Справа № 308/309/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород заяву слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід у справі за скаргою адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого в рамках кримінального провадження №0001133 від 06.06.2023 року розпочатого за ознакою кримінального правопорушення передбаченого, ч.2 ст.384 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В моє провадження в порядку автоматизованого розподілу надійшла заява слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід у справі за скаргою адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого в рамках кримінального провадження №0001133 від 06.06.2023 року розпочатого за ознакою кримінального правопорушення передбаченого, ч.2 ст.384 КК України.

Заява про самовідвід у справі мотивована тим, що обвинувачений ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0004199 від 31.12.2018 року є чоловіком адвоката ОСОБА_4 , яка була однокурсницею слідчого судді ОСОБА_3 під час навчання в УжНУ, а після отримання диплому про закінчення вищого навчального закладу у них залишились дружні відносини. На підставі п.4 ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя ОСОБА_3 в порядку ст.80 КПК України заявив самовідвід.

Сторони кримінального провадження в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду заяви.

За змістом ч. 3 ст. 81 КПК України, участь осіб, які беруть участь у справі, при розгляді заяви про відвід (самовідвід) не є обов`язковою.

Суд, вивчивши матеріали справи в межах заявленого самовідводу, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини 3-5 статті 80 КПК України заява про відвід може бути заявлена як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заява про відвід під час досудового розслідування подається одразу ж після встановлення підстав для такого відводу. Відвід повинен бути вмотивованим.

Обставини, які були покладені в основу заяви про самовідвід, повинні бути доведеними. Самовідвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Оскільки кримінальне процесуальне законодавство містить загальні вимоги до вмотивованості відводу, суд в оцінці вмотивованості відводу звертається до практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Що стосується доводів заявника про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості слідчого судді, суд виходить з наступного.

Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість, навести відповідні аргументи, докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Так Європейським судом з прав людини у п. 66 у рішенні по справі «Мироненко і Мартенкопроти України» зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див.,зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» Європейський суд з прав людини зауважив, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не за-лежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередже-ності.

У справі «Хаушильд проти Данії» Європейський суд з прав людини зазначив про необхідність доказів фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення Європейського суду з прав людини у справі Веттштайн проти Швейцарії, п. 43).

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Слідчий суддя ОСОБА_3 вказує, що основними підставами для самовідводу від розгляду скарги адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого є те, що обвинувачений ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0004199 від 31.12.2018 року є чоловіком адвоката ОСОБА_4 , яка була однокурсницею слідчого судді ОСОБА_3 під час навчання в УжНУ, а після отримання диплому про закінчення вищого навчального закладу у них залишились дружні відносини.

Дослідивши доводи слідчого судді, суд вважає недоведеним факт наявності підстав передбачених п.4 ч.1 ст.75 КПК України для задоволення заяви слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід під час розгляду справи № 308/309/24.

Наведені в заяві обставини про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 є такими, які не викликають сумнів у його неупередженості, а також не містять належних та підтверджених обставин, які б викликали сумнів у його неупередженості та унеможливлювали ухвалення слідчим суддею об`єктивного процесуального рішення у справі.

Будь-які докази на підтвердження фактів, які б свідчили про особисту зацікавленість слідчого судді в розгляді скарги чи його упередженість в матеріалах справи відсутні.

Доводи, викладені у заяві про самовідвід, щодо наявності сумнівів у неупередженості слідчого судді ОСОБА_3 в розгляді скарги жодним належним та допустимим доказом не підтверджені.

Підсумовуючи вказане , суд наголошує на важливості інституту відводу судді для забезпечення безстороннього розгляду справи, але вмотивованість заяви про відвід судді (самовідвід) є процесуальним обов`язком, який повинен добросовісно реалізовувати надане йому право.

Судовим розглядом не встановлено і заявником не доведено наявність підстав передбачених п.4 ч.1 ст.75 КПК України під час здійснення розгляду вказаної справи, які б слугували підставою для задоволення заяви про самовідвід і які унеможливлювали б винесення ним об`єктивного рішення у ній.

У цьому випадку, на думку заявника, підставою відводу є наявність у провадженні передумов, регламентованих п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, однак, останні в ході судового розгляду заяви по суті не були підтвердженні належними та допустимими доказами у розумінні ст. 83 КПК України.

При цьому, внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без наявності з цього питання певних доказів чи інформації не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Зважаючи на викладене, суд при розгляді заяви слідчого судді про самовідвід не знайшов факт підтвердження наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості слідчого судді ОСОБА_3 , а відтак відсутні правові підстави для задоволення заяви про самовідвід.

Отже, судом не встановлено підстави для самовідводу слідчого судді ОСОБА_3 , передбачені ст. 75 КПК України.

Враховуючи, що обставин, за наявності яких слідчий суддя підлягав би безумовному відводу, при розгляді заяви не встановлено, а тому суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 80-82 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 у розгляді справи за скаргою адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого в рамках кримінального провадження №0001133 від 06.06.2023 року розпочатого за ознакою кримінального правопорушення передбаченого, ч.2 ст.384 КК України відмовити. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1