ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2518/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/50/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження №11-кп/817/50/24 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2024 року про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2024 року задоволено клопотання слідчого, яке погоджене прокурором, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 до 05 квітня 2024 року.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою або визначити ОСОБА_7 заставу в межах ч. 5 ст. 182 КПК України - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовує скаргу тим, що вручена ОСОБА_7 підозра ґрунтується лише на припущеннях, належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення його підзахисним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 194 КК України та які підтверджували б існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в матеріалах доданих до клопотання не міститься.

Посилається на те, що у клопотанні не зазначено конкретних осіб на яких ОСОБА_7 може чинити тиск та відсутнє посилання на те, що підозрюваний вже намагався чинити тиск, що давало би обґрунтовані підстави вважати, що він буде вчиняти такі спроби у майбутньому.

Також вважає необґрунтованим ризик знищення, спотворення будь-яких речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки місце знаходження усіх предметів, знарядь чи вчинення злочинів підозрюваному не відоме.

Посилається на те, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду нівелюється тим, що з моменту вибухів до затримання ОСОБА_7 жодних дій щодо переховування не вчиняв, маючи при цьому ряд дозволів на позачергові перетини державного кордону України. При цьому вказує, що жодних доказів, які б свідчили про переховування його підзахисного чи перебування раніше в розшуку матеріали справи не містять.

Стверджує, що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту позбавить можливості підозрюваного вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати даному кримінальному провадженню іншим чином та повністю реалізує цілі і засоби поставлені при розслідуванні інкримінованих ОСОБА_7 злочинів.

Наголошує на тому, що слідчим суддею при обранні щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не враховано того, що ОСОБА_7 одружений, має дітей та онуків, проживає разом із матір`ю, яка потребує сторонньої допомоги, в АДРЕСА_1 , займає активну громадську позицію, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків. Також підзахисний має серйозні проблеми із здоров`ям, тому подальше його тримання під вартою може призвести до погіршення стану здоров`я;

- адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді про продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисників, які підтримали подані апеляційні скарги з мотивів у них викладених, прокурора, який щодо задоволення апеляційних скарг заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, СУ ГУНП в Тернопільській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000115 від 11.03.2020, у якому ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 4 ст. 189 КК України (в редакції Закону № 2117-IX від 03.03.2022), тобто у вимозі передачі чужого майна, з погрозою вбивства та насильства над потерпілим та його близькими родичами, пошкодження їхнього майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, ч. 2 ст. 194 КК України (в редакції Законів №767-VII від 23.02.2014, №2617-VIII від 22.11.2018), тобто в умисному пошкодженні чужого майна, вчинене шляхом вибуху, ч. 1 ст. 263 КК України (в редакції Закону №2150-ІХ від 24.03.2022), тобто у незаконному придбанні, зберіганні та носінні бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 грудня 2023 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який було продовжено.

Твердження захисника щодо необгрунтованості врученої ОСОБА_7 підозри спростовуються долученими слідчим до матеріалаів клопотання та дослідженими слідчим суддею даними, які містяться у протоколах оглядів місця події за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 від 09.11.2023 року; висновках експертів №СЕ-19/120-23/12074-ФХВР від 22.12.2023 року, №СЕ-19/120-23/12071-ФХВР від 22.12.2023 року, №СЕ-19/120-23/12179-АВ від 28.11.2023 року, №СЕ-19/120-23/12160-ФХВР від 22.11.2023 року, №СЕ-19/120-23/12077-ФХВР від 01.12.2023 року, №СЕ-19/120-23/12064-ФХВР від 15.12.2023 року, №СЕ-19/120-23/12061-ФХВР від 20.11.2023 року, №СЕ-19/120-23/12063-ФХВР від 21.11.2023 року, №СЕ-19/120-24/15-ФХВР від 05.01.2024 року, №СЕ-19/114-23/22628-БД від 29.11.2023 року, №СЕ-19/114-23/23915-БД від 07.12.2023 року, №СЕ-19/120-23/13067-ВТХ від 13.12.2023 року, №СЕ-19/120-24/22-БЛ від 08.01.2024 року, №СЕ-19/120-24/18-ФХВР від 11.01.2024 року, №СЕ-19/120-24/13-ФХВР від 08.11.2024 року; протоколі обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколі огляду предмету від 28.12.2023 року; протоколі обшуку житла за адресою: АДРЕСА_4 ; протоколі обшуку автомобіля марки Kia Magentis, д.н.з. НОМЕР_1 ; протоколі допиту потерпілого ОСОБА_11 від 05.12.2023 року; протоколах допиту свідків ОСОБА_12 від 05.12.2023, 08.12.2023 року; протоколах допиту свідків ОСОБА_13 від 13.12.2023 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_14 від 14.12.2023 року; протокол огляду мобільного телефону марки Iphone IMEI: НОМЕР_2 від 13.12.2023 року; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.12.2023 року; протоколі про наслідки проведення негласних слідчих (розшукових) дій негласне отримання зразків необхідних для порівняльного дослідження відносно ОСОБА_7 від 24.11.2023 року; протоколах про наслідки проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо, відеоконтролю особи ОСОБА_7 та ОСОБА_15 від 01.12.2023, 07.12.2023, 08.12.2023 року; протоколі про наслідки проведення негласних слідчих (розшукових) дій - спостереження за особою ОСОБА_15 від 08.12.2023 року; інших матеріалах кримінального провадження, тому висновок слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищенаведених кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, є вірним оскільки його зроблено на підставі ретельної перевірки та аналізу доказів.

При цьому колегія суддів враховує те, що Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 Конвенції; 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Отже, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, тому доводи захисника щодо відсутності доказів на підтвердження обгрунтованості підозри його підзахисного у скоєнні вказаних кримінальних праворушень не заслуговують на увагу.

Крім того, як вірно встановлено слідчим суддею, на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, що зумовлений підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 4 ст. 189 КК України (санкція якого встановлює покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна), ч. 1 ст. 263 КК України (санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років), а також за ч. 2 ст. 194 КК України (санкція якого передбачає покарання у виді від трьох до десяти років), які у відповідності до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії є тяжких та особливо тяжких злочинів, та у випадку визнання ОСОБА_7 винним йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна; незаконного впливу на потерпілого і свідків у кримінальному провадженні, іншого підозрюваного, інших осіб, які можливо причетні до вказаних кримінальних правопорушень, що унеможливить їх встановлення органом досудового розслідування та надання ними показань на користь ОСОБА_7 ; знищення, приховування, спотворення предметів, речей, які використовувалися при вчиненні кримінальних правопорушень, та які можуть бути речовими доказами і наявність яких встановлюється, а відтак перешкоджати кримінальному провадженню.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне процесуальне законодавство не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак, вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, те, що підозрюваний може продовжувати здійснювати спроби протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявним за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

За вищенаведного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного, виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, тому вважає, що зміна запобіжного заходу щодо підозрюваного на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого переховування від органів досудового розслідуванн та/або суду, знищення, приховування, спотворення предметів, речей, які використовувалися при вчиненні кримінальних правопорушень, незаконного впливу на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливить завершення досудового розслідування, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Крім цього, при постановленні ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя з врахуванням вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України підставно не визначив в оскаржуваному рішенні розмір застави, оскільки один з інкримінованих ОСОБА_7 злочинів вчинено із застосуванням насильства.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.

Наявність у підозрюваного постійного місця проживання, позитивної характеристики за місцем проживання не є обставинами, які зможуть в достатній мірі нівелювати настання існуючих та забезпечити його належну процесульну поведінку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, колегією суддів не встановлено.

Отже, підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту, та відповідно скасування оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2024 року про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий

Судді