КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/277/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року, -

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

власника майна - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22.11.2023 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, у вигляді заборони на відчуження, розпорядження та/або користування майном у кримінальному провадженні № 0000288, а саме: мобільний телефон чорного кольору, марки «Qukitel», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ; документ адресований Президенту України ОСОБА_9 від 21.09.2022 року вих. № 134, на двох аркушах, з підписом ОСОБА_6 ; документи та чорнові записи з підписами ОСОБА_6 , на одинадцяти аркушах; системний блок чорного кольору, марки «ArtLine».

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22.11.2023 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою повернути без розгляду клопотання старшого слідчого про арешт майна.

Щодо строку на апеляційне оскарження вказує, що клопотання слідчого в суді першої інстанції розглядалося без участі та виклику власника майна, повний текст оскаржуваної ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22.11.2023 року був виготовлений та апелянт зміг отримати лише 14.12.2023 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що прокурор звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно до слідчого судді із порушенням вимог ст. 171 КПК України. Вказує, що клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку 03.08.2023 року, було подане прокурором більш ніж через 3 місяці після проведення обшуку.

Крім того, автор апеляційної скарги наголошує, що всупереч ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладено на майно, яке не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін,

вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що власником майна ОСОБА_6 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22.11.2023 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим управлінням Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000288, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.08.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Так, у громадянина України ОСОБА_6 , після 24.02.2022 року, тобто початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, виник та сформувався стійкий злочинний умисел, направлений на виправдовування збройної агресії російської федерації проти України.

У подальшому 21.09.2022 року, протягом доби, з 00:00 до 24:00, більш точний час досудовим розслідуванням не зазначено, ОСОБА_6 , будучи діючим виконавчим секретарем Громадської організації «Українського Руху Пацифістів», яка утворена на установчих зборах 29.08.2019 року і зареєстрована рішенням Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 05.09.2019 року № 2566, запис № 1503199 у Реєстрі громадських об`єднань, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, підписав лист вих. № 134 від 21.09.2022 року, у додатках до якого долучено документ з назвою «Мирний порядок денний для України та світу. Заява Українського Руху Пацифістів, затверджена рішенням зборів з нагоди Міжнародного дня миру 21 вересня 2022 року». ?

У подальшому, ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, у невстановлений досудовим розслідуванням час і спосіб, здійснив відправлення вказаного листа з додатками на адресу Офіса Президента України, який отримано 29.09.2022 та зареєстровано за вх. № 439/30638-01, та у подальшому, який надійшов до СБУ за вхідним № Ш-7349 від 14.10.2022.

Згідно висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України № 135/1 від 24.05.2023, за результатами проведення лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, у тексті, наданої на дослідження заяви Українського Руху Пацифістів, зазначено що самозахист нібито «може і має здійснюватися ненасильницькими та беззбройними методами» тощо, наголошується на неправильності «створення міфу ворога, з яким нібито неможливо домовлятися і якого треба знищити за будь яку ціну», тобто члени Українського Руху Пацифістів вважають Росію, яка розв`язала та веде агресивну війну проти України «міфічним» (вигаданим, неіснуючим) «ворогом», російсько-українську війну називають «загостренням збройних конфліктів в Україні», в якому «винуваті» обидві сторони, що є виправданням збройної агресії РФ проти України.

Таким чином, за викладених вище обставин, ОСОБА_6 поширив матеріали, у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 436-2 КК України.

У подальшому, ОСОБА_6 03.08.2023 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 03.08.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/14290/23 від 05.07.2023 року) про дозвіл на відшукання і вилучення документів та речей, які містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, проведено обшук за адресою місця проживання ОСОБА_6 , а саме: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого виявлено та вилучено належні йому речі та документи:

- мобільний телефон чорного кольору, марки «Qukitel», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ;

- документ адресований Президенту України ОСОБА_9 від 21.09.2022 вих. № 134, на двох аркушах, з підписом ОСОБА_6 ;

- документи та чорнові записи з підписами ОСОБА_6 , на одинадцяти аркушах;

- системний блок чорного кольору, марки «ArtLine».

Цього ж дня, виявлені та вилучені в ході обшуку речі та документи постановою слідчого визнано речовими доказами, як такі що є доказами факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України з метою забезпечення можливості їх використання як доказу у кримінальному провадженні. За результатами огляду вказаних речей та документів складено протоколи огляду.

Так, з протоколу огляду мобільного телефону чорного кольору, марки «Qukitel», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 від 14.08.2023 року, слідує наступне, що у месенджері «Telegram» виявлена велика кількість чатів, серед яких чат з особою під псевдонімом « ОСОБА_11 » з номером телефону НОМЕР_3 .

В листуванні учасники діалогу спілкуються про співпрацю з антивоєнною американською активісткою ОСОБА_12 з організації «CODEPINK», підготовка з її допомогою звернення до Міністерства національної безпеки СІІІА з проханням надання притулку сумлінним відмовникам від військової служби в Україні, а також припинення надання Україні військової допомоги, що нібито допоможе припинити нескінченну війну, заручення підтримкою в даному питанні від конгресвумен ОСОБА_13 . Водночас, обговорюється співпраця з італійськими партнерами та участь в організованих ними онлайн конференціях, а також з ОСОБА_14 з «Європейського бюро сумлінної відмови». ОСОБА_6 , ініціює перед ОСОБА_15 підготовку відео із звинуваченням керівництва України у смерті людей внаслідок переохолодження чи потоплення під час спроб нелегально перетнути кордон з метою ухилення від мобілізації, а також звернення до депутатів Європарламенту щодо захисту прав ухилянтів від мобілізації у світлі угоди про асоціації та подачі заяви України про вступ до Європейського Союзу.

Також активісти обговорюють відрядження до Італії активістки «Українського руху пацифістів» (далі - УРП) ОСОБА_16 з метою участі в тенденційних акціях на підтримку ухилянтів від мобілізації. Фігурант кримінального провадження згадує ОСОБА_17 про втечу нелегальним чином закордон заступника голови УРП ОСОБА_18 .

Серед іншого, ОСОБА_6 , презентує ОСОБА_19 пропозиції щодо стратегічного планування подальшої діяльності організації, яке включає підготовку інформаційних матеріалів відмовникам і студентам, які їдуть закордон, як легально уникнути мобілізації, поїхати закордон, що робити у випадку притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від мобілізації, проведення відповідних акцій, заручення підтримкою міжнародних організацій тощо.

Враховуючи викладене, можна зробити висновок, що підозрюваний ОСОБА_6 активно просуває в інформаційному просторі свої наративи, щодо ухилення від сумлінної військової служби, що відповідно завдає шкоду державній та оборонній безпеці України, а також критикує владу щодо ведення оборони державних кордонів України.

Крім того, оглядом системного блоку чорного кольору, марки «ArtLine», встановлено, що у ньому міститься електронна інформація листа адресованому Президенту України ОСОБА_9 від 21.09.2022 року № 134, що є доказом вчинення підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Крім того, в ході проведення обшуку, підозрюваний ОСОБА_6 особисто підтвердив факт готування листа адресованого Президенту України ОСОБА_9 від 21.09.2022 вих. № 134, особисто його підписав та здійснив відправлення, а також надав в ході проведення обшуку аналогічну копію такого листа, завіривши її своїм підписом, що є підтвердженням та доказом вчинення підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Крім того, 04.08.2023 року оглядом «Телеграм-каналу» підозрюваного ОСОБА_6 зазначено, що останній здійснив публікацію листа адресованого Президенту України ОСОБА_9 від 21.09.2022 року вих. № 134, а також інших процесуальних документів, які були врученні підозрюваному в ході проведення обшуку, що вкотре підтверджує факт розголошення інформації, яка містить виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, тобто вчинення кримінального правопорушення,

передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Крім того, вилучені документи та чорнові записи у підозрюваного ОСОБА_6 , в тому числі лист адресований Президенту України ОСОБА_9 від 21.09.2022 року вих. № 134, постановою слідчого ОСОБА_8 від 11.09.2023 року скеровано до ІСТЕ СБУ з метою проведення судово-почеркознавчої експертизи, щодо встановлення підтвердження та ідентифікації здійснення та приналежності підпису підозрюваному ОСОБА_6 .

Згідно висновку експерта ІСТЕ СБУ № 615/1 від 28.09.2023 року, зазначено, що підпис розташований на зворотній стороні листа, адресованому Президенту України ОСОБА_9 від 21.09.2022 року вих. № 134, виконаний ОСОБА_6 . Підпис, розташований на лицевій зворотній сторонах у документі «Мирний порядок денний для України та світу» від 22.09.2023 року, виконані ОСОБА_6 .

У подальшому, як стало відомо 15.11.2023 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_20 (справа № 760/20163/23) частково задоволено скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого та зобов`язано слідчого повернути вилучене у підозрюваного під час обшуку 03.08.2023 речі, а саме: мобільний телефон чорного кольору марки «Qukitel», документ адресований Президенту України ОСОБА_9 від 21.09.2022 року № 134 на двох аркушах з підписом ОСОБА_6 , документи та чорнові записи з підписом ОСОБА_6 та системний блок чорного кольору марки «ArtLine».

При цьому, слідчим ОСОБА_8 було подано до суду слідчому судді у справі № 760/20163/23 заяву про розгляд скарги ОСОБА_6 без його участі, долучивши у додатки до неї матеріали на підтвердження факту розгляду клопотань підозрюваного.

21.11.2023 року (клопотання датоване 17.11.2023) старший слідчий слідчого управління Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, у вигляді заборони на відчуження, розпорядження та/або користування майном у кримінальному провадженні № 0000288, а саме: мобільний телефон чорного кольору, марки «Qukitel», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ; документ адресований Президенту України ОСОБА_9 від 21.09.2022 року вих. № 134, на двох аркушах, з підписом ОСОБА_6 ; документи та чорнові записи з підписами ОСОБА_6 , на одинадцяти аркушах; системний блок чорного кольору, марки «ArtLine».

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22.11.2023 року вказане клопотання старшого слідчого задоволено та накладено арешт на майно, у вигляді заборони на відчуження, розпорядження та/або користування майном у кримінальному провадженні № 0000288, а саме: мобільний телефон чорного кольору, марки «Qukitel», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ; документ адресований Президенту України ОСОБА_9 від 21.09.2022 року вих. № 134, на двох аркушах, з підписом ОСОБА_6 ; документи та чорнові записи з підписами ОСОБА_6 , на одинадцяти аркушах; системний блок чорного кольору, марки «ArtLine».

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, старший слідчий зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам власника майна.

Вищевказане майно в рамках досудового розслідування може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Що стосується доводів власника майна стосовно пропуску стороною обвинувачення 48-годинного строку для звернення з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05.07.2023 року був наданий дозвіл на відшукання і вилучення документів та речей, які містять ознаки вчинення кримінального правопорушення. На підставі цієї ухвали слідчого судді був проведений обшук за адресою місця проживання ОСОБА_6 , а саме: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого виявлено та вилучено належні йому вищевказані речі та документи.

Вказані відомості, що містяться у матеріалах провадження, дають підстави вважати, що майно, яке було вилучене не має статусу тимчасово вилученого майна, оскільки ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05.07.2023 року про дозвіл на проведення обшуку було прямо надано дозвіл на його вилучення, а тому не є обов`язковим дотримання стороною обвинувачення визначених законом строків для звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а отже спростовують доводи власника майна в цій частині, які в свою чергу не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання представника на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно на яке накладено арешт в даному кримінальному проваджені відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу власника майна, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, у вигляді заборони на відчуження, розпорядження та/або користування майном у кримінальному провадженні № 0000288, а саме: мобільний телефон чорного кольору, марки «Qukitel», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ; документ адресований Президенту України ОСОБА_9 від 21.09.2022 року вих. № 134, на двох аркушах, з підписом ОСОБА_6 ; документи та чорнові записи з підписами ОСОБА_6 , на одинадцяти аркушах; системний блок чорного кольору, марки «ArtLine», - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4