Справа № 461/9920/23
Провадження № 1-кс/461/6680/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2023 року. м. Львів.

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

представника власника майна ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «БНК-УКРАЇНА» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в:

22.11.2023 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «БНК-УКРАЇНА» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого ОСОБА_3 ,звернулося в Галицький районний суд м.Львова з клопотанням, в якому просило слідчого суддю скасувати арешт з грошових коштів, які належать ТОВ «БНК-Україна» () у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі коштів та цінностей, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у АТ «ОТП БАНК» (МФО 300528), а саме:

- НОМЕР_1 - долар США;

- НОМЕР_1 - євро;

- НОМЕР_1 - українська гривня;

- НОМЕР_1 - російський рубль,

накладений постановою керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва 12.04.2022 у кримінальному провадженні №0000082 від 05.04.2022 (новий номер кримінального провадження №0000043 від 03.04.2022).

В обґрунтування поданого клопотання покликається на наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 615 КПК України чітко визначено, що керівник відповідного органу прокуратури під час дії правового режиму воєнного стану має можливість виконувати повноваження, передбачені ст. 170 КПК України лише у випадку, якщо у слідчого судді відсутня об`єктивна можливість виконання вказаних повноважень, відсутність такої можливості має бути реальна на час вчинення відповідних дій керівником органу прокуратури та обґрунтована. Проте, Постанова керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва від 12.04.2022 не містить жодного підтвердження, щодо відсутності об`єктивної можливості виконання слідчим суддею повноважень, передбачених ст. ст. 170, 173 КПК України та не містить належного обґрунтування правомірності здійснення прокурором повноважень слідчого судді станом на час прийняття відповідної постанови. Сторона обвинувачення мала звернутись з клопотанням про арешт майна товариства до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва.

Постанова від 12.04.2022 не містить посилань на докази, які б підтверджували, що грошові кошти є речовим доказом у кримінальному провадженні, а доводи керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва про можливу втрату активів СГД не може бути єдиною та безумовною підставою для накладання арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Досудове розслідування та арешт вищезазначеного майна триває невиправдано тривалий час. Стороною обвинувачення не надано суду доказів. щодо необхідності у продовженні накладеного арешту.

Застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, який накладено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, фактично блокує процес виявлення та повернення майна, що становить ліквідаційну масу банкрута і перешкоджає можливості реалізації прав кредиторів ТОВ «БНК-Україна» щодо проведення ліквідаційної процедури відповідно до КУПБ та призводить до порушення прав більш як двадцяти учасників справи про банкрутство.

Керівник Подільської окружної прокуратури міста Києва в судове засіданні не з`явився. Про час та місце розгляду клопотання згідно з ч. 2 ст. ст. 174 КПК України повідомлений повісткою в електронному виді, шо відповідає вимогам ст. 135 КПК України. Його неявка не перешкоджає розгляду клопотання по суті.

Слідчий СВ УСБУ у Львівській області також повідомлений про час та місце розгляду клопотання згідно з ч. 2 ст. ст. 174 КПК України повідомлений повісткою в електронному виді, шо відповідає вимогам ст. 135 КПК України. Надав письмову заяву з проханням розглянути клопотання без його участі. Його неявка не перешкоджає розгляду клопотання по суті.

Представник власника майна, арбітражний керуючий ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив скасувати вищезазначений арешт з підстав, зазначених у клопотанні.

Заслухавши пояснення представника власника майна, ОСОБА_3 , суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Подільською окружною прокуратурою міста Києва здійснювалося процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000082 від 05.04.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110-2 КК України, досудове розслідування якого до 11.09.2023 здійснювало СВ УП в метрополітені ГУ НП у м. Києві.

Згідно постанови першого заступника Генерального прокурора від 11.09.2023 здійснення досудового розслідування доручено Головному слідчому управлінню Служби безпеки України.

В подальшому, як слідує із запиту слідчого відділу управління Служби безпеки України у Львівській області №62/6-2/22/18/43/0949 від 14.11.2023, що надійшов на адресу ліквідатора ТОВ «БНК-Україна», постановою прокурора від 18.09.2023 кримінальне провадження №0000082 від 05.04.2022 доєднано до кримінального провадження №0000043 від 03.04.2022 та визначено підслідність за слідчим відділом УСБУ у Львівській області.

В межах вказаного кримінального провадження керівником Подільської окружної прокуратури м. Києва 12.04.2022 самостійно (без звернення до слідчого судді) з посиланням на ст. 615 КПК України прийнято постанову про арешт майна, якою накладено арешт на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «БНК-Україна» (79012, м. Львів, вул. Сахарова А. академіка, буд. 42, каб. 407; , надалі також - Товариство або ТОВ «БНК-Україна») у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у АТ «ОТП БАНК» (МФО 300528), а саме:

- НОМЕР_1 - долар США;

- НОМЕР_1 - євро;

- НОМЕР_1 - українська гривня;

- НОМЕР_1 - російський рубль.

Арешт на вказане майно ТОВ «БНК-Україна»накладений з метою збереження речових доказів та обґрунтований необхідністю збереження майна з огляду на можливу втрату активів суб`єкта господарської діяльності, вчинення дій службовими особами ТОВ «БНК-Україна»на шкоду державній безпеці України.

У подальшому, Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 04.10.2022 у справі № 758/6141/22 скасовано арешт, накладений постановою прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва від 12.04.2022 року на грошові кошти, які належать ТОВ «БНК-Україна» у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, що знаходяться на вказаному вище рахунку чи на зберіганні у АТ «ОТП БАНК» в частині заборони здійснення видатків, пов`язаних з перерахуванням грошових коштів по сплаті податків, зборів до бюджету та державних цільових фондів, по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та страхових внесків на державне пенсійне страхування, видатків, пов`язаних з виплатою заробітної плати, комунальних платежів, аліментів, виконання рішення судів, послуги охорони та протипожежної безпеки та видатків на Збройні Сили України.

Разом з тим, 02.11.2022 Господарським судом Львівської області було відкрито провадження у справі №914/2450/22 про банкрутство ТОВ «БНК-Україна»:

https://reyestr.court.gov.ua/Review/107136208.

Постановою Господарського суду Львівської області від 24.05.2023 у справі №914/2450/22 ТОВ «БНК-Україна» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру. Призначено ліквідатором Товариства арбітражного керуючого ОСОБА_3 (свідоцтво №122 від 07.02.2013): https://reyestr.court.gov.ua/Review/111094106. На підставі вказаної Постанови відповідні відомості внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі також - КУПБ) з дня ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 КУПБ, ліквідатор з дня свого призначення здійснює, серед іншого, такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, здійснює інші повноваження, передбачені КУПБ. Крім того, згідно з п. 5 ч.1 ст. 12 КУПБ, арбітражний керуючий має право запитувати та отримувати документи або їх копії від юридичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

З моменту відкриття ліквідаційної процедури, ТОВ «БНК-Україна» як суб`єкт господарської діяльності і як суб`єкт права, переходить в особливу процедуру, в якій під контролем господарського суду вживаються заходи спрямовані на задоволення вимог кредиторів в порядку установленому законом.

Враховуючи викладене, з дня ухвалення Господарським судом Львівської області постанови у справі №914/2450/22 про визнання ТОВ «БНК-Україна»банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури (тобто з 24.05.2023) повноваження генерального директора Товариства припинилися, а учасники Товариства втратили право на здійснення впливу на діяльність Товариства (тобто, втратили контроль над Товариством, у тому числі можливість реалізації своїх корпоративних прав). Натомість, функції з управління та розпорядження майном банкрута одноосібно виконує ліквідатор, який, в силу положень ч. 1 ст. 13 КУПБ є незалежним та діє в інтересах кредиторів Товариства, якими є виключно юридичні та фізичні особи - резиденти України.

За змістом приписів ст. 64 КУПБ задоволення вимог кредиторів здійснюється шляхом спрямування коштів, отриманих від продажу майна боржника на користь кредиторів.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляджу клопотання повідомляється особа яка заявила клопотання та особа за клопотанням якої було арештовано майно.

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна накладений постановою керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва від 12.04.2022 необґрунтовано та у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, а відтак вказаний арешт підлягає скасуванню у порядку ст. 174 КПК України з огляду на наступне.

Сторона обвинувачення мала звертатися до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Згідно статті 122 цього закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 615 КПК України у разі введення воєнного стану та якщо відсутня об`єктивна можливість виконання слідчим суддею повноважень, зокрема передбачених ст.170, 173 КПК, - такі повноваження виконує керівник відповідного органу прокуратури з урахуванням вимог ст. 37 КПК за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором.

Керуючись наведеною нормою, керівник Подільської окружної прокуратури міста Києва постановою від 12.04.2022 наклав арешт на грошові кошти, які належать ТОВ «БНК-Україна» у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у АТ «ОТП БАНК» (МФО 300528).

У той же час, п. 2 ч. 1 ст. 615 КПК України чітко визначено, що керівник відповідного органу прокуратури під час дії правового режиму воєнного стану має можливість виконувати повноваження, передбачені ст. 170 КПК України лише у випадку, якщо у слідчого судді відсутня об`єктивна можливість виконання вказаних повноважень, відсутність такої можливості має бути реальна на час вчинення відповідних дій керівником органу прокуратури та обґрунтована. Проте, Постанова керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва від 12.04.2022 не містить жодного підтвердження, щодо відсутності об`єктивної можливості виконання слідчим суддею повноважень, передбачених ст. ст. 170, 173 КПК України та не містить належного обґрунтування правомірності здійснення прокурором повноважень слідчого судді станом на час прийняття відповідної постанови.

Подільський районний суд міста Києва, якому у силу ст. 132 КПК були підсудні клопотання органу досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, станом на 12.04.2022 функціонував у загальному режимі, робота суду не зупинялася, а судді та працівники апарату суду виконували свої повноваження, забезпечували розгляд клопотань слідчими суддями. Про це свідчить інформація з єдиного державного реєстру судових рішень про ухвалені Подільським районним судом міста Києва 12.04.2022 року судові рішення (Ухвали Подільського районного суду міста Києва від 12.04.2022 у справах № 758/17524/21, № 758/1465/19, № 758/2770/22 та ін.). Більше того, жодних рішень про припинення роботи суду або про неможливість здійснення повноважень суддями Подільського районного суду міста Києва 12.04.2022 року та суміжні дні із цією датою не приймалось та на сайті Подільського районного суду міста Києва не опубліковано.

Відтак, положення п. 2 ч. 1 ст. 615 КПК, на які послався керівник Подільської окружної прокуратури міста Києва, обґрунтовуючи необхідність ухвалення ним постанови від 12.04.2022 щодо вжиття заходів забезпечення кримінального провадження до належного ТОВ «БНК-Україна» майна, не підлягали застосуванню, оскільки слідчі судді Подільського районного суду міста Києва здійснювали правосуддя у зазначений день. Тому доводи прокурора щодо неможливості звернення до суду з клопотанням є безпідставними та арешт накладено прокурором з грубим порушенням норм кримінального процесуального законодавства.

Серед іншого, викладене вище підтверджується і тим, що Рішенням Кваліфікаційно-Дисциплінарної Комісії Прокурорів №129дп-22 від 31.08.2022 «Про накладення дисциплінарного стягнення на керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 » керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 (який приймав і постанову від 12.04.2022) притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді догани за вчинення аналогічних дій:

https://kdkp.gov.ua/decision/2022/08/31/2808.

Враховуючи наведені вище обставини, керуючись Главами 10 та 17 КПК України, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення мала звернутись з клопотанням про арешт майна товариства до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва.

Положеннями ч. ч. 1,2 ст.170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, з огляду на роботу 12.04.2022 Подільського районного суду міста Києва та слідчих суддів вказаного суду в загальному режимі, сторона обвинувачення мала звернутися до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно з належним його обґрунтуванням. У свою чергу, саме слідчий суддя мав розглядати таке клопотання та ухвалити рішення про його задоволення або повну/часткову відмову у задоволенні, тим самим здійснюючи судовий контроль під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як обмеження права власності.

За вказаних обставин, підстави для самостійного прийняття керівником Подільської окружної прокуратури 12.04.2022 постанови про арешт майна, визначені у ст. 615 КПК України та самовільне вирішення керівником прокуратури питання щодо обмеження права володіння, користування, розпорядження майном ТОВ «БНК-Україна» були відсутні, що є безумовною підставою для скасування вказаної постанови.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 615 КПК України про рішення, прийняті прокурором у випадках та порядку, передбачених цією статтею, невідкладно за першої можливості повідомляється прокурор вищого рівня, а також суд, визначений у порядку, передбаченому законодавством, з наданням копій відповідних документів не пізніше 10 днів з дня повідомлення.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку.

Так, сутність полягає у здійсненні слідчим суддею контролю за законністю та обґрунтованістю рішень та дій (бездіяльності) слідчого і прокурора; обмеження при проведенні досудового розслідування конституційних прав людини шляхом застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення окремих слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій і рішень органів досудового розслідування.

Значення судового контролю полягає у тому, що завдяки діяльності слідчого судді забезпечуються невідкладним судовим захистом права, свободи та інтереси учасників кримінального провадження, а також створюються належні умови для реалізації засади змагальності під час досудового розслідування.

Вказаний арешт було накладено керівником прокуратури без дотримання передбаченого в ч. 3 ст. 615 КПК України процесуального порядку в цій частині.

Крім того, у постанові керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва від 12.04.2022 не обґрунтовано таку підставу накладення арешту на майно як збереження речового доказу.

Як вже зазначалося вище, метою для накладення арешту на майно ТОВ «БНК-Україна» визначено збереження речових доказів.

Так, згідно з п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Норми діючого КПК України передбачають можливість накладення арешту виключно на те майно, яке:

-є доказом кримінального правопорушення;

-підлягає спеціальній конфіскації;

-може бути використане для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди тощо.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст.94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя (в даному випадку прокурор) застосовуючи вид обтяження, такий як арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя (прокурор) має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження. Однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя (прокурор) був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді (прокурору) впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Проте, у постанові від 12.04.2022 не наведено жодних переконливих аргументів, що арештоване майно містить ознаки, визначені ст. 98 КПК України, для визнання їх речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Зокрема, при прийнятті постанови керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва від 12.04.2022 поза увагою залишено те, яку роль майно відіграє у процесі доказування даного кримінального правопорушення, які конкретно відомості, сліди злочину містить, які слідчі дії необхідно провести відносно них, і які перешкоди чиняться власниками або іншими особами, що призводять до неможливості досягнення завдань досудового розслідування, як і не обґрунтовано, яким саме чином накладення арешту на майно сприятиме досягненню цілей кримінального провадження.

Також, у постанові від 12.04.2022 не наведено конкретно встановлених фактів на підтвердження того, що вказане майно є об`єктом кримінально протиправних дій, набуте кримінально протиправним шляхом або отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням доказів здобутих у ході досудового розслідування даного кримінального провадження.

На момент накладення арешту майно повинне набути статусу речового доказу у кримінальному провадженні та відповідати ознакам, визначеним статтею 98 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Тим не менше, із постанови не вбачається, що на момент прийняття постанови керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва від 12.04.2022 грошові кошти та/або рахунки, на яких вони зберігаються розцінювалися слідством як доказ у кримінальному провадженні і набули відповідного статусу. Це підтверджується також тим фактом, що в мотивувальній частині постанови від 12.04.2022 відсутні будь-які посилання на документи, що підтверджують статус арештованого майна як речового доказу із прийняттям відповідного процесуального документа.

Висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема, містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу, та мотиви, з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України, та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в тому числі і арешт майна, має неухильно дотримуватися вимог закону. Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна, передбачені ст. 171 КПК України, серед іншого, зобов`язують особу, яка звертається до суду з таким клопотанням, надати докази на обґрунтування своїх доводів.

З постанови від 12.04.2022 про накладення арешту вбачається, що прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.171 КПК України, зазначив мету - забезпечення збереження речових доказів та недопущення протиправного відчуження майна (грошових коштів).

Разом з тим, постанова від 12.04.2022 не містить посилань на докази, які б підтверджували, що грошові кошти є речовим доказом у кримінальному провадженні, а доводи керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва про можливу втрату активів СГД не може бути єдиною та безумовною підставою для накладання арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Щодо обґрунтування відсутності потреби у подальшому арешті майна слідчий суддя враховує наступне.

З моменту відкриття ліквідаційної процедури ТОВ «БНК-Україна» як суб`єкт господарської діяльності і як суб`єкт права переходить в особливу процедуру, в якій під контролем господарського суду вживаються заходи спрямовані на задоволення вимог кредиторів в порядку установленому законом.

Враховуючи зазначене, а також те, що до теперішнього часу відсутні будь-які докази, що майно, а саме: грошові кошти які належать ТОВ «БНК-Україна» () у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у АТ «ОТП БАНК» (МФО 300528), а саме:

- НОМЕР_1 - долар США;

- НОМЕР_1 - євро;

- НОМЕР_1 - українська гривня;

- НОМЕР_1 - російський рубль, -

набуте кримінально-протиправним шляхом та є об`єктом протиправних дій, то існування правової підстави для арешту вказаного майна з метою забезпечення збереження речових доказів спростовується та свідчить про формальність постанови про накладення арешту.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

У постанові керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва від 12.04.2022 р. йдеться про збереження майна з огляду на можливу втрату активів суб`єкта господарської діяльності, вчинення дій службовими особами ТОВ «БНК-Україна» на шкоду державній безпеці України.

У свою чергу, як вже зазначалося вище, Постановою Господарського суду Львівської області від 24.05.2023 у справі №914/2450/22 призначено ліквідатора ТОВ «БНК-Україна». З цього ж дня (з 24.05.2023) повноваження органів управління, власників ТОВ «БНК-Україна» припинено.

Також, відповідно до ч.1 ст. 59 КУПБ з дня ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

Отже, службові (посадові) особи та власники ТОВ «БНК-Україна» з 24.05.2023 в силу положень ч.1 ст. 59 КУПБ позбавлені будь-яких повноважень розпоряджатися майном (у т. ч. й грошовими коштами), належним підприємству. Відтак, в цій частині необхідність арешту майна ТОВ «БНК-Україна» також відпала.

При цьому, положеннями п.2 ч.2 ст.12 КУПБ саме на арбітражного керуючого, окрім вже вказаних вище повноважень, покладено обов`язок здійснення заходів щодо захисту майна боржника.

Також, до переліку кредиторів, вимоги яких визнано Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.02.2023 у справі №914/2450/22, входять виключно юридичні та фізичні особи резиденти України. Будь-які нерезиденти або особи, щодо яких здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні серед кредиторів відсутні.

Відтак, подальший арешт майна, накладений постановою керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва від 12.04.2022, не виправдовує таке втручання у права та інтереси власника майна (в особі ліквідатора), право на яке з початком процедури банкрутства набули кредитори, оскільки за викладених обставин відсутня необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

У свою чергу, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, який накладено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, фактично блокує процес виявлення та повернення майна, що становить ліквідаційну масу банкрута і перешкоджає можливості реалізації прав кредиторів ТОВ «БНК-Україна» щодо проведення ліквідаційної процедури відповідно до КУПБ та призводить до порушення прав більш як двадцяти учасників справи про банкрутство.

Слідство по даному кримінальному провадженню триває з 05.04.2022. За цей тривалий період (більш як 1,5 роки) органи досудового розслідування мали достатньо часу, можливість та повинні були вжити всіх заходів і встановити достовірно чи дійсно на такому майні зберегтися сліди або інші відомості, які можуть бути використанні як доказ у кримінальному провадженні, та відповідно за наявності зняти такі сліди або отримати інші необхідні для слідства відомості.

На даний час відсутні підстави для утримання під арештом належного банкруту майна у вигляді грошових коштів на арештованому рахунку, що є підставою для скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України.

Арешт майна боржника, який накладено з грубим порушенням закону, унеможливлює продаж майна, унеможливлює використання грошових коштів для погашення кредиторських вимог, а відтак порушує і майнові інтереси кредиторів.

Наявність арешту на грошові кошти та неможливість їх акумулювання до ліквідаційної маси боржника унеможливлює здійснення дій в процедурі банкрутства, що в свою чергу унеможливлює безперешкодну реалізацію прав кредиторів на задоволення їх вимог згідно КУПБ та відповідно перешкоджає виконанню обов`язків ліквідатора у справі.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду (викладених, наприклад, у постанові від 14.03.2018 по справі №10/Б-5022/1359/2011): за загальним правилом зняття заборон та арештів з майна боржника в порядку Закону про банкрутство є безумовним, стосується будь-яких органів і посадових осіб, у тому числі реєструючих, правоохоронних органів.

У свою чергу, строк ліквідаційної процедури становить 12 місяців і за вказаний період часу ліквідатор повинен вчинити безліч заходів ліквідаційної процедури в тому ж числі розшук, акумулювання і продаж майна банкрута.

Натомість, наявність вказаного безпідставного арешту і заборона відчуження майна боржника під час процедури банкрутства унеможливлює ефективне здійснення ліквідатором своїх обов`язків, проведення всіх необхідних дій для завершення ліквідаційної процедури та не переслідує ту легітимну мету, яка передбачена КПК України під час вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, а лише шкодить майновим інтересам кредиторів в процедурі банкрутства. Крім того чинний арешт порушує справедливий баланс між загальним інтересом, який визначений нормами КПК України і приватним правом осіб, які є кредиторами боржника - власника майна. За таких обставин, звільнення активів боржника з-під заборон та арештів на період процедури банкрута не суперечить приписам законодавства. Отже, наведене дає підстави для висновку, що подальша необхідність арешту банківського рахунка (майна) банкрута на теперішній час відпала.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинно бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі "АГОСЬ" проти Сполученого Королівства" від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

З аналогічних міркувань виходили слідчі судді Подільського районного суду міста Києва, скасовуючи арешт майна ТОВ «БНК-України», накладений ідентичними за змістом постановами керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва від 12.04.2022 у даному кримінальному провадженні по інших банках.

Зокрема, Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №758/6580/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112292825) клопотання представника власника майна ТОВ «БНК-Україна» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задоволено. Скасовано арешт, накладений постановою керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва 12.04.2022 на грошові кошти, які належать ТОВ «БНК-Україна» у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі коштів та цінностей, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» у м. Києві, а саме: - НОМЕР_2 - українська гривня; НОМЕР_3 - долар США; НОМЕР_4 - українська гривня; НОМЕР_5 - євро; НОМЕР_6 - українська гривня.

Також ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22.06.2023 у справі №758/6582/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/111795270) клопотання представника власника майна ТОВ «БНК-Україна» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000082 від 05.04.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110-2 КК України - задоволено. Скасовано арешт. накладений постановою керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва від 12 квітня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000082 від 05.04.2022, грошових коштів у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі коштів та цінностей, що знаходяться на банківських рахунках в АТ «ПІВДЕННИЙ», а саме: НОМЕР_7 - українська гривня; НОМЕР_7 - євро; НОМЕР_7 - російський рубль.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч.3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Водночас приписи ст.174 КПК України детально не регламентують порядок розгляду клопотання про скасування арешту майна за умов відсутності обґрунтованих доводів слідчого чи прокурора щодо продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження та необхідності продовження втручання в приватне право особи, зокрема процесуальний статус якої в кримінальному провадженні не визначено.

Проте, приписами ч.6 ст.9 КПК України передбачено, що неврегульовані питання кримінального провадження вимагає застосування загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 КПК України, в тому числі застосування принципів верховенства права і забезпечення недоторканності права власності та інші.

Враховуючи, що принцип верховенства права згідно ч. 2 ст. 8 КПК України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, то в контексті вищевикладених аргументів як орган досудового розслідування, так і суди (в тому числі слідчі судді) мають враховувати визначену позицію ЄСПЛ, що стосується втручання в право на мирне володіння майном, яке відбувається під час арешту майна та тривалості такого заходу забезпечення провадження.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак вони мають бути об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Досудове розслідування та арешт вищезазначеного майна триває невиправдано тривалий час. Стороною обвинувачення не надано суду доказів. щодо необхідності у продовженні накладеного арешту.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Товариство з обмеженою відповідальністю «БНК-УКРАЇНА» довело слідчому судді, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба. Прокурор не з`явився в судове засідання та не спростував доводів клопотання. Тому клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим, законним та підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 369, 376, 131, 170, 173, 174 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «БНК-УКРАЇНА» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого ОСОБА_3 , про скасування арешту майна- задовольнити.

Скасувати арешт з грошових коштів, які належать ТОВ «БНК-Україна» () у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі коштів та цінностей, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у АТ «ОТП БАНК» (МФО 300528), а саме:

- НОМЕР_1 - долар США;

- НОМЕР_1 - євро;

- НОМЕР_1 - українська гривня;

- НОМЕР_1 - російський рубль,

накладений постановою керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва 12.04.2022 у кримінальному провадженні №0000082 від 05.04.2022 (новий номер кримінального провадження №0000043 від 03.04.2022).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1