Номер провадження: 11-сс/813/1885/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представників власника майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 09.11.2023 про накладення арешту на майно в межах к/п №0000733 від 26.10.2022 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000733 від 26.10.2022 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України було відмовлено в задоволенні клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення 12.09.2023 обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки Hyawei Smart 2016 IMEI НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 з сім картками: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;

- штамп «ВАРТІСТЬ ПІДЛЯГАЄ ВІДШКОДУВАННЮ»;

- штамп «КУ МКЛ №11 поліклінічне відділення»;

- печатка «Поліклінічне відділення №11 МКЛ №11 лікарська консультативна комісія»;

- силіконовий відтиск від печатки «для листків непрацездатності»;

- силіконовий відтиск від печатки «Поліклінічне відділення» МКЛ №11;

- витяг з наказу Мінекономіки про бронювання ОСОБА_11 на 4-х аркушах;

- медичну документацію з МКЛ№11 на 8-ми аркушах.

Вищезазначене тимчасово вилучене майно повернуто ОСОБА_10 .

Обґрунтовуючи відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя зазначив, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не було доведено відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно, зокрема, не було доведено його відношення до розслідуваного к/п № 0000733 та яким чином зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів, тобто, на теперішній час не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власниці майна ОСОБА_10 , про який йдеться в клопотанні, з урахуванням також того, що ОСОБА_10 не повідомлено про підозру.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження з огляду на наступне:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що до клопотання додано розсекречені матеріали проведених НСРД, якими підтверджуються обставини щодо можливого вчинення ОСОБА_10 дій, направлених на внесення до медичної документації відомостей, що не відповідають дійсності та надають підстави для зняття осіб з військового обліку, а виявлені під час проведення обшуку речі та документи підтверджують встановлені під час проведення НСРД обставини, оскільки робочі печатки, штампи та медична документація не повинні зберігатись вдома;

- слідчим суддею не було враховано того, що стосовно вилученого телефону «Hyawei Smart 2016», належного ОСОБА_10 , призначено судову комп`ютерно-технічну експертизу та ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 12.10.2023 надано тимчасовий доступ до вказаного телефону щодо особистого листування ОСОБА_10 , в тому числі за допомогою мобільних додатків, який фактично можливо зробити лише після проведеного експертного дослідження.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та накласти арешт на майно, вилучене 12.09.2023 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , а саме на:

- мобільний телефон марки Hyawei Smart 2016 IMEI НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 з сім картками: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;

- штамп «ВАРТІСТЬ ПІДЛЯГАЄ ВІДШКОДУВАННЮ»;

- штамп «КУ МКЛ №11 поліклінічне відділення»;

- печатка «Поліклінічне відділення №11 МКЛ№11 лікарська консультативна комісія»;

- силіконовий відтиск від печатки «для листків непрацездатності»;

- силіконовий відтиск від печатки «Поліклінічне відділення» МКЛ№11; 5

- витяг з наказу Мінекономіки про бронювання ОСОБА_10 на 4-х аркушах;

- медичну документацію з МКЛ№11 на 8-ми аркушах.

Позиції інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора представник власника майна ОСОБА_7 зазначив, що апеляційна скарга не містить жодної обставини порушення слідчим суддею норм процесуального права, не відповідає вимогам ст. 396 КПК України, натомість, ОСОБА_10 не є стороною у кримінальному провадженні та їй не було повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення.

Зауважуючи на викладене, представник ОСОБА_7 зазначив, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку представників власника майна, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, зазначених вимог закону дотримався з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання про накладення арешту на майно в межах к/п №0000733 вбачається, що слідчий визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно його збереження як речового доказу (а.с. 1-5).

Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно, витягу з ЄРДР та інших матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів, зокрема, стосовно створення посадовими особами ТЦК та СП Одеського регіону разом із діючими лікарями сфери охорони здоров`я злочинної схеми виготовлення документів, на підставі яких приймають рішення стосовно непридатності до військової служби призовників.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що директором КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОСОБА_12 надаються вказівки завідувачам відділень очолюваного ним підприємства стосовно проведення оглядів пацієнтів, які направляються для обстежень з ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході яких підтверджуються або спростовуються діагнози, які в подальшому мають причинний зв`язок із захворюваннями, що впливають на непридатність до військової служби.

Водночас, встановлено, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безпосередньо підшукує «клієнтів» - співробітників підприємства, що проходять за договорами медичний огляд у даній лікарні та здійснює незаконний вплив від імені головного лікаря вказаного медичного закладу з метою внесення недостовірних відомостей до медичної документації для подальшого проходження військово-лікарської комісії.

В ході проведення 12.09.2023 обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Hyawei Smart 2016», штампи, печатки, відтиски від печатки КУ «МКЛ №11», силіконовий відтиск від печатки «для листків непрацездатності», витяг з наказу Мінекономіки та медичну документацію з КУ «МКЛ №11» (а.с. 46-51).

Постановою ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 від 13.09.2023 вилучене під час проведення обшуку вищевказане майно було визнано речовими доказами в зазначеному кримінальному провадженні (а.с. 52-54).

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Диспозиція злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України, досудове розслідування за ознаками якого наразі здійснюється в к/п №0000733, передбачає кримінальну відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, якщо воно спричинило тяжкі наслідки та одержання службовою особою неправомірної вигоди, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Разом із тим, ні в наявних у розпорядженні апеляційного суду матеріалах провадження, ні в поясненнях прокурора в судовому засіданні не міститься доказів того, що вищезазначене майно - мобільний телефон, штампи, печатки та медична документація, вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , має будь-яке відношення до вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом якого на теперішній час здійснюється досудове розслідування в к/п №0000733.

Будь-яких доказів зазначених слідчим у клопотанні та прокурором в апеляційній скарзі обставин щодо причетності власника майна ОСОБА_10 до фактів внесення недостовірних відомостей та подальшого проходження військово-лікарської комісії та визнання військово- зобов`язаних непридатними до військової служби, а також отримання за це неправомірної вигоди, органом досудового розслідування надано не було.

Натомість, ОСОБА_10 в зазначеному кримінальному провадженні не має жодного процесуального статусу, їй не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого злочину.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги та вважає слушними твердження прокурора про те, що робочі печатки, штампи та медична документація не повинні зберігатись вдома, проте зауважує на тому, що, відповідно до наявних в матеріалах провадження копій документів, Одеською міською радою 30.01.2019 було прийнято рішення №4247-VII, яким КУ «Міська клінічна лікарня №11» було припинено шляхом перетворення у КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР (а.с. 105).

Окрім того, Наказом директора КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР ОСОБА_12 №7/1 від 03.10.2019 поліклінічне відділення КУ «МКЛ №11» було перетворено в консультативно-діагностичний центр (КДЦ) КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР (а.с. 109).

З урахуванням викладеного, факт зберігання ОСОБА_10 вищезазначених штампу «КУ МКЛ №11 поліклінічне відділення», печатки «Поліклінічне відділення №11 МКЛ№11 лікарська консультативна комісія», силіконового відтиску від печатки «Поліклінічне відділення» МКЛ№11 та медичної документації з МКЛ№11 хоча й свідчить про порушення нею вимог порядку зберігання та знищення печаток та штампів, проте не вказує на її причетність до можливого вчинення службовими особами КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України, досудове розслідування за фактом вчинення яких наразі здійснюється, оскільки КУ «МКЛ №11», печатки та штампи якої зберігаються за місцем проживання ОСОБА_10 , припинила своє існування на момент виявлення правоохоронними органами підстав для внесення відповідних відомостей до ЄРДР, що свідчить про те, що такі печатки та штампи не могли використовуватися для виготовлення відповідних медичних документів КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції доходить переконання про те, що такі штампи, печатки та медична документація КУ «МКЛ №11», вилучені за місцем проживання ОСОБА_10 , не відповідають критеріям речових доказів, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України в зазначеному кримінальному провадженні.

Сам по собі факт наявності в матеріалах к/п №0000733 постанови слідчого від 13.09.2023 про визнання вилученого майна речовими доказами (а.с. 52-54) не може автоматично свідчити про відповідність таких речей критеріям речових доказів, визначеним зазначеною вище ст. 98 КПК України.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги доводи прокурора з приводу того, що, відповідно до наданої в судовому засіданні копії ухвали слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 12.10.2023, в зазначеному кримінальному провадженні було надано дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів, що містять охоронювану законом таємницю, зокрема та серед іншого, до належного ОСОБА_10 мобільного телефону Hyawei Smart 2016 IMEI НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 з сім картками: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , з метою проведення огляду та копіювання інформації, яка має доказове значення у провадженні, проте здійснення зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема, тимчасового доступу до речей та документів, не вимагає обов`язкового перебування мобільного телефону, до якого надано тимчасовий доступ, під арештом, натомість, кримінальний процесуальний закон не містить заборони тимчасового доступу до даних мобільного телефону без його вилучення у законного володільця.

Водночас, колегія суддів критично оцінює посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що стосовно вилученого телефону «Hyawei Smart 2016», належного ОСОБА_10 , призначено судову комп`ютерно-технічну експертизу, оскільки такі твердження є голослівними, спростовуються наявними в розпорядженні апеляційного суду матеріалами провадження та прокурором не було надано жодного документального підтвердження зазначеним обставинам, з урахуванням також тієї обставини, що слідчим суддею надано органу досудового розслідування дозвіл на тимчасовий доступ до даних, які містяться на вищевказаному мобільному телефоні.

Відтак, слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засідання не було доведено зв`язку власника такого майна - ОСОБА_10 із вчиненням злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України, досудове розслідування за ознаками вчинення якого наразі здійснюється, натомість, як вже зазначалось раніше, остання в зазначеному к/п не має жодного процесуального статусу, їй не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить переконання, що органом досудового розслідування не було доведено того, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, зокрема, мобільний телефон, штампи, печатки та медична документація, відповідає встановленим законом критеріям речових доказів в зазначеному к/п, зокрема, використовувалось як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані для доведення будь-яких фактів чи обставин з приводу за зловживання владою або службовим становищем та одержання службовою особою неправомірної вигоди.

Відтак, колегія суддів вважає, що слідчий суддя постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 09.11.2023, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого ОСОБА_9 , про накладання арешту на майно, відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, вилучене під час проведення 12.09.2023 обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , в межах к/п №0000733 від 26.10.2022 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4