Справа № 716/915/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2023 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Заставна кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000009 від 21.02.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, працюючого на посаді контролера в Заставнівському житлово-експлуатаційному управлінні тепло-водо забезпечення, військовозобов`язаного, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 20.02.2021 близько 14:00 год., перебуваючи на території домогосподарства, належного його брату ОСОБА_6 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в ході раптово виниклого конфлікту на фоні неприязних відносин наніс удари кулаками правої та лівої руки, а саме: кулаком правої руки 3 (три) удари в район голови з ліва та 1 (один) по тілу в район грудей, кулаком лівої руки 1 (один) удар в район голови з ліва та 1 (один) по тілу в район грудей ОСОБА_6 . В результаті чого спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, після травматичного субарахноїдального крововиливу з вираженими цефаліями, синдрому помірної лікворної венозної дисциркуляції, помірної атаксії та астенічного розладу. Дані тілесні ушкодження відповідно до висновку експерта Кіцманського міжрайонного відділення Чернівецького обласного бюро СМЕ № 30-Мд відносяться до середнього ступеня важкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав. При цьому зазначив, що наніс своєму братові ОСОБА_8 два удари долонями обох рук в обличчя за наступних обставин. В той день 20.02.2021 в обідню пору до нього зателефонувала сестра ОСОБА_9 , яка проживає в АДРЕСА_2 на одному подвір`ї з будинком, який належить їх братові ОСОБА_8 . Сестра повідомила, що між нею та іншим братом ОСОБА_10 виник конфлікт, під час якого той почав їй погрожувати. Під`їхавши до господарства він побачив на подвір`ї сестру ОСОБА_11 та брата ОСОБА_12 , між якими відбувався словесний конфлікт. Він підійшов до них, намагаючись припинити конфлікт, розпитав, що сталося. В цей час на подвір`я зайшов ще один брат ОСОБА_13 , який теж вступив у конфлікт із ОСОБА_11 . Під час сварки, погроз та сіпанини ОСОБА_13 вдарив ОСОБА_11 , яка після цього сховалася за його спину. ОСОБА_13 продовжував поводити себе агресивно, висловлював незадоволення та витягнувши пластикову кулькову ручку, почав погрожувати ОСОБА_11 , що зараз її вб`є. Він намагався перешкодити ОСОБА_13 наблизитися до сестри та завдав братові два удари долонями в обличчя, щоб той прийшов до тями

та зупинився. Після таких його дій агресія зі сторони брата ОСОБА_13 припинилася. Обвинувачений зазначив, що під час конфлікту ОСОБА_11 , захищаючись, також наносила ОСОБА_13 удари кулаком по голові до того моменту, як він став між ними. Він не вважає себе винним у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, оскільки від нанесених ним ударів не могли виникнути закрита черепно-мозкова травма та забій головного мозку, які належать до тілесних ушкоджень такого ступеня тяжкості.

Також обвинувачений ОСОБА_4 не визнав цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з нього майнової та моральної шкоди у зв`язку з його необґрунтованістю.

Незважаючи на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України, його вина повністю доводиться зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпілий ОСОБА_6 показав суду, що 20.02.2021 біля 13 години йому зателефонував брат ОСОБА_14 , який в той час намагався змінити замок у вхідних дверях літньої кухні його господарства в АДРЕСА_2 . Брат попросив його приїхати, оскільки його виганяли з території будинковолодіння сестра ОСОБА_15 та брат ОСОБА_4 . Під`їхавши біля 14 години до свого подвір`я, він побачив там ОСОБА_16 , ОСОБА_9 та ОСОБА_17 , між якими відбувався словесний конфлікт. Після того, як він підійшов і запитав у чому справа, ОСОБА_18 схопив його за верхній одяг та затягнув на подвір`я, де сестра ОСОБА_11 нанесла йому один удар в обличчя біля лівого ока. Коли він підняв руку, в якій був портфель, ОСОБА_19 зловив його за руку та почав бити руками в обличчя з лівої сторони. Після нанесення йому ОСОБА_20 2-3 ударів у ліву скроню, у нього потемніло в очах та він на декілька секунд втратив свідомість. ОСОБА_19 продовжував наносити удари, а він відходив назад. Коли він відійшов до брами, ОСОБА_19 коліном наніс йому один удар в живіт. Тоді до них підбіг брат ОСОБА_10 та почав розбороняти, відтискаючи його до хвіртки. Під час цієї суперечки, яка тривала біля 10 хвилин ОСОБА_19 наніс йому не менше 8 ударів, спричинивши йому тілесні ушкодження, внаслідок яких він перебував 21 день на стаціонарному лікуванні. Потерпілий також пояснив, що конфлікт виник через триваючі неприязні відносини між ним та ОСОБА_21 , яка бажає вигнати його із будинку, успадкованого ним після смерті матері.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що 20.02.2021 біля 14 години на прохання брата ОСОБА_22 він прийшов до будинку по АДРЕСА_2 , щоби замінити серцевину дверного замка літньої кухні. Коли він перебував на подвір`ї, до нього підійшла сестра ОСОБА_21 та почала забороняти це робити і погрожувати, що викличе поліцію. Тоді він зателефонував брату ОСОБА_8 . Через деякий час приїхав їх старший брат ОСОБА_18 , який разом із ОСОБА_11 почали виганяти його із подвір`я. Коли під`їхав ОСОБА_13 між ними виникла суперечка, під час якої ОСОБА_19 затягнув ОСОБА_13 на подвір`я, а ОСОБА_11 почала наносити йому удари руками. ОСОБА_13 відбивався, тоді ОСОБА_19 наніс йому кулаком декілька сильних прицільних ударів в голову, від яких ОСОБА_13 намагався впасти. ОСОБА_19 продовжував наносити удари ОСОБА_13 руками в груди та голову, а також коліном в живіт. Він намагався їх розборонити, закричав, що викличе поліцію, притримав ОСОБА_13 та допоміг йому підійти до машини. Після чого ОСОБА_13 викликав поліцію.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показала, що 20.02.2021 біля 14 години вона перебувала за адресою по АДРЕСА_2 . В цей час там же знаходився її брат ОСОБА_10 , який почав замінювати на кухні серцевину дверного замка. Коли вона спитала у ОСОБА_12 , що він тут робить, той почав їй погрожувати, що вижене з будинку, оскільки тут все належить йому. Тоді вона зателефонувала старшому брату ОСОБА_24 , щоб той приїхав її захистити. Через деякий час після приїзду ОСОБА_20 до господарства під`їхав брат ОСОБА_25 , який розпочав суперечку, під час якої вдарив її рукою в лице та портфелем по голові. ОСОБА_19 намагався її захистити та попросив її прихилися. Вона стояла за ОСОБА_20 та прихилилася до його ніг, тому не бачила, як ОСОБА_19 наносив удари ОСОБА_13 . При цьому зазначила, що ОСОБА_13 втрутився в конфлікт, який розпочався між нею та ОСОБА_12 та наніс їй декілька ударів, оскільки у них з братом ОСОБА_13 є неприязні відносини через спадкове майно. Вона не наносила ударів ОСОБА_13 та насправді в цьому конфлікті саме вона є потерпілою.

Свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 підтвердили суду, що були залучені в якості понятих під час проведення слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_6 , який розказав на показав на манекені, як йому наносив удари ОСОБА_4 . Будь якого тиску на ОСОБА_6 під час проведення цієї слідчої дії не було, зауважень також не надходило.

Свідок ОСОБА_28 повідомив суду, що був понятим під час проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_14 , який продемонстрував на манекені, як ОСОБА_4 наносив удари брату ОСОБА_6 . Свідок ОСОБА_27 також підтвердила ці обставини, зазначивши, що була понятою під час проведення цієї слідчої дії.

Крім показань потерпілого та свідків, допитаних в ході судового розгляду винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення також доводиться документами, зібраними під час досудового розслідування, дослідженими в ході судового розгляду, а саме:

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 20.02.2021 за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень братом ОСОБА_4 (а.с. 12-13);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.04.2021 та відеозаписом на DVD диску до нього за участі потерпілого ОСОБА_6 , під час якого останній розповідаючи, показав на манекені, яким чином йому було нанесено удари, а саме як ОСОБА_15 нанесла йому один удар рукою в ліву сторону обличчя, проте від цього удару у нього не настало тілесних ушкоджень; як ОСОБА_4 затягнув його на подвір`я та боксерським ударами кулаками завдав йому декілька ударів у ліву скроню, від яких він подався назад. В подальшому ОСОБА_19 , уловивши його за барки продовжував наносити удари. Повідомив, що всього ОСОБА_4 йому було нанесено до 10 ударів (а.с.26-30);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.04.2021 та відеозаписом на DVD диску до нього за участі свідка ОСОБА_14 , під час якого останній розповідаючи, показав на манекені, яким чином наносилися удари ОСОБА_6 . А саме, як ОСОБА_15 завдавала ляпаси ОСОБА_13 та ОСОБА_4 наніс кулаками декілька чітких прицільних ударів ОСОБА_13 в область лівої скроні, а в подальшому, коли той почав втрачати рівновагу, продовжив завдавати удари в голову ОСОБА_13 за його спиною, навіть коли він втрутився між братами. Свідок чітко зазначив, що ОСОБА_13 почав втрачати свідомість після нанесення ударів ОСОБА_4 (а.с.48-52);

-випискою Заставнівської ЦРЛ із медичної карти №586 стаціонарно хворого та результатами КТ головного мозку, з яких вбачається, що ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Заставнівської ЦРЛ з 20.02.2021 по 15.03.2021 з діагнозом: ЗЧМТ, забій головного мозку, після травматичний САК з вираженими цефаліями, синдром помірної лікворної дисциркуляції, помірна атаксія, астенічний розлад (а.с.31-32);

-висновком експерта №30-Мд від 25.03.2021, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Заставнівської ЦРЛ з 20.02.2021 по 15.03.2021 з діагнозом: Закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку. Післятравматичний субарахноїдальний крововилив з вираженими цефаліями, синдром помірної лікворної дисциркуляції, помірна атаксія, астенічний розлад

Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, або при ударах об такі, цілком можливо при обставинах, які описані в постанові, можуть відповідати терміну на 20.02.2021 і відносяться до ушкоджень середнього ступеня важкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я ( а.с. 343-35);

-висновком експерта №53-Е (додатково) від 22.04.2021 додаткової судово-медичної експертизи, відповідно до якої виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 виникли від дії твердих тупих предметів з обмеженою поверхнею травмування, цілком можливо при обставинах, які описані в фабулі постанови і на які вказав потерпілий ОСОБА_6 , внаслідок нанесення йому ударів кулаками сторонньої особи у голову зі значною силою, а саме ОСОБА_4 , можуть відповідати терміну на 20.02.2021 і відносяться до ушкоджень середнього ступеня важкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я. Отримання вище описаних ушкоджень від нанесення ударів долонею особи жіночої статі у вигляді ляпасів по обличчю ОСОБА_6 маловірогідне (а.с.39-40).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_29 , підтвердив суду, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 , а саме забій головного мозку та субарахноїдальний крововилив з вираженими цефалгіями відносяться до середнього ступеня важкості. Експерт вважає, що ці тілесні ушкодження виникли від ударів (а не ляпасів), завданих із застосуванням значної чоловічої сили. При цьому експерт пояснив суду, що не виключає участь жінки у даному конфлікті. Проте, враховуючи тяжкість отриманих потерпілим наслідків (ушкоджень), він не вважає, що вони виникли від ударів долонею особи жіночої статі.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 та доводи його захисника про те, що він не наносив потерпілому ударів, які спричинили останньому тілесні ушкодження саме середнього степеня важкості, оскільки дане спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами. Невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 суд розцінює як обраний ним спосіб свого захисту та уникнення відповідальності за вчинене, оскільки його вина повністю доведена в ході судового слідства дослідженими доказами, стосовно яких у суду відсутні підстави ставити їх під сумнів. Так, показання потерпілого ОСОБА_6 щодо нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень є чіткими, детальними послідовними, логічнимиі такими, що узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , який бачив, як обвинувачений ОСОБА_4 із значною силою наносив удари потерпілому в ділянку голови. Отримані тілесні ушкодження ОСОБА_6 і спосіб їх нанесення ОСОБА_4 докладно підтверджені протоколами слідчих експериментів від 19.04.2021, під час проведення яких потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_14 відтворили усі обставинита продемонстрували механізм нанесення ОСОБА_4 декількох прицільних ударів кулаками в ліву частину голови (скроню) ОСОБА_6 , а також висновками судово-медичних експертиз, поясненнями судового експерта ОСОБА_29 щодо нанесення ударів, від яких виникли саме ті тілесні ушкодження, які встановлені цими висновками.

Показання свідка ОСОБА_15 суд також оцінює критично, оскільки остання своєю поведінкою спровокувала конфлікт з участю членів своєї сім`ї, між якими існують неприязні відносини та є зацікавленою в уникненні кримінальної відповідальності братом ОСОБА_4 .

При проведенні судово-медичної експертизи №30-Мд від 25.03.2021, якою встановлено наявність тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_6 , механізм їх утворення, характер та ступінь тяжкості, а також додаткової судово-медичної експертизи №53-Е від 22.04.2021, якою уточнено виникнення цих тілесних ушкоджень внаслідок нанесення йому ударів у голову зі значною силою, а саме ОСОБА_4 , експертом ОСОБА_29 попередженим про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, була досліджена медична документація (медична картка стаціонарно хворого Заставнівської ЦРЛ), складена щодо ОСОБА_6 з підстав заподіяння йому тілесних ушкоджень у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення.

Зазначені висновки експерта повністю узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують отримання потерпілим тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості. На думку суду судово-медичні експертизи у даному кримінальному провадженні щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень проведені відповідно до вимог ст.ст. 101, 242 КПК України до повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, що спростовує доводи сторони захисту про порушення права на особистий захист ОСОБА_4 , який не був присутнім при їх проведенні (не маючи статусу підозрюваного).

Таким чином, клопотання захисника про визнання висновків судово-медичних експертиз недопустимим доказами суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Також суд відхиляє доводи сторони захисту щодо визнання недопустими доказами відомостей, що отримані під час проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_6 , оскільки під час проведення даної слідчої дії в якості понятої було задіяно працівницю Заставнівського ВП ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_26 .

Так, згідно приписів ч.7 ст. 223 КПК України понятими не можуть бути потерпілі, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження. Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої дії.

ОСОБА_26 , будучи допитаною в судовому засіданні у відповідності до ст.223 КПК, повідомила суду, що працює діловодом в канцелярії відділення №3 (м.Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області.

Велика Палата ВС в своїй постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 633/195/17 вказала, що до ознак, які характеризують працівників правоохоронних органів, слід віднести такі: вони перебувають у трудових чи службових відносинах з правоохоронними органами; за характером посади, яку обіймають, виконують правоохоронну функцію.

Оскільки ОСОБА_26 за своїми посадовими обов`язками є технічним працівником органу поліції, яка не виконує правоохоронних функцій, пов`язаних із досудовим розслідуванням (дізнанням) та не може бути зацікавленою в результатах даного кримінального провадження, то суд вважає, що остання не належить до кола осіб, які не можуть бути понятими під час проведення слідчих дій, а отже не знаходить підстав для визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_6 , проведеним за її участю.

З огляду наведеного, доводи сторони захисту не спростовують провину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за встановлених судом обставин, а саме нанесення обвинуваченим потерпілому ударів не просто по тулубу, чи будь-яких інших частинах тіла, а умисно і цілеспрямовано - в життєво найважливішу частину тіла голову.

Оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених в статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого. Його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст. 122 КК України.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вид та міру покарання суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєний злочин, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, згідно ст.ст. 66, 67 КК України, суд не вбачає.

Суд враховує особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, працює контролером Заставнівського МКУ ВТП, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, одружений.

Як вбачається із досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи середню ймовірність вчинення повторного правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення особи обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе з поєднанням наглядових та соціально-виховних заходів.

При призначенні покарання суд також враховує обставини, що передували вчиненню кримінального правопорушення, думку потерпілого та посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , який не вибачився перед потерпілим та не приймав матеріальної участі в його лікуванні.

Таким чином, повною мірою врахувавши наведені обставини, зваживши на принцип індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку призначити ОСОБА_4 покарання у виді виправних робіт за місцем його роботи з відрахуванням в дохід держави 20 % із суми заробітку в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.122 КК України.

На думку суду, у даному випадку таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, суд зазначає таке.

До початку судового розгляду представником потерпілого ОСОБА_7 подано до суду цивільний позов до ОСОБА_4 , в якому він просить: стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальну шкоду в розмірі 30000 грн, моральну шкоду в розмірі 50000 грн та витрати на оплату правової допомоги.

Під час судового розгляду цивільний відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав.

При вирішенні даного цивільного позову, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За приписами ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Заставнівської ЦРЛ з 20.02.2021 по 15.03.2021. Розмір витрат на лікування потерпілого підтверджено наявними в справі доказами: відповідними чеками на придбання ліків за період стаціонарного лікування згідно медичних призначень, зазначених у виписці із медичної картки стаціонарно хворого ОСОБА_6 (а.с. 31) та квитанцією до прибуткового касового ордера за проведення КТ головного мозку, розмір яких становить 7568 грн.

При цьому суд вважає, що витрати, пов`язані із проходженням курсу психологічної реабілітації не підлягають відшкодуванню, оскільки суду не надано доказів, підтверджуючих необхідність проходження такої реабілітації (у вигляді спостереження, індивідуальної бесіди та проходження психологічного тестування) за призначенням відповідного лікаря за медичними показаннями з метою лікування.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди та вважає, що з ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди обґрунтовані витрати на лікування в розмірі 7568 гривень.

Щодо вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої кримінальним правопорушенням, то слід зазначити таке.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положенням статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 9 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду по справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19), викладеної у постанові від 15.12.2020, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судом враховується, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_6 було завдано тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі.

Внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_4 була завдана моральна шкода потерпілому, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях, моральних переживаннях, викликаних негативними змінами у житті потерпілого: щоденні думки та спогади про наслідки неприємної події, панічний страх її можливого повторення, тимчасова відірваність від активного соціального життя, порушення сну, тривожність та внутрішня напруга у зв`язку з гострою реакцією на пережитий стрес, відчуття неспокою, яке проявлялося в нав`язливих думках про можливу загрозу зі сторони рідних. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень, потерпілий змушений був докладати значних зусиль для нормальної організації свого життя та звернення за психологічною допомогою.

З урахуванням обставин справи, враховуючи принципи розумності та справедливості щодо стягнення шкоди, суд дійшов висновку, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди є завищений та вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, що свідчить про часткове задоволення цієї позовної вимоги.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

В цивільному позові представник цивільного позивача просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого витрати на правову допомогу у відповідності до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи. При цьому в позовній заяві зазначено, що документи на підтвердження факту оплати витрат на правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу до суду надано: витяг з договору №57/21 від 12.03.2021 про надання правничої допомоги; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат; ордер серії СЕ №1025065 від 15.06.2021 про здійснення адвокатом ОСОБА_7 представництва інтересів потерпілого ОСОБА_6 у Заставнівському районному суді Чернівецької області; копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю.

З вказаних документів вбачаються, що сторони, при укладенні угоди про надання юридичних послуг АО «ПОЛЯК І ПАРТНЕРИ» узгодили гонорар і порядок здійснення розрахунків, а саме: винагорода за послуги, що надаються АО (гонорар) визначається за згодою АО та Клієнта в межах 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня поточного року за годину роботи особи, яка надавала правову допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої

дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Велика Палата ВС у справі № 462/6473/16-ц зробила висновок, згідно якого питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

При цьому, правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, особа має процесуально підтвердити надання правових послуг.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що розмір процесуальних витрат належать до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Як вбачається із попереднього розрахунку надання правничої допомоги адвокатом ОСОБА_7 детального визначено характер правничої допомоги та обсяг наданих і таких, що передбачається надати адвокатом послуг (а.с.51). Загальна сума витрат на правничу допомогу, надану потерпілому (цивільному позивачу) згідно попереднього розрахунку становить 19200 грн.

Проте, всупереч до вищезазначених приписів КПК України станом на дату ухвалення вироку суду не надано відповідних доказів, які б документально підтверджували реальність та фактичність понесених цивільним позивачем витрат на правничу допомогу, що унеможливлює визначення судом розміру таких процесуальних витрат та вирішення питання про їх відшкодування шляхом стягнення з цивільного відповідача (обвинуваченого) на користь цивільного позивача (потерпілого). Отже, за відсутністю правових підстав, вимога про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 понесених ним судових витрат задоволенню не підлягає.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався, підстави для його застосування відсутні.

Інші процесуальні витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.368-370, 374, 394 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді виправних робіт строком на 2 роки з їх відбуванням за місцем роботи засудженого з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцять) відсотків із суми його заробітку.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7568 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 гривень, що в загальному становить 17568 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_30