Справа №642/7350/23
Провадження №1-кп/642/153/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року

м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001334 від 25.08.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Приморського району Донецької області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, неодружений, інвалід ІІІ групи, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або батьків похилого віку, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, а саме: 08.07.2003 Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області, за ч.ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого 21.07.2005 на підставі закону України про амністію; 14.02.2006 Приморським районним судом м. Маріуполя, Донецької області, за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, обмеження волі на строк 1 рік; 16.05.2006 Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області, за ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ч.ч.1,4 ст.70 КК України, позбавлення волі на строк 4 роки; 29.04.2009 Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області, за ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України, позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць, 13.05.2014 звільненого на умовно-достроковий строк з невідбутим покаранням 1 рік, 8 місяців, 9 днів; 10.06.2015 Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області, за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України, позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, 26.09.2018 звільненого по відбуттю строку покарання; 26.06.2020 Центральним відділом ГУНП в Донецькій області кримінальне провадження №0001121, за ч.2 ст.186 КК України, направлено з обвинувальним актом до суду; 08.12.2020 Ільїчівським районним судом м. Маріуполя, Донецької області, за ч.2 ст.185, ч.1 ст.249, ч.1 ст. 70 КК України, позбавлення волі на строк 2 роки; 20.01.2021 Жовтневим районним судом м. Маріуполя, Донецької області, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, звільненого 07.04.2022 на умовно-достроковий строк з невідбутим покаранням 7 місяців 7 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 у невстановлений під час досудового слідства час та дату, з метою подальшого збуту, незаконно придбав при невстановлених під час досудового слідства обставинах корпус ручної осколкової гранати типу Ф-1 та корпус ручної осколкової гранати типу РГД-5 та два запали УЗРГМ, й розуміючи протиправність своїх дій, незаконно, без передбаченого законом дозволу, в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматично і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №662 від 21 серпня 1998 року (в редакції від 10.01.2023) і «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року (в редакції від 10.05.2022), переніс вказані корпус ручної осколкової гранати типу Ф-1 та корпус ручної осколкової гранати типу РГД-5 та два запали УЗРГМ до будинку в якому тимчасово мешкає який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де без передбаченого законом дозволу та маючи злочинний умисел, спрямований на подальший збут вказаних гранат та запалів став їх незаконно зберігати.

Так, 05.09.2023, о 15-00 год. ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих спонукань, прийшов на перехрестя вулиць Балтійська та Кам?янець-Подільська, які розташовані в м. Харків, тим самим незаконно переніс вказані гранати та запали, де на узбіччі проїжджої частини вказаної вулиці, почав очікувати приходу ОСОБА_6 , з яким останній попередньо домовився про вказану зустріч з метою здійснення незаконного збуту вибухових речовин.

У подальшому під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, ОСОБА_4 збув ОСОБА_6 за грошову винагороду в розмірі 8000 гривень предмети зовні схожі на корпус ручної осколкової гранати типу Ф-1 та корпус ручної осколкової гранати типу РГД-5 та два запали УЗРГМ.

Після цього, ОСОБА_4 , отримавши від ОСОБА_6 за збут ним вибухових речовин грошові кошти в загальній сумі 8000 грн., покинув місце вчиненого ними злочину та розпорядившись отриманими злочинним шляхом грошовими коштами на власний розсуд.

У подальшому особа, якій було доручено проведення вказаної негласної слідчої (розшукової) дії під анкетними даними - ОСОБА_6 , видав працівникам поліції ВП № 2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області придбані у ОСОБА_4 , гранату Ф-1, яка згідно з висновком експерта судової вибухотехнічної експертизи №22958 від 12.09.2023, є корпусом ручної осколкової гранати дистанційної дії, оборонного типу Ф-1, без встановленого запалу (засобу підриву) належить до зарядів вибухової речовини у міцному корпусі, містить 50-56 г вибухової речовини - тротилу (тринітротолуолу), розташованого у міцному чавунному корпусі, гранату РГД-5, яка згідно з висновком експерта судової вибухо-технічної експертизи №22958 від 12.09.2023, є корпусом ручної осколкової гранати дистанційної дії, наступального типу РГД-5, без встановленого запалу (засобу підриву) належить до зарядів вибухової речовини у міцному корпусі, містить 100-115 г вибухової речовини - тротилу (тринітротолуолу), розташованого у міцному сталевому корпусі та два запали, які згідно з висновком експерта судової вибухо-технічної експертизи № 22958 від 12.09.2023 є уніфікованими запалами ручних гранат УЗРГМ, належать до засобів підриву, містять вибухову речовину загальною масою близько 1,3 г (ініціюючу вибухову речовину ТНРС 0,15+-0,05 г та азид свинцю 0,2 г і бризантну вибухову речовину тетрил 1,0 г) та механізм їх підриву (ударний механізм).

Крім цього, ОСОБА_4 , у невстановлений під час досудового слідства час та дату, з метою подальшого збуту, незаконно придбав при невстановлених під час досудового слідства обставинах корпус ручної осколкової гранати типу РГД-5 та запал УЗРГМ, й розуміючи протиправність своїх дій, незаконно, без передбаченого законом дозволу, в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматично і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №662 від 21 серпня 1998 року (в редакції від 10.01.2023) і «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року (в редакції від 10.05.2022) переніс вказаний корпус ручної осколкової гранати типу РГД-5 та запал УЗРГМ, до будинку в якому тимчасово мешкає який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де без передбаченого законом дозволу та маючи злочинний умисел, спрямований на подальший збут вказаної гранати та запалу став їх незаконно зберігати.

Так, 27.09.2023 о 15 год. 40 хв., ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих спонукань, прийшов на перехрестя вулиць Балтійська та Кам?янець-Подільська, які розташовані в м. Харків, тим самим незаконно переніс вказану гранату та запал, де на узбіччі проїжджої частини вказаної вулиці, почав очікувати приходу ОСОБА_6 , з яким останній попередньо домовився про вказану зустріч з метою здійснення незаконного збуту вибухових речовин.

У подальшому під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, ОСОБА_4 збув ОСОБА_6 за грошову винагороду в розмірі 4000 гривень предмети зовні схожі на корпус ручної осколкової гранати типу РГД-5 та запал УЗРГМ.

Після цього, ОСОБА_4 , отримавши від ОСОБА_6 за збут ним вибухових речовин грошові кошти в загальній сумі 4000 грн., намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення, однак був затриманий працівниками поліції.

У подальшому особа, якій було доручено проведення вказаної негласної слідчої (розшукової) дії під анкетними даними - ОСОБА_6 , видав працівникам поліції ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області придбані у ОСОБА_4 , гранату РГД-5, яка згідно з висновком експерта судової вибухо-технічної експертизи №23750 від 08.11.2023, є корпусом ручної осколкової гранати дистанційної дії, наступального типу РГД-5, без встановленого запалу (засобу підриву) належить до зарядів вибухової речовини у міцному корпусі, містить 100-115 г вибухової речовини - тротилу (тринітротолуолу), розташованого у міцному сталевому корпусі та два запали, які згідно з висновком експерта судової вибухо-технічної експертизи №23750 від 08.11.2023 є уніфікованим запалом ручної гранати УЗРГМ, належить до засобів підриву, містить вибухову речовину загальною масою близько 1,3 г (ініціюючу вибухову речовину ТНРС 0,15+0,05 г та азид свинцю 0,2 г і бризантну вибухову речовину тетрил 1,0 г) та механізм їх підриву (ударний механізм).

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорював.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав показання, аналогічні викладеним, свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу вчинення, про які зазначено в обвинувальних актах. Розкаюється у вчиненому та просить суд його суворо не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання, носіння та збут вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше неодноразово судимий (має 8 судимостей), останній раз засуджений 20.01.2021 Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, звільнений 07.04.2022 на умовно-достроковий строк з невідбутим покаранням 7 місяців 7 днів, належних висновків для себе не зробив, не став на шлях виправлення та знову вчинив злочин, що загалом об`єктивно свідчить про стійку антисоціальну спрямованість та схильність до вчинення злочинів, як спосіб життя, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, є особою з інвалідністю ІІІ групи, не має на утриманні малолітніх дітей або батьків похилого віку, не працює, є внутрішньо переміщеною особою.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, є щире каяття.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

За таких обставин, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції за ч. 1 ст.263 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не знаходить у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

Враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що виправлення цієї особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень неможливо без його ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі за правилами передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України 27.09.2023, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду Харківської області ОСОБА_7 від 29.09.2023 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», який продовжено на час розгляду кримінального провадження.

Таким чином, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення зараховується судом у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тому суд вважає за необхідне врахувати це в своєму рішенні, тобто у строк відбування покарання, призначеного за цим вироком, зарахувати ОСОБА_4 строк перебування під вартою з дня фактичного затримання - 27.09.2023 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в ході розгляду в суді при розгляді даного кримінального провадження, а тому з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає доцільним запобіжний захід, застосований до обвинуваченого тримання під вартою, залишити до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені судові витрати за проведені судово-вибухотехнічні експертизи №22958 від 12.09.2023 у розмірі 7169,40 грн., №23750 від 08.11.2023 у розмірі 7169,40 грн.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч.4ст.174 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова ОСОБА_7 від 09.10.2023 по справі №642/5668/23 (провадження №1-кс/642/3110/23) накладено арешт на речові докази по справі. У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на вищезазначене майно.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 вересня 2023 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 27 вересня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведену судово - вибухотехнічну експертизу № 22958 від 12.09.2023 у розмірі 7 169,40 (сім тисяч сто шістдесят дев?ять грн. 40 коп.) грн. та за проведену судово - вибухотехнічну експертизу №23750 від 08.11.2023 у розмірі 7 169,40 (сім тисяч сто шістдесят дев?ять грн., 40 коп.) грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова ОСОБА_7 від 09.10.2023 по справі №642/5668/23 (провадження №1-кс/642/3110/23), а саме: грошові кошти у сумі 4 000 (чотири тисячі) грн., купюрами номіналом 1000 (одна тисяча) грн. з серійними номерами АА1705942, АС2609904 та купюрами номіналом 500 (п`ятсот) гривень з серійними номерами ЦБ5753511, ЕЕ9582031, ЕИ2552595, АП3692269, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази по справі:

- грошові кошти у сумі 4000 (чотири тисячі) грн., купюрами номіналом 1000 (одна тисяча) грн. з серійними номерами АА1705942, АС2609904 та купюрами номіналом 500 (п`ятсот) гривень з серійними номерами ЦБ5753511, ЕЕ9582031, ЕИ2552595, АП3692269, які знаходяться на зберіганні в банківській установі, після набрання вироком законної сили конфіскувати в дохід держави;

- граната Ф-1 та РГД-5, два запали УЗРГМ, корпус гранати РГД-5 та запал УЗРГМ, які перебувають в камері зберігання речових доказів ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя Наталя ПЕТРОВА