Справа № 953/7639/23
н/п 1-кс/953/8894/23
"27" листопада 2023 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,
за участю представника заявника адвоката ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що арешт на майно ОСОБА_6 накладений слідчим суддею обґрунтовано з метою збереження речових доказів і підстав для його скасування немає. Вказав, що на теперішній час слідство триває та перевіряється причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а вилучені у ОСОБА_6 грошові кошти можуть бути предметом його вчинення, тому єдиною метою їх арешту було збереження речових доказів.
Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію прокурора та просив відмовити у задоволенні клопотання з тих підстав, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, а підстави у продовженні застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, у тому числі грошових коштів загальною сумою 21 800 доларів США, які були вилучені у ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , не відпали. Зауважив на тому, що грошові кошти загальною сумою 21 800 доларів США (218 купюр номіналом в 100 доларів США) визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, а відтак існує подальша потреба у застосуванні такого арешту.
Слідчий, суддя, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, дійшов такого висновку.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що тимчасово вилучене майно, у тому числі на грошові кошти загальною сумою 21 800 доларів США (218 купюр номіналом в 100 доларів США), є доказом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 206-2, ч. 3 ст. 206-2 КК України, зберегло або може зберігати на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Тобто захід забезпечення у вигляді арешту майна було вжито виключно з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності доведених на час накладення арешту ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
ОСОБА_6 , звертаючись до слідчого судді з вказаним клопотанням, просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року лише у частині скасування арешту з грошових коштів загальною сумою 21 800 доларів США, посилаючись на необґрунтованість такого арешту у зв`язку з тим, що вилучені в ході обшуку грошові кошти не мають жодного відношення до обставин даного кримінального провадження, на підтвердження чого додав до клопотання копію розписки від 23 вересня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_6 отримав борг у сумі 23 000 доларів США для задоволення власних соціально-побутових питань, а також з тих підстав, що слідчим суддею не було надано дозволу на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 з метою відшукання та вилучення грошових коштів.
Перевіряючи наявність підстав для скасування арешту, слідчий суддя виходить з таких міркувань.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
При вирішенні питання про арешт/скасування арешту майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано..
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Отже функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді представлені. При цьому жодний учасник не позбавлений можливості надати ці докази, а також доводити у судовому засіданні наявність обставин, на які він посилається для підтвердження своїх вимог чи заперечень.
Саме заявник повинен довести, що арешт, раніше накладений на майно, є необґрунтованим та/або в застосуванні такого арешту відпала потреба. Заявник повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.
При цьому згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України на слідчого, прокурора покладено лише доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а не доведення наявності підстав для подальшого перебування майна під арештом у разі його накладення.
Як вбачається із змісту клопотання, ОСОБА_6 посилається у тому числі на необґрунтованість накладення арешту на грошові кошти.
Слідчий суддя зазначає, що обґрунтованість накладення арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, із заявленою у клопотанні метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); належністю майна певній особі; належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про накладенні арешту; розумністю і співмірністю арешту.
Так, в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року таким обставинам надавалася оцінка під час накладення арешту майна, та накладено арешт на вилучене майно з метою збереження речових доказів.
Разом з тим, у судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про зворотнє.
Слідчий суддя зауважує, що реалізація права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена не тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження. Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у статті 174 КПК України, необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.
Слідчий суддя враховує, що представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року, однак у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали суду, апеляційна скарга була повернута. Сам представник власника майна ОСОБА_6 був присутній під час розгляду клопотання про накладення арешту.
Про обґрунтованість накладеного на майно арешту за п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України буде свідчити, по-перше те, що такий захід забезпечення кримінального провадження передбачений кримінальним процесуальним законом. По-друге, мають існувати факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що майно, на яке накладено арешт, належить підозрюваному, обвинуваченому, засудженому або третій особі за наявності достатніх підстав вважати, що воно зберегло або може зберігати на собі сліди вчинення кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Слідчий суддя бере до уваги ту обставину, що вказані кошти були вилучені в ході санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , законність їх походження та причетність чи непричетність до обставин кримінального правопорушення підлягають з`ясуванню у ході подальших слідчих дій.
На переконання слідчого судді, накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року арешт є таким, що відповідає положенням Кримінально- процесуального кодексу України, оскільки накладений на грошові кошти третьої особи, стосовно яких існують підстави вважати, що вони відповідають ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України.
Слідчий суддя, розглядаючи питання про арешт майна чи скасування арешту майна, оцінює надані сторонами докази до тих меж, за яких це дасть можливість прийняти відповідне рішення за результатами розгляду цього клопотання. При цьому, визнання будь-якого доказу допустимим/недопустимим та належним/неналежним є прерогативою суду, а не слідчого судді.
Крім того, слідчий суддя зауважує на тому, що арешт майна на стадії досудового розслідування не має наслідком порушення права власності володільця цих речей, а лише тимчасовим обмеженням цього права. З огляду на те, що слідчий суддя, надаючи дозвіл та обшук з метою виявлення та вилучення речей і документів, арешту цього майна після вилучення під час обшуку, фактично встановлює наявність значення цих речей і документів для кримінального провадження, таке втручання у право власності особи є виправданим.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131-132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 30 листопада 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1