Cправа № 127/150/24
Провадження № 1-кс/127/54/24
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

04 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження № 0000147 внесеного до ЄРДР 03.07.2023, відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 - 2 КК України, за фіксації судового розгляду технічними засобами,-

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_4 , яке погоджене з прокурором, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 ..

Клопотання мотивовано тим, що слідчим провадиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000147 від 03.07.2023, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, в ході розслідування якого виникла необхідність у обранні відносно підозрюваного ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ході розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що 20 лютого 2014 року на територію АР Крим і м. Севастополь, як складової суверенної держави Україна, окремими підрозділами ЗС РФ, з використанням військового, морського та повітряного транспорту, здійснено вторгнення з метою подальшого захоплення будівель центральних органів влади АР Крим та встановлення контролю над їхньою діяльністю з метою забезпечення прийняття вигідних та необхідних для РФ рішень, з метою зміни меж території та державного кордону України, в порушення порядку визначеного Конституції України.

У подальшому військовослужбовцями ЗС РФ здійснено захоплення будівель центральних органів влади АР Крим та встановлено контроль над їхньою діяльністю з метою забезпечення прийняття вигідних та необхідних для РФ рішень. Крім того здійснено блокування автошляхів, захоплення аеропортів та транспортних підприємств, військових частин ЗС України, пошкодження та знищення військового майна, що має важливе оборонне значення для України.

Відтак всупереч міжнародному праву, на шкоду державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, з метою здійснення тимчасової окупації Автономної Республіки Крим, невстановленими досудовим розслідуванням особами з використанням збройних сил РФ, окремих громадян та представників діючої влади, 27.02.2014 було захоплено будівлі Верхової Ради Автономної Республіки Крим, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, інших органів державної влади і місцевого самоврядування, та присвоєно їх владні повноваження. 01 березня 2014 року самопроголошений «голова Ради міністрів АР Крим» ОСОБА_7 звернувся до президента РФ ОСОБА_8 посприяти у «забезпеченні миру і спокою» на території Криму. Того ж дня президент РФ направив до ради федерацій пропозицію про введення російських військ у Крим. Обидві палати Державної думи 01 березня 2014 р. об 17:20 проголосували за введення російських військ на територію України, і в Крим зокрема.

Із 01.03.2014 російські війська починають масштабні силові акції, спрямовані на блокування українських військових баз на території Криму, захоплення адміністративних приміщень, контроль транспортних магістралей, аеродромів та інших стратегічно важливих об`єктів. 11 березня 2014 року Верховною Радою Автономної Республіки Крим і Севастопольською міською радою під примусом збройних формувань РФ прийнято так звану декларацію про незалежність Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

16 березня 2014 року окупаційною владою АР Крим за підтримки підрозділів ЗС РФ та інших правоохоронних та збройних формувань РФ, в порушення Конституції України, проведено псевдореферендум, яким вони намагались легітимізувати захоплення іноземної території.

18 березня 2014 року президентом РФ підписано договір про прийняття Республіки Крим до складу російської федерації. 21 березня 2014 року рада федерації прийняла закон про ратифікацію договору від 18 березня 2014 року та закон про утворення нових суб`єктів федерації - республіки Крим та міста федерального значення Севастополь, закріпивши анексію цих регіонів російською Федерацією.

27 березня 2014 року Генеральна Асамблея ООН підтримала територіальну цілісність України, визнавши Крим і Севастополь її невід`ємними частинами.

02 липня 2014 року Парламентська асамблея Організації з безпеки і співробітництва в Європі визнала такі дії російської федерації військовою агресією, неспровокованою і заснованою на абсолютно безпідставних припущеннях і приводах.

У справі «Україна проти Росії» Європейський суд з прав людини констатував, що російська федерація здійснювала ефективний контроль і мала «юрисдикцію», у значенні статті 1 Конвенції, над Автономною Республікою Крим та м. Севастополь з 27 лютого 2014 року, тобто судом визначено часові та територіальні рамки окупації.

Згідно з Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-УІІ територія Кримського півострова внаслідок російського захоплення вважається тимчасово окупованою територією. У процесі окупації на основі органів державної влади та місцевого самоврядування, а також правоохоронних органів України, на території АР Крим сформовано незаконні збройні та воєнізовані підрозділи для підтримки окупаційного режиму і незаконної анексії частини території України, що потребувало значного фінансування.

Зважаючи, що забезпечення підтримки окупаційного режиму і незаконної анексії частини України та утримання незаконних утворень потребувало значних матеріальних витрат, фінансування цих потреб було вирішено здійснювати у тому числі силами сформованих незаконних збройних та воєнізованих підрозділів на території АР Крим.

У травні 2014 року на території АР Крим в структурі окупаційної влади діяло так зване «МВД Республики Крым», зокрема його структурний підрозділ «Управление Государственной службы охраны при МВД Республики Крым». У червні 2014 року російською федерацією створено «МВД России в Республике Крым», до складу якого увійшли збройні та воєнізовані формування, зокрема, «Федеральное государственное унитарное предприятие «Охрана» МВД России в Республике Крым» та «Управление вневедомственной охраны Министерства внутренних дел по Республике Крым».

Указом президента РФ № 157 від 05.04.2016 на базі «Внутренних войск МВД России» створено «Федеральную службу войск национальной гвардии Российской Федерации» (Росгвардия), з утворенням відповідних структурних підрозділів на тимчасово окупованій території АР Крим, зокрема «Федеральное государственное казенное учереждение «Управление вневедомственной охраны войск национальной гвардии Российской Федерации» та «Федеральное государственное унитарное предприятие «Охрана» Федеральной службы войск национальной гвардии Российской Федерации». Згідно законодавства РФ війська національної гвардії РФ («Росгвардия») є державною військовою організацією, призначеною для забезпечення державної та громадської безпеки.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 з 14 травня 2002 року по 27 листопада 2014 року був народним депутатом України Верховної ради України IV, V, VI, VII скликань, маючи членство політичної партії «Партія регіонів», діяльність якої заборонена рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023 у справі № П/857/1/23 у зв`язку з її антиукраїнською політичною та організаційною діяльністю, а також програмними та статутними цілями, що містять антиукраїнську позицію. У подальшому, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_6 , у зв`язку із переховуванням від органів досудового розслідування у інших кримінальних провадженнях з 16.06.2014, виїхав за межі території України та до теперішнього часу на підконтрольній державній владі території Україні не перебуває.

ОСОБА_6 , достовірно знав про викладені вище обставини, як громадянин України та державний діяч України володів інформацією про окупацію території АР Крим збройними силами та іншими воєнізованими підрозділами російської федерації, усвідомлював, що ними вчиняються активні дії, спрямовані на зміну меж території і державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Проте, ОСОБА_6 , маючи проросійську політичну позицію, українофобні ідеологічні та корисливі мотиви, усвідомлюючи явно злочинний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, розуміючи неприпустимість вчинення злочинів проти основ національної безпеки України в умовах збройного протистояння Українського народу державі-агресору, порушуючи ст. 17 та ст. 65 Конституції України, діючи умисно, прийняв рішення про фінансування дій воєнізованих формувань окупаційної влади на території АР Крим, які протиправно порушили територіальну цілісність України в межах установлених кордонів та захопили державну владу на території АР Крим.

Установлено, що до 2014 ОСОБА_6 через підконтрольні комерційні структури придбав нерухоме майно, на базі якого на окупованій території АР Крим ним було створено ряд підприємств, які він незаконно зареєстровав за російським законодавством.

Так, 20.11.2014 було зареєстровано ООО «Санаторий Кирова» (ИНН , АР Крим м. Ялта вул. Кірова, буд. 39, к.53, офіс 1), учасниками якого є ОСОБА_6 50% та його дружина - ОСОБА_9 50 %. Директором названої юридичної особи призначено ОСОБА_6 .

22.01.2021 ОСОБА_6 створено ЧУ «Музей «Усадьба княгини Н.А. Барятинской» (ИНН , АР Крим м. Ялта вул. Кірова, буд. 39А), засновником якого є ООО «Санаторий Кирова» 100 %. Директором названої юридичної особи призначено ОСОБА_6 .

Продовжуючи протиправну діяльність, діючи умисно, з корисливих мотивів - збереження майна підприємств, які здійснюють незаконну підприємницьку діяльність у відповідності до російського законодавства на окупованих територіях АР Крим, ОСОБА_6 вирішив забезпечити його охорону шляхом надання збройним та воєнізованим формуванням окупаційної влади російської федерації фінансових ресурсів, отриманих в тому числі від діяльності підконтрольних йому юридичних осіб.

Так, з метою реалізації злочинного умислу, ОСОБА_6 усвідомлюючи, що незаконно створені на території АР Крим воєнізовані і збройні формування російської федерації приймали участь у вчиненні дій з метою незаконної зміни меж території та державного кордону України, а також забезпечують окупаційний режим на вказаній території, умисно, з корисливою метою, бажаючи сприяти такій діяльності через надання фінансових ресурсів, створив протиправний механізм їх фінансування шляхом передачі грошових коштів під виглядом господарських операцій з оплати послуг охорони майна, належного йому прямо та опосередковано через підконтрольні юридичні особи, що незаконно зареєстровані ним на території АР Крим.

Зокрема, 20.04.2021 ОСОБА_6 з метою фінансування незаконних окупаційних військових формувань країни-агресора як директор ЧУ «Музей «Усадьба Княгини Н.А.Барятинской» уклав договір № 1 від 20.04.2021 із т.зв. «Федеральное государственное унитарное предприятие «Охрана» Федеральной службы войск национальной гвардии Российской Федерации (ФГУП «Охрана» Росгвардии) про виконання робіт з монтажу (пуско-налагоджування) технічних засобів охорони тривожної сигналізації за адресою: 298600, респ. Крым, г.Ялта, ул. Кирова, д. 39а, офис 1, відповідно розділу 6 «Вартість робіт і порядок розрахунків» вартість робіт складає 51 178,91 російських рублів.

Усвідомлюючи, що він здійснює фінансування збройного підрозділу окупаційної влади РФ, який вчиняє дії, спрямовані на зміну меж території і державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, та який залучений до підтримання окупаційного режиму на території АР Крим, ОСОБА_6 , як керівник ООО «Санаторий Кирова» на виконання умов договору № 1 від 20.04.2021, відповідно рахунку № НОМЕР_1 від 20.04.2021, перерахував кошти у сумі 51 178,91 російських рублів на рахунок т.зв. «Федеральное государственное унитарное предприятие «Охрана» Федеральной службы войск национальной гвардии Российской Федерации (ФГУП «Охрана» Росгвардии) за виконані роботи по монтажу (пуско-налагоджування) технічних засобів охорони тривожної сигналізації. Про виконання умов названого вище договору сторонами 15.05.2021 складено акт приймання в експлуатацію засобів охорони тривожної сигналізації ЧУ«Музей «Усадьба Княгини Н.А.Барятинской ».

Крім того, в продовження злочинної діяльності ОСОБА_6 як директор ЧУ «Музей «Усадьба Княгини Н.А.Барятинской» уклавдоговір № 0 від 15.05.2021 із т.зв. «Федеральное государственное унитарное предприятие «Охрана» Федеральной службы войск национальной гвардии Российской Федерации (ФГУП «Охрана» Росгвардии) про виконання робіт з технічного обслуговування комплексу технічних засобів охорони ЧУ «Музей» «Усадьба Княгини Н.А.Барятинской » за адресою: АР Крим, м. Ялта, вул. Кірова, буд. 39А, кім. 1. на суму 1449,4 російські рублі.

У подальшому достовірно знаючи, фінансування збройного підрозділу окупаційної влади РФ, який вчиняє дії, спрямовані на зміну меж території і державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також підтримання окупаційного режиму на території АР Крим, ОСОБА_6 , діючи повторно, як директор ЧУ«Музей «Усадьба Княгини Н.А.Барятинской » перерахував на підставі рахунку № НОМЕР_2 від 01.08.2021 кошти у сумі 1449,40 російських рублів на рахунок т.зв. «Федеральное государственное унитарное предприятие «Охрана» Федеральной службы войск национальной гвардии Российской Федерации (ФГУП «Охрана» Росгвардии). За фактом взаємного виконання умов названого вище договору 31.08.2021 складено акт про проведення робіт з технічного обслуговування засобів охорони тривожної сигналізації ЧУ«Музей «Усадьба Княгини Н.А.Барятинской ».

Продовжуючи протиправну діяльність, на виконання свого злочинного умислу направленого на фінансування вчинення незаконними збройними формуваннями країни агресора дій, спрямованих на зміну меж території і державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, діючи повторно, з корисливих мотивів ОСОБА_6 як директор ООО «Санаторий Кирова» уклавдоговір № 5 від 19.09.2022 із т.зв. «Федеральное государственное унитарное предприятие «Охрана» Федеральной службы войск национальной гвардии Российской Федерации (ФГУП «Охрана» Росгвардии) про виконання робіт з монтажу (пуско-налагоджування) технічних засобів охорони тривожної сигналізації за адресою: 298600, респ. Крым, г.Ялта, ул. Кирова, д. 39, корп.53 офис 1, та перерахував грошові кошти, що становлять вартість відповідних робіт у сумі 35693,36 російських рублів.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, а саме у фінансуванні дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинених повторно, з корисливих мотивів.

11.11.2023 на підставі отриманих у ході досудового розслідування фактичних доказів складено повідомлення про підозру громадянину України ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, яке того ж дня оголошене у відповідності до вимог ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчинені злочину підтверджується зібраними, за результатами проведення у кримінальному провадженні слідчих (розшукових) та процесуальних дій, доказами, а саме:

- протоколом огляду відкритих відомостей розміщених в мережі Інтернет від 10.11.2023;

- протоколом за результатами негласної слідчої (розшукової) дії від 28.08.2023;

- протоколом огляду від 21.10.2023;

- протоколом огляду від 25.10.2023, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Повістки про виклик ОСОБА_6 на 15, 16 та 17 листопада 2023 року для допиту його як підозрюваного, проведення інших слідчих та процесуальних дій опубліковано в газеті загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр» та розміщено на офіційному веб-сайті сайті Офісу Генерального прокурора.

Також вказані повістки були надіслані йому по телефону за абонентським номерам НОМЕР_3 за допомогою сервісу «Telegram», де останній зареєстровав профіль « ОСОБА_11 » .

Станом на 26.12.2023 підозрюваний ОСОБА_6 на виклики слідчого не з`являється, про причини неявки не повідомляє, а його перебування на території держави-агресора унеможливлює проведення необхідних досудовому розслідуванню процесуальних дій. У зв`язку із цим 27.12.2023 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук.

Наразі існують наступні обґрунтовані ризики:

у ОСОБА_6 наявні можливості переховуватись від органу досудового розслідування та суду на території рф, на території якої він проживає та має соціальні зв`язки, крім того сторона обвинувачення вважає такі дії цілком вірогідними, беручи до уваги те, яке загрожує підозрюваному покарання у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому злочині (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);

ОСОБА_6 наразі переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що свідчить про можливість незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України);

ОСОБА_6 наразі переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із чим має можливості у продовженні аналогічної протиправної діяльності (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

З огляду на викладене, наявні реальні підстави вважати, що ОСОБА_6 можуть бути вчиненні дії, визначені п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, що у свою чергу дає підстави для обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_6 перебуває на території рф, а останньою відомою адресою місця його проживання: АДРЕСА_1 .

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до вимог пункту 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-3, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Беручи до уваги тяжкість злочину, значну суспільну небезпеку діяння, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, та дію воєнного стану на всій території України, визначення застави будь-якого розміру не забезпечить належного виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, на думку сторони обвинувачення жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Керуючись вимогами ст. 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала за обставин викладених в ньому.

Слідчий в судовому засіданні просив слідчого суддю клопотання задовольнити та обрати запобіжний захід.

Захисник в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання.

Заслухавши доводи прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Встановлено, що 03.07.2023 до ЄРДР за №0000147 внесено відомості за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 - 2 КК України.

11.11.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_6 можуть мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказів.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначає, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для обрання щодо нього обмежувального заходу.

Частиною 6 ст. 193 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 дійсно переховується від органу досудового розслідування на території російської федерації та тимчасово окупованої території, яка визнана державою агресором Постановою Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» від 27 січня 2015 року № 129-VIII.

Постановою слідчого від 27.12.2023 ОСОБА_6 оголошений у державний, міждержавний та міжнародний розшук.

Також суд бере до уваги характер вищевказаного злочину та покарання у вигляді позбавлення волі, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його судом винуватим, є всі підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного злочину, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити нові або продовжуватиме вчиняти злочини, а тому з метою запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, а тому з урахуванням всіх з`ясованих судом обставин, підозрюваному ОСОБА_6 слід обрати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 193, 205, 309, 370-371 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_4 - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що у відповідності до вимог ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів.

Слідчий суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_1