ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/2986/21 Номер провадження 11-кп/814/1172/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 27 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 лютого 2021 року за №0000328, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 24 лютого 2024 року, обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, останній раз -

11 грудня 2018 року Червонозаводським районним судом м. Харків за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 27 грудня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що стороною обвинувачення не доведено: його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину; наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України; неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку, який не перебував у розшуку і тривалий час утримується під вартою.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - таємного викрадення чужого майна повторно, поєднаного з проникненням у сховище.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_7 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів (7 разів), не працює.

При цьому, встановлені під час розгляду клопотання й апеляційної скарги обставини в їх сукупності свідчать про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 умисного тяжкого злочину проти власності повторно (після 7 попередніх засуджень за аналогічні злочини), дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту, про що він порушує питання.

Доводи апеляційної скарги, які пов`язані з необхідністю здійснення оцінки доказів для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Разом з цим, суд першої інстанції, продовживши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не врахував те, що, виходячи з положень ч.2 ст.331, ч.4 ст.199 КПК України, суд розглядає питання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч.4 ст.183 КПК України.

Згідно з ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо:

1) злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) злочину, який спричинив загибель людини;

3) особи, щодо якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) злочину, передбаченого ст.ст.255-255-3 КК України;

5) особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Також під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ст.ст.629-631 КПК України.

Тобто крім випадків, визначених у ч.4 ст.183 КПК України, визначення застави як альтернативного запобіжного заходу є обов`язковим і невід`ємною частиною судового рішення про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У даному провадженні згадані вище обставини, передбачені ч.4 ст.183 КПК України, відсутні, через це місцевий суд при постановленні судового рішення про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою безпідставно не визначив останньому розмір застави як альтернативний запобіжний захід.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при застосуванні слідчим суддею ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою йому водночас було визначено заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (ухвала слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 02 березня 2021 року справа №644/1712/21, провадження №1-кс/644/274/21).

Ураховуючи наведене вище, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , дані про його особу, у співставленні з наявністю ряду таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, мету альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів дійшла висновку про визначення обвинуваченому застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка буде справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою та здатна забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

За таких обставин, оскаржувану ухвалу належить скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням йому вказаного вище розміру застави та покладенням на нього відповідних обов`язків у разі її внесення.

Апеляційний суд ураховує тривалий термін перебування під вартою ОСОБА_7 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого й запобігти встановленим вище ризикам.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Отже, апеляційна скарга, як наслідок, підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 27 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 лютого 2024 року.

Одночасно ОСОБА_7 визначити заставу - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 161 040 гривень.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

прибувати за кожним викликом до суду;

повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками в даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави визначити строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 апеляційним судом - 2 місяці з моменту внесення застави.

ОСОБА_7 або будь яка інша особа, може внести кошти на депозитний рахунок Полтавського апеляційного суду (отримувач коштів: Полтавський апеляційний суд; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 42262431; банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача: UA0086573) та надати документ, що це підтверджує прокурору, суду.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4