Справа № 297/1050/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25.10.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/468/22, за апеляційними скаргами, які подали прокурор Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2022 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, із вищою освітою, керівник гуртка з шахів ЗОШ № 90 м.Львів, раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Речові докази: підроблене пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 від 18.07.2013, видане Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підроблену довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААД №702587 від 14.05.2013, видану Київським міським центром медико-соціальних експертиз, які зберігаються у матеріалах кримінального провадження, - ухвалено після набрання вироком законної сили залишити у матеріалах кримінального провадження № 0000118, протягом усього часу їх зберігання.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_7 , будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України воєнного стану, а також про проведення на території України мобілізації до Збройних Сил України, маючи умисел на виготовлення підробленого пенсійного посвідчення у тому, що він визнаний інвалідом другої групи з дитинства, з метою перетину Державного кордону України, всупереч обмежень, передбачених Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про правовий режим воєнного стану», усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, діючи умисно, у невстановлений день та час, у квітні 2022 року, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на пособництво у підробленні посвідчення, яке видається установою, що має право видавати такі документи, з метою його подальшого використання, через мережу Інтернет домовився із невстановленою особою про виготовлення підробленого пенсійного посвідчення на своє ім`я, при цьому узгодивши оплату вартості підробленого документа в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень, які повинен був сплатити після перетину державного кордону України, та передав свої персональні анкетні дані та особисте фото для внесення їх до підробленого пенсійного посвідчення. У подальшому, у невстановлений день та час, у квітні 2022 року, невстановлена особа за допомогою поштового зв`язку передала ОСОБА_7 завідомо підроблені документи пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 , видане 18.07.2013 Пенсійним фондом України та довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААД № 702587 від 14.05.2013, видану ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За вчинення цих дій, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України, тобто у пособництві у підробленні іншого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його іншою особою.

Окрім цього, ОСОБА_7 , 18 квітня 2022 року приблизно о 10 годині 36 хвилин, під час проходження прикордонного контролю, перебуваючи в міжнародному пункті пропуску через державний кордон України «Лужанка», що розташований по вул. Дружби Народів, 108, у селі Астей Берегівського району Закарпатської області, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій та керуючи ними, діючи умисно, з метою перетину Державного кордону України, всупереч обмежень передбачених Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про правовий режим воєнного стану», надав працівникам Державної прикордонної служби України завідомо підроблені документи пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 , видане 18.07.2013 Пенсійним фондом України, та довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААД № 702587 від 14.05.2013, видану Київським міським центром медико-соціальної експертизи на його ім`я, які насправді цією установою не видавалися та не посвідчувалися, чим у такий спосіб використав завідомо підроблений офіційний документ.

За вчинення цих дій, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, тобто у використанні завідомо підробленого документа.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вказує на те, що оскаржуваний вирок у частині призначеного за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України покарання є незаконним. Посилається на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідно до санкції ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України є найбільш наближеним до мінімального як за видом, так і розміром, і у свою чергу не узгоджується з приписами ст. ст. 50, 65 КК України. Зазначає, що за виготовлення підроблених документів ОСОБА_7 повинен був оплатити невстановленій особі грошові кошти в розмірі 6000 гривень і конкретних відомостей, які б сприяли слідству у встановленні цієї особи не надав, що викликає сумніви у щирості обвинуваченого. Разом із тим, вказує на те, що кримінальні правопорушення ОСОБА_7 вчинив у воєнний час у період збройної агресії проти України, небезпеки її державній незалежності та територіальній цілісності. Просить вирок у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України покарання скасувати та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 800 (вісімсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 гривень, і на підставі частини першої статті 70 КК України призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 гривень.

- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вказує на те, що обвинуваченому призначено занадто суворе покарання, що висновки суду в частині призначеного покарання не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, обіцяв більше не вчиняти правопорушень, визнавав вину з моменту затримання, активно сприяв досудовому розслідуванню, постійно з`являвся на виклики дізнавача та суду, позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий. Просить вирок у частині призначеного покарання змінити, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Крім того, сторона захисту обвинувачений та захисник подали клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям. Посилаються на те, що кримінальні правопорушення, передбачені ст. 358 КК України, відносяться до кримінальних проступків, і при цьому ОСОБА_7 визнавав та визнає свою вину, раніше не судимий, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, будь-яка шкоди діями ОСОБА_7 не завдана.

До початку апеляційного розгляду від керівника Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_9 надійшла заява про відклик апеляційної скарги, яку подав прокурор Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , що свідчить про те, що сторона обвинувачення відмовляється від апеляційних вимог, а тому відповідно до ст. 403 КПК України апеляційна скарга прокурора не розглядається.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги сторони захисту, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, поданих стороною захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга та клопотання розглядаються за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги та клопотання за відсутності вищевказаних сторін, береться до уваги те, що: повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченому та захиснику направлено відповідно до вимог закону, що свідчить про те, що апеляційним судом здійснено всіх можливих заходів щодо повідомлення сторони захисту про час та місце апеляційного розгляду і сторона захисту вважається належним чином повідомленою про час та місце апеляційного розгляду; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін від обвинуваченого та адвоката не надходило; в апеляційній скарзі захисника не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і відповідно його явка в судове засідання не є обов`язковою; апеляційний розгляд кримінального провадження вже неодноразово відкладався, а відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у пособництві в підробленні іншого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його особою, а також у використанні завідомо підробленого документа, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України кваліфіковані правильно.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів також бере до уваги те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому, зі змісту апеляційної скарги убачається, що стороною захисту не оспорюється і вид призначеного ОСОБА_7 покарання у виді штрафу. У зв`язку з цим, висновки суду першої інстанції в цій частині апеляційний суд також не перевіряє.

Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання, зокрема щодо визначеного судом розміру штрафу.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 призначено занадто високий розмір штрафу, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

При оцінці доводів апеляційної скарги колегія суддів бере до уваги таке.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вимоги вказаних вище статей Кримінального кодексу України були дотримані й у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень пособництво в підробленні іншого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його особою, використання завідомо підробленого документа, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання взято до уваги те, що передбачені ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України кримінальні правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченого раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, за якими позитивно характеризується, а також має на утриманні малолітню дитину, щиро розкаявся у вчиненні кримінальних правопорушень, що також визнано обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання не встановлено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень, і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, судом першої інстанції були дотримані вищенаведені норми матеріального права, а також дана належна оцінка обставинам кримінального провадження.

На підставі наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що визначений обвинуваченому ОСОБА_7 розмір штрафу є занадто суворим, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Із цих підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд визнає і твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, обіцяв більше не вчиняти правопорушень, визнавав вину з моменту затримання, активно сприяв досудовому розслідуванню, постійно з`являвся на виклики дізнавача та суду, позитивно характеризується за місцем роботи, має на у триманні малолітню дитину, раніше не судимий.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідає як характеру та ступеню вчинених ним кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, та сприятиме досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, у тому числі й попередження вчинення ним аналогічних та нових кримінальних правопорушень.

Крім того, в апеляційній скарзі не вказується й апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 штрафу в меншому розмірі, ніж визначений йому судом першої інстанції.

Вищенаведені обставини, у тому числі і характер та ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, на переконання колегії суддів, не призводять до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 буде можливим у разі призначення йому покарання у виді штрафу в меншому розмірі, ніж призначений судом першої інстанції, і при цьому, на переконання апеляційного суду, призначений ОСОБА_7 розмір штрафу не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що вирок щодо ОСОБА_7 у частині вирішення долі речових доказів, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому відповідно до ст. ст. 349, 404 КПК України також не переглядається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого в кримінальному провадженні судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни, а подана адвокатом ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційна скарга як безпідставна задоволенню не підлягає.

При оцінці клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, апеляційний суд бере до уваги те, що інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення утворюють реальну сукупність злочинів, оскільки обвинувачений відокремленими одна від одної діями вчинив два різні кримінальні правопорушення, при цьому одне є умовою для вчинення іншого.

Тому, доводи сторони захисту про те, що кримінальні правопорушення, передбачені ст. 358 КК України, відносяться до кримінальних проступків, і при цьому ОСОБА_7 визнавав та визнає свою вину, раніше не судимий, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, будь-яка шкода діями ОСОБА_7 не завдана, - не дають підстав для звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 45 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям та закриття кримінального провадження, що свідчить про безпідставність такого клопотання.

З огляду на наведене, клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2022 року, щодо обвинуваченого за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 , - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: