Справа № 199/709/24
ВИРОК

іменем України

01.02.2024 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000011 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2024, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпропетровську, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не маючого, зареєстрованого та проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-23.06.2001 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 17, ч. 2 ст.140,ч.1ст.145, ч. 2 ст. 140, ч.2 ст. 142, ст. 17, ч.1 ст. 145, ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з конфіскацією майна;

- 27.10.2006 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. На підставі ст. 71, ч.4 ст. 81 КК України частково приєднано невідбутий строк у виді позбавлення волі строком 6 місяців за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2001, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк на 6 років;

- 10.07.2007 Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України дане покарання поглинуто покаранням за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.10.2006 та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;

- 16.11.2012 Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- 16.01.2013 Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбутий строк за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 16.11.2012 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців; звільнився 15.12.2017 по відбуттю строку покарання.

-25.04.2018 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

-28.11.2018 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю покарань дане покарання поглинуто вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2018 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк

4 роки 1 місяць;

-19.02.2019Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю покарань даним покаранням поглинуто вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2018 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці. 14.07.2022 звільнився по відбуттю строку покарання;

-11.10.2023 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений із випробуванням на строк 2 роки.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1-й епізод:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив умисні кримінальні правопорушення, достовірно знаючи, про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Так, 30.12.2023, приблизно о 18:00 год., ОСОБА_3 проходив через Калинівський ринок, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, 14, де на одній із лавок, що знаходиться там, помітив раніше не знайомого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який вживав алкогольні напої та у якого при собі була чоловіча сумка через плече. В цей час ОСОБА_3 припустив, що в даній чоловічій сумці може знаходитись цінне майно, тому вирішив підійти до потерпілого щоб познайомитися. В ході спілкування потерпілий ОСОБА_6 пригощав алкогольними напоями ОСОБА_3 .

Далі, того ж дня, в ході спілкування, потерпілий ОСОБА_6 запросив ОСОБА_3 пройти з ним до банкомату, що знаходиться неподалік, для того, щоб зняти грошові кошти, на що останній погодився.

Так, 30.12.2023 приблизно о 19:05 год. знаходячись біля банкомату розташованого за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський,91, потерпілий ОСОБА_6 вставив банківську карту до банкомату та ввів пароль від карти, для того, щоб зняти грошові кошти. В цей час поруч стояв ОСОБА_3 , який розгледів пароль від карти потерпілого.

Далі, потерпілий ОСОБА_6 знаходячись біля банкомату передав

ОСОБА_3 свій гаманець та банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , щоб той поклав її до гаманця.

В цей момент, ОСОБА_3 , припустив, що на зазначеній банківській картці знаходяться грошові кошти.

Відповідно до примітки ст.358 Кримінального кодексу України, під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити. Відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2, ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346 ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-Ш від 7 грудня 2000 року, документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби.

Того самого дня, тобто 30.12.2023 приблизно о 19:15 год., у ОСОБА_3 , що мав вільний доступ до банківської картки «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , та усвідомлюючи, що вказана картка є офіційним документом і на ній можуть бути грошові кошти, раптово виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на викрадення офіційного документу з корисливих мотивів, а саме банківської картки «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , який є особою похилого віку, з метою подальшого викрадення грошових коштів, які знаходяться на вказаній картці.

Доводячи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на викрадення офіційного документу з корисливих мотивів до кінця, ОСОБА_3 , перебуваючи біля банкомату розташованому за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 91 поклав до кишені одягненої на ньому куртки одну банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , тим самим викрав та почав зберігати при собі вищевказану банківську картку.

Умисні дії ОСОБА_3 , що виразилися у викраденні офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 357 КК України;

2-й епізод:

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», 30.12.2023, близько 20:00 год. утримуючи при собі раніше ним викрадену у ОСОБА_6 банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , знаходився на перехресті вулиці Калинова та проспекту Слобожанському в м. Дніпро. У цей час у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, а саме грошових коштів, які знаходяться на розрахунковому рахунку НОМЕР_2 банківської картки «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належать потерпілому ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, ОСОБА_8 , 30.12.2023, у період часу з 20:00 год. до 20:06 год. використовуючи раніше викрадену ним у потерпілого ОСОБА_6 банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_1 :

- по проспекту Слобожанському в м. Дніпро через банківський термінал НОМЕР_3 , DP4 використовуючи пароль від вищевказаної банківської карти таємно викрав з неї належні потерпілому ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 5000 грн., шляхом обготівкування через вищевказаний банківський термінал однією транзакцією;

- за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, 14 через банкомат АТ КБ «Приватбанк» використовуючи пароль від вищевказаної банківської карти таємно викрав з неї належні потерпілому ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 8000 грн., шляхом обготівкування через вищевказаний банківський термінал однією транзакцією;

- за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, 14 через банкомат АТ КБ «Приватбанк» використовуючи пароль від вищевказаної банківської карти таємно викрав з неї належні потерпілому ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 8000 грн., шляхом обготівкування через вищевказаний банківський термінал однією транзакцією;

- за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 91 через банкомат АТ КБ «Приватбанк» використовуючи пароль від вищевказаної банківської карти таємно викрав з неї належні потерпілому ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 2000 грн., шляхом обготівкування через вищевказаний банківський термінал однією транзакцією;

- за адресою: м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 67/2 через банкомат АТ КБ «Приватбанк» використовуючи пароль від вищевказаної банківської карти таємно викрав з неї належні потерпілому ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 600 грн., шляхом обготівкування через вищевказаний банківський термінал однією транзакцією.

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , 31.12.2023, близько 05:10 год. продовжуючи утримувати при собі раніше викрадену ним у потерпілого ОСОБА_6 банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , знаходився по вулиці Академіка Янгеля, 14а.

Реалізуючи свій виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих,

ОСОБА_8 , 31.12.2023, о 05:10 год. використовуючи раніше викрадену ним у ОСОБА_6 банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_1 знаходячись по вулиці Академіка Янгеля, 14а, використовуючи пароль від вищевказаної банківської карти таємно викрав з неї належні потерпілому

ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 200 грн., шляхом обготівковування через вищевказаний банківський термінал однією транзакцією.

Далі, ОСОБА_3 , 31.12.2023, близько 07:10 год. продовжуючи утримувати при собі раніше ним викрадену у потерпілого ОСОБА_6 банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , знаходився по проспекту Богдана Хмельницького, 134.

Реалізуючи свій виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих,

ОСОБА_8 , 31.12.2023, о 07:10 год. використовуючи раніше викрадену ним у ОСОБА_6 банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_1 знаходячись по вулиці Академіка Янгеля, 14а, використовуючи пароль від вищевказаної банківської карти таємно викрав з неї належні потерпілому

ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 5 000 грн., шляхом обготівковування через вищевказаний банківський термінал однією транзакцією.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 , спричинив потерпілому ОСОБА_6 , який є особою похилого віку, матеріальний збиток на загальну суму 28 800 грн.

Умисні дії ОСОБА_3 , що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 185 КК України.

2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 у суді.

Як пояснив ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчинених ним кримінальних правопорушень. ОСОБА_3 суду пояснив, що він дійсно 30.12.2023 перебуваючи у АДРЕСА_2 у малознайомого чоловіка викрав належну останньому банківську картку, з якої у подальшому зняв грошові кошти, які витрати на власні потреби.

Просив суд суворо не карати, призначити мінімально можливе покарання.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, окрім визнання ним своєї вини, показами потерпілого ОСОБА_6 та письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що 30.12.2023 у місті Дніпрі, він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, познайомився із ОСОБА_3 , який у подальшому викрав його банківську картку, з якої без його згоди зняв грошові кошти і не повернув.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.01.2024, ОСОБА_6 просив органи поліції притягти до відповідальності невідому особу чоловічої статі, яка таємно шляхом вільного доступу здійснила крадіжку його банківської карти та грошових коштів з неї. Подія відбулась 30.12.2023 близько 19:00 години за адресою: м.Дніпро, вул.Калинова (Калиновський ринок).

Згідно до виписки по картці НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) і додатковим рахунками договору SAMDNWFC3 від 31.08.2016 за період 30.12.2023-01.01.2024 з 20.00 години зафіксовано витрати на загальну суму 28 800.00 гривень.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.01.2024 потерпілий ОСОБА_6 в присутності двох понятих, впізнав особу під номером 3, на якому зображено ОСОБА_3 , як таку, що 30.12.2023 близько о 19:00 годині знаходячись біля банкомату, що розташований на перехресті вул.Калиновій та пр.Слобожанського у м.Дніпрі, після зняття грошових коштів потерпілим в сумі 2000 грн., тримав його гаманець з документами та банківською картою.

Відповідно до протоколу огляду речей від 03.01.2024 в період часу з 18:03 години по 18:40 годину, в присутності двох понятих, оглядався чоловічий гаманець, який добровільно видав ОСОБА_3 . Гаманець містив банківську картку ПриватБанк золота Універсальна VISA № НОМЕР_1 та наступні документи ім`я ОСОБА_6 , а саме: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році серії НОМЕР_6 ; посвідчення серії НОМЕР_7 ; паспорт громадянина України; посвідчення водія; свідоцтво про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_8 , власником якого є ОСОБА_6 .

Відповідно до постанови про визнання речових доказів від 03.01.2024, в якості речового доказу визнано портмоне коричневого кольору, картку ПриватБанку з номером НОМЕР_1 та з номером НОМЕР_9 , посвідчення серії НОМЕР_7 ( інваліда війни), посвідчення учасника ліквідації аварії ЧАЕС серії НОМЕР_6 , талон до посвідчення водія серії НОМЕР_10 , пенсійне посвідчення № НОМЕР_11 , посвідчення водія серії НОМЕР_10 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , які передані під гарантійну розписку потерпілому ОСОБА_6 .

Відповідно до протоколу огляду від 05.01.2024 оглядався відеофайл з назвою « ОСОБА_9 » на якому видно ділянку місцевості біля входу до приміщення, де знаходиться банкомат, до якого 31.12.2023 о 06:09 годині підходить особа чоловічої статі, щоб зняти грошові кошти.

Відповідно до постанов про визнання речових доказів від 05.01.2024 в якості речових доказів визнано компакт-диски з відеозаписами з камер відеоспостереження, встановлених на фасаді приміщень за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Відповідно до протоколу огляду від 05.01.2024 оглядався відеофайл з назвою «2324-2522», на якому видно, що 30.12.2023 о 22:23 годині на розі вулиць зупиняється транспортний засіб, з якого виходить особа чоловічої статі, яка прямує до банкомату, при цьому щось дістає з внутрішньої кишені куртки, одягненої на ньому в той момент.

Відповідно до протоколу огляду документа від 03.01.2024 оглядався компакт-диск, який містить виписки по рахунку за період з 30.12.2023 по 31.12.2023.

Відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 03.01.2024 в якості речового доказу визнано компакт-диск з інформацією, отриманою в АТ КБ «Приватбанк», який залишено при матеріалах даного кримінального провадження.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, доведеності вини у їх вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаних в суді потерпілого і обвинуваченого у суду немає.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

2.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані:

-1-й епізод: за ч.1 ст. 357 КК України, як такі, що виразилися у викраденні офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів;

-2-й епізод: за ч.4 ст. 185 КК України, як такі, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому згідно ст.66 КК України, судом не встановлено.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, суд відносить вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

4.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальних проступку та правопорушення, які скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до проступків та тяжких кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав, офіційно не працевлаштований, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, раніше неодноразово судимий, та у період звільнення з випробуванням за вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11.10.2023 вчинив кримінальні правопорушення у даному провадженні.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі з застосуванням вимог ст.ст.70, 71 КК України; позицію потерпілого, який просив призначити покарання на розсуд суду; обвинуваченого, який просив суворо не карати; також суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують та наявність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, суд вважає за необхідне призначити покарання виключно у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України та у виді обмеження волі в межах санкції ст. 357 КК України, із застосуванням вимог ст.70, ч.1 ст. 71 КК України.

Оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий 11.10.2023 за вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із звільненням від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, проте після ухвалення вказаного вироку, але до повного відбуття покарання, ОСОБА_3 вчинив нові кримінальні правопорушення за даним вироком.

Тому, саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Встановлені судом обставини даного кримінального провадження свідчать про наявність у ОСОБА_3 стійкої направленості умислу на вчинення злочинів, у тому числі кримінальних правопорушень проти власності, і небажання ставати на шлях виправлення, бути корисним для суспільства, а тому призначення більш м`якого покарання, або ж застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України, не буде відповідати меті покарання, буде суперечити вимогам ст.65 КК України і не сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 виключно в умовах ізоляції від суспільства із реальним відбування покарання.

5.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та кримінального проступку за ч.1 ст. 357 КК України і призначити йому покарання:

-за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

-за ч.1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк на 1 рік

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання - у виді позбавлення волі на строк 5 ( п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України ОСОБА_3 до призначеного покарання частково приєднати покарання не відбуте за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2023 яким ОСОБА_3 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять ) років 3 (три) місяці.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази:

-портмоне коричневого кольору, картки ПриватБанку з номером НОМЕР_1 та з номером НОМЕР_9 , посвідчення серії НОМЕР_7 ( інваліда війни), посвідчення учасника ліквідації аварії ЧАЕС серії НОМЕР_6 , талон до посвідчення водія серії НОМЕР_10 , пенсійне посвідчення № НОМЕР_11 , посвідчення водія серії НОМЕР_10 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , які передані під гарантійну розписку потерпілому ОСОБА_6 залишити за належністю останньому.

-компакт-диски - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_10