CSZ-Z27» вартістю 748 гривень 21 копійка, та карту пам`яті на 128 ГБ вартістю 338 гривень 75 копійок.

Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_7 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1086 гривень 96 копійок.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок залишити без змін. Вважає вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції належним чином не обгрунтував свої висновки. Вказує, що судом недостатньо враховано те, що ОСОБА_7 не працює, не має міцних соціальних зв`язків та висновки досудової доповіді Корольовського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області про те, що ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення є високим, а тому з метою виправлення останнього та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, необхідно здійснювати цілодобовий нагляд та контроль в умовах ізоляції.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не було, йому роз`яснено, що у даному випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України кваліфіковані правильно.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості, а саме: застосуванні ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставинами, відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що згідно досудової доповіді ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення є високим, та на думку органу пробації з метою виправлення останнього та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, необхідно здійснювати цілодобовий нагляд та контроль в умовах ізоляції, а тому дійшов висновку про призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

Разом з цим, враховуючи особу обвинуваченого, те, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та має тяжке захворювання, суд першої інстанції вважав можливим застосувати до ОСОБА_7 при призначенні покарання положення ст.75 КК України із звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Проте, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не в достатній мірі враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який неодноразово судимий та після звільнення з місць позбавлення волі 13.08.2021 року через незначний проміжок часу, а саме 11.12.2021 року вчинив нове умисне аналогічне кримінальне правопорушення, за місцем відбування покарання характеризувався посередньо, заохочень не мав, але мав 14 стягнень, за місцем проживання у ВП «Комплексний заклад соціального захисту для осіб, що потрапили в складні життєві обставини» за період з листопада 2021 року до січня 2022 року характеризується позитивно.

Згідно досудової доповіді Корольовсього РВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області від 21.07.2023 року встановлено високий ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 повторного правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, а тому з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Враховуючи вищенаведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому у суду першої інстанції не було. Лише наявність певної хвороби не є обставиною, яка беззаперечно дає суду підстави для застосування положень ст.75 КК України. Водночас наявність пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин та стан здоров`я обвинуваченого, на думку колегії суддів, є підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 мінімального строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що при ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції було допущено невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому він підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , апеляційним судом враховано особу обвинуваченого, який раніше судимий, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення корисливих злочинів, знову вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення через незначний час після звільнення з місця позбавлення волі, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває та його стан здоров`я.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, апеляційний суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.3 ст.185 КК України у мінімальному розмірі, яке на переконання апеляційного суду буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 29.08.2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: