Справа № 496/5268/23
Провадження № 1-кп/496/592/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

представників малолітньої потерпілої ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000069 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 126 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження № 0000069 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 126 КК України.

Від прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , на 60 днів, без визначення розміру застави.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 126 КК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 152 КК України відповідно до ч.6 ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 14.11.2023 року обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк тримання під вартою обвинуваченого, згідно ухвали суду від 14.11.2023 року, закінчується 12.01.2024 року о 24:00 год, однак судове провадження не закінчено, ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, а тому строк запобіжного заходу необхідно продовжити.

Представники потерпілої адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаного клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість і просила обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту. Послалася на ту обставину, що обвинувачений проживає в с. Мирне Одеського району Одеської області, має сім`ю, є військовослужбовцем, не має наміру переховуватися і впливати на свідків та потерпілу к кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав думку захисника. Пояснив суду, що наміру переховуватися не має, має постійне місце проживання, є військовослужбовцем. Щодо впливу на свідків та потерпілу вважає це припущенням сторони обвинувачення.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання та додатки до нього, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до п. 219 Рішення ЄСПЛ у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви").

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права останнього, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, зокрема прав потерпілих у даному кримінальному провадженні.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення ним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер, потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Судом встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрований на території Одеського району Одеської області, є військовослужбовцем військової служби під час мобілізації, разом з цим суду не надані відомості, які б свідчили про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Ці обставини дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування та суду, суд враховує відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого та суворість покарання у разі визнання винуватим.

Що стосується ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що цей ризик також знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки потерпілі та свідки є малолітніми та неповнолітніми особами, обвинуваченому відомі їх анкетні дані, місце проживання.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження містяться відомості про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 КК України, тому підтвердженим є і ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що наявні достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Враховуючи, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання прокурора і продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , строком на 60 днів. При цьому суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, про що просили захисник та обвинувачений, оскільки суд вважає, що цей запобіжний захід не сприятиме належній процесуальній поведінці обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 193, 194, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: з 18.12.2023 року по 15.02.2024 року і утримувати в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня проголошення, до Одеського апеляційного суду, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя ОСОБА_1