Провадження № 1-кс/201/4901/2023
УХВАЛА

Іменем України

20 листопада 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000600 від 02.08.2021 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся із погодженим прокурором до суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи, діючи групою осіб, шахрайським шляхом заволоділи об`єктами нерухомого майна, а саме, житловими квартирами на території міста Дніпра, використовуючи завідомо підроблені документи про набуття права власності. Нотаріальні дії стосовно перереєстрації права власності на вказані об`єкти нерухомості проводились приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 .

На запит прокурора стосовно перебування у комунальній власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 , Департаментом житлового господарства ДМР надана відповідь №3/12-6004 від 05.07.2023 про те, що за архівними даними приватизаційних справ департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації вказаної квартири.

Згідно відповіді №7365 КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР, станом на 31.12.2012 державна реєстрація права власності на вказану квартиру не проводилась.

Таким чином, квартира не приватизована, право власності у громадян на вказаний об`єкт нерухомості відсутній, перебуває у комунальній власності.

01.09.2023 в ході допиту свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що серед правовстановлюючих документів на квартиру, у нього наявний ордер на квартиру, він вживає заходи щодо оформлення права власності.

05.09.2023 надіслано запит до Департаменту житлового господарства ДМР стосовно наявності ордера на вказану квартиру. Отримана відповідь про те, що Виконавчим комітетом ДМР ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 - не видавався.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відомості відсутні.

В рамках досудового розслідування надійшов рапорт від СКП ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що невстановлені особи мають намір здійснити оформлення права власності на квартиру за вищевказаною адресою.

Тобто, вказаний об`єкт нерухомості є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, оскільки є предметом злочину, адже дії невстановлених осіб направленні на заволодіння об`єктом нежитлової нерухомості.

Незастосування заходу кримінального провадження у вигляді арешту може привести до втрати майна, а саме, переоформлення права власності на нерухоме майно, на інших осіб (фізичних або юридичних) іншим чином відчуження майна, з метою в подальшому уникнути кримінальної відповідальності та ввести в оману слідство, що може перешкодити встановленню об`єктивної істини в кримінальному провадженні.

На підставі викладеного просив накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та/або користування майном. Заборонити усім реєстраторам, нотаріусам та іншим уповноваженим особам проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, додатково вказав, що клопотання у частині розпорядження та/або користування майном не підтримує. Просив лише заборонити відчуження та будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна, володілець мана у судове засідання не викликався.

Слідчий суддя, вислухавши сторону кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, додані до нього приходить до такого висновку.

З матеріалів клопотання встановлено, що у провадженні СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 02.08.2021 за № 0000600 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, розпочате за заявою ОСОБА_7 про те, що невідома особа вчиняє шахрайські дії щодо мана на території м. Дніпра.

На запит прокурора стосовно перебування у комунальній власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 , Департаментом житлового господарства ДМР надана відповідь №3/12-6004 від 05.07.2023 про те, що за архівними даними приватизаційних справ департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації вказаної квартири.

Згідно відповіді №7365 КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР, станом на 31.12.2012 державна реєстрація права власності на вказану квартиру не проводилась.

Відповідно до листа Департаментом житлового господарства ДМР від 14.09.2023 № 3/12-7253 квартира за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у комунальній власності на підставі рішення ДМР від 27.11.1991 № 46.

Таким чином, квартира не приватизована, право власності у громадян на вказаний об`єкт нерухомості відсутній, перебуває у комунальній власності.

01.09.2023 в ході допиту свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що серед правовстановлюючих документів на квартиру, у нього наявний ордер на квартиру, який знаходиться у сестри, він вживає заходи щодо оформлення права власності.

Згідно із відповіддю Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 03.07.2023 № 6/5-3637 у вказаній квартирі проживала з 24.07.1992 по 18.02.2022 ОСОБА_8 , яка знята з реєстрації у зв`язку зі смертю.

На запит прокурора Департаментом житлового господарства ДМР повідомлено, що виконавчим комітетом ДМР ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 - не видавався.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відомості відсутні.

Як встановлено із матеріалів клопотання, ані ОСОБА_8 , ані ОСОБА_6 , ані будь-яким іншим особам ордер на квартиру не видавався, квартира є неприватизована, тому не може бути передана у спадщину та зареєстрована на праві власності, у т.ч. за ОСОБА_6 , який посилається на наявність у нього ордеру на квартиру, що не відповідає дійсності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частина 3 ст. 190 КК України передбачає відповідальність за шахрайство, вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому.

На даний час власником вказаного квартири є територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Водночас, як встановлено, особа, яка зареєстрована у квартирі вказує на наявність у нього документа, який надає право на проживання.

Відповідно до ст. 172 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому, слідчий суддя позбавлений можливості давати оцінку тому, чи всі обставини справи були встановлені та чи всі слідчі дії проведені, оскільки предметом розгляду є питання про накладення арешту на майно.

Слідчий суддя приходить до висновку, що нерухоме майно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

З метою досягнення об`єктивної істини у вищевказаному кримінальному провадженні, а також з метою проведення повного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування, встановлення винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності, а також враховуючи те, що повне коло осіб, які можуть бути причетні до скоєння кримінального правопорушення на цей час досудовим слідством не встановлено, є підстави вважати що заінтересовані особи можуть знищити майно або змінити його власників шляхом продажу або укладанням інших цивільно-правових угод, то в даному випадку може бути задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вказане у клопотанні майно.

Хоча вказаний захід забезпечення кримінального провадження є крайнім та необхідним, він також є найбільш ефективним, у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту, забезпечити схоронність вказаного майна, неможливо, у зв`язку з чим застосування вказаного заходу дійсно важливе для забезпечення збереження речових доказів, а не застосування арешту майна надасть можливість невстановленій групі осіб продовжити кримінально-протиправну діяльність і створити перешкоди в досягненні мети цього кримінального провадження.

У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, власник майна не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Такий спосіб арешту є тимчасовим заходом кримінального провадження, не призведе до позбавлення права власності на нерухоме майно, а лише до заборони на реєстраційні дії. Обраний слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження обумовлений метою проведення досудового розслідування, а його межі у часі окреслені строками, які регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

У зв`язку із вищенаведеним клопотання підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 98, 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження.

Заборонити усім реєстраторам, нотаріусам та іншим уповноваженим особам проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно дізнавачем, слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Повний текст ухвали оголошено 21 листопада 2023 року о 08 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_9