Справа № 464/17/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/863/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0001032 від 30.12.2022 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованому у АДРЕСА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 30 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Сихівського районного суду м.Львова від 30 червня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання 1 (один) рік обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання та встановити іспитовий строк на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази, автобус марки «БАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 повернуто останній.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 7551 грн. 20 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.

Арешт, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 04 січня 2023 року - скасовано.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , 29 грудня 2022 року, близько 17 год. 45 хв., керуючи автобусом марки «БАЗ А079.04» д.н.з. НОМЕР_1 та, рухаючись ним по пр. Червоної Калини, у м.Львові, поблизу перехрестя з вул.Драгана, в напрямку до вул.Сихівська, всупереч ст.14 Закону України «Про дорожній рух» згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, порушив вимоги п.1 п.1.5, Р.2 п.2.3 б) та п.12 п.12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, які виразилися в тому, що водій під час керування технічно-справним транспортним засобом був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину дороги, зліва направо по ходу руху автобуса, на відстані 0.6 метра від дорожньої розмітки 1.14.1, що позначає нерегульований пішохідний перехід, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, а саме, закритий перелом лонної та сідничної кісток тазу справа з задовільним стоянням, відкрита рана волосистої частини голови, які згідно висновку експерта відносяться до середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді 1 (одного) року виправних робіт з відрахуванням в дохід держави у розмірі 10%, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 1 (один) рік, а також на підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначене рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Вказує, що суд першої інстанції, всупереч наведеним вимогам кримінального закону, призначив ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі, яке, відповідно до ч.3 ст. 61 КК України, до нього не може бути застосоване. У даному випадку суд мав призначити покарання ОСОБА_6 у виді виправних робіт.

Заслухавши доповідача, виступи учасників судового процесу, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, апеляційний суд не проводить їх детальний аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання ОСОБА_6 колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено можливість призначення покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді 1 року обмеження волі, не врахував факт того, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже досяг загального пенсійного віку, передбаченого положенням ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тому покарання у виді обмеження волі, відповідно до ч.3 ст. 61 КК України, до нього не може бути застосоване.

Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні 30 червня 2023 року вироку щодо ОСОБА_6 допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, яке до нього не можна застосувати.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про можливість задоволення апеляційної скарги прокурора та зміни вироку Сихівського районного суду м.Львова від 30 червня 2023 рок в частині призначення покарання, а саме: призначення ОСОБА_6 покарання у виді 1 (одного року) виправних робіт з відрахуванням в дохід держави у розмірі 10%, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Крім того, за правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, який врахував ставлення обвинуваченого до вчиненого, та вважає за можливе застосувати до ОСОБА_6 статтю 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших злочинів із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - задоволити.

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 30 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - змінити.

ОСОБА_6 вважати засудженим за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного року) виправних робіт з відрахуванням в дохід держави у розмірі 10%, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В решті вирок Сихівського районного суду м.Львова від 30 червня 2023 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3