КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/6873/22 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3197/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

24 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001653 за апеляційною скаргою прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 185 КК України і призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 /три/ роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено долю щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 01.08.2022 року о 17 год. 37 хв., знаходячись у торгівельному залі магазину «СІЛЬПО», що розташований по вул. Закревського, 61/2 в м. Києві, переслідуючи корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введено з 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 року Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовжено Указами Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, від 18.04.2022 року №259/2022 та від 17 травня 2022 року №341/2022 до 24.04.2022 року, 25.05.2022 року, 23.08.2022 року відповідно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії є таємними для оточуючих, таємно викрав товар, який належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», а саме: дві упаковки «Сьомги Премія копчена», вартістю 175 грн. 20 коп. за одну упаковку, а всього майна на загальну суму 350 грн. 40 коп., після чого, утримуючи вищевказаний товар в сумці, яку мав при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а таємно викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» матеріальної шкоди на загальну суму 350 грн. 40 коп..

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 , 03.08.2022 року о 19 год. 45 хв., знаходячись у торгівельному залі магазину «СІЛЬПО», що розташований по вул. Закревського, 61/2 в м. Києві, діючи умисно, повторно, протиправно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, який введено з 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 року Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовжено Указами Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, від 18.04.2022 року №259/2022 та від 17 травня 2022 року №341/2022 до 24.04.2022 року, 25.05.2022 року, 23.08.2022 року, відповідно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, з метою повторного таємного викрадення чужого майна взяв з полиць у торгівельній залі товар, який належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», а саме: одну упаковку сиру «Шостка Російський 50%», вагою 0,47 кг, вартістю 116 грн. 18 коп., одну упаковку сиру «Премія Гауда 48%», вагою 0,402 кг, вартістю 120 грн. 28 коп., чотири пачки масла солодковершкового «Яготинське Екстра 82,5%», вартістю 54 грн. 39 коп. за одну, три пакети молока згущеного «Премія незбиране з цукром 8,5%», вартістю 29 грн. 59 коп. за один, п`ять плиток шоколаду «Roshen з цілім лісовим горіхом», вартістю 25 грн. 59 коп. за одну, а всього майна на загальну суму 670 грн. 74 коп., яке поклав до сумки, яку мав при собі, після чого пройшов через касову зону магазину, не розрахувавшись за вказаний товар, таким чином виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був затриманий працівниками охорони магазину за межами розрахункових кас.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, а також дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, які виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, невмотивованість, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а також, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 08.03.2023 - скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України - покарання у виді 5 років позбавлення волі. Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточно до відбуття покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 кримінальне покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, судом грубо порушено основоположний принцип індивідуалізації кримінального покарання та знехтувана мета, як особливої форми державного примусу, що застосовується судом від імені держави до особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, апелянт вказує, що в порушення вимог ст. 69 КК України, ч. 6 ст. 368 КПК України, судом в оскаржуваному вироку лише формально перераховано обставини, які суд безпідставно визнав як пом`якшуючі покарання: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди та свідомо ухилився від умотивування свого рішення, яким чином зазначені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, чому з урахуванням даних обставин призначення ОСОБА_7 навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Також апелянт зазначає, що судом безпідставно і незаконно враховано як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , і добровільне відшкодування завданого збитку, і усунення заподіяної шкоди, оскільки в ст. 66 КК України вони передбачені як альтернативні. Крім того, і за обставинами даної справи вони не мали місце одночасно та обидві.

Крім того, апелянт вказує, що судом безпідставно враховано як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , щире каяття, оскільки в даному випадку суд плутав щире каяття, як пом`якшуючу обставину, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, з простим визнанням обвинуваченим своєї вини, що дається під тягарем неспростовних доказів, адже ОСОБА_7 затриманий безпосередньо на місці вчинення злочину, а викрадене майно у нього виявлено та вилучено. А також судом не враховано те, що закінчений склад злочину - крадіжки ОСОБА_7 скоїв за один день до замаху на крадіжку, за який був затриманий, з того самого магазину, що свідчить про системну протиправну діяльність, відсутність критичного ставлення до свого способу життя і про припинення злочинної діяльності обвинуваченого не добровільно, а вимушено через затримання.

Також апелянт зазначає, що як встановлено в ході досудового розслідування та судового розгляду, ОСОБА_7 не працює, притягувався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується. За таких обставин, застосування судом ст. 69 КК України при призначені ОСОБА_7 кримінального покарання с повністю незаконним.

Крім того, апелянт вказує, що суд призначаючи ОСОБА_7 кримінальне покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, проігнорував умови та обставини, за яких вчинено інкриміновані йому кримінальні правопорушення та повністю спаплюжив ідею законодавця щодо забезпечення приватної та загальної превенції в умовах воєнного стану.

Також апелянт зазначає, що вчинення ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та до нього застосовувалось покарання із звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, нових умисних тяжких корисливих злочинів свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість, небажання ставати на шлях виправлення та займатись суспільно корисною працею. За таких обставин, апелянт вказує, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливо виключно в умовах його ізоляції від суспільства, тобто в умовах застосування до нього найсуворішого кримінального покарання - позбавлення волі на певний строк.

Представник потерпілого ТОВ «Сільпо-Фуд», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань про відкладення судового засідання до суду не подав, а тому враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність представника потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та вказав на неправильне застосування судом до обвинуваченого вимог ст. 75,76 КК України, просив призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на 1 рік, за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на 2 роки, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши за клопотанням прокурора дані, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема, вимогу про судимість та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК Українита у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобтоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст.185 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

З приводу доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 69, 75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав і врахував - щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди. Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, думку представника потерпілого, яка просила суворо не карати обвинуваченого та призначити йому покарання з випробуванням, те, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, активно сприяв розкриттю злочину, сплатив гроші за викрадений товар.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, а також дійшов висновку про можливе застосування положень ст. 69 КК України та призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, визначивши остаточне покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України.

Окрім того, з урахуванням наведених вище обставини в їх сукупності, а також враховуючи особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, має визначене місце реєстрації та проживання, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку представника потерпілого, яка просила суворо не карати обвинуваченого та призначити йому покарання з випробуванням, обставини скоєного кримінального правопорушення та незначну суму викраденого, сплату коштів за викрадений товар, те, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на обвинуваченого обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки призначене судом першої інстанції покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засуджених і попередження нових злочинів, а встановлений іспитовий строк буде необхідним контролем за поведінкою ОСОБА_7 з боку уповноваженого органу пробації.

Доводи апеляційної скарги прокурора, про те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України не обґрунтував вирок та безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення,врахувавши в сукупності всі обставини, які враховуються при призначенні покарання, передбачені статтею 65 КК України. При цьому суд першої інстанції ,на думку колегії суддів, обґрунтовано визнав, відповідно до вимог ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки обвинувачений визнав свою вину і не оспорював встановлені під час досудового розслідування обставини, детально та послідовно розповів про обставини вчиненого злочину, дав згоду на розгляд обвинувального акта в порядку ст. 349 КПК України, висловив щирий жаль та осуд своєї поведінки, відшкодував заподіяну шкоду. що беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_7 щиро покаявся у вчиненому злочині та підтверджує правильність визнання судом першої інстанції обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченого.

До того ж, стороною обвинувачення, ще в обвинувальному акті, відповідно до ст. 66 КК України дана обставина була визнана такою, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 .

Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, щире каяття обвинуваченого є такою формою посткримінальної поведінки, яка свідчить про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Окрім того, на думку колегії суддів, обґрунтовано визнано судом першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують тяжкість вчинених кримінальних правопорушень - добровільне відшкодування завданого збитку і усунення заподіяної шкоди, адже, як вбачається з матеріалів справи, викрадений ОСОБА_7 товар не лише був частково повернутий ТОВ «Сільпо-Фуд» ( зокрема, товар по другому епізоду), а й обвинувачений повністю відшкодував суму завданого збитку за двома епізодами злочинної діяльності сплативши суму 1031 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією, та, що в суді першої інстанції підтвердила представник потерпілого ТОВ «Сільпо-Фуд» ( а.с.74,75).

Таким чином, доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання внаслідок безпідставного застосування до нього положень ст. 69 КК України є необґрунтованими, оскільки встановлені судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання, а також дані про особу обвинуваченого, його поведінка та відношення до скоєного у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено ч.4 ст. 185 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неврахування судом першої інстанції при застосуванні положень ст. 69, 75 КК України того, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та до нього застосовувалось покарання із звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість, то колегія суддів вважає їх неспроможними, з огляду на наступне.

Судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Судимість має строковий характер. У законі визнано, коли вона виникає ( з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлено підстави її припинення (погашення судимості та її зняття). Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Отже, посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності і дані обставини свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість, колегія суддів до уваги не бере, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 є особою, яка відповідно до ст. 89 КК України не має судимості, що і було зазначено в обвинувальному акті та правильно враховано судом першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст. 185 КК України та покарання за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, а також при його звільненні від відбування покарання з випробуванням було дотримано вимог закону України про кримінальну відповідальність, враховано всі обставини які впливають на вид і розмір покарання та тривалість іспитового строку, в тому числі і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст. 69, 75 КК України, колегія суддів вважає непереконливими.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, а також, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і його перевиховання неможливе без реального відбування покарання прокурором до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції положеньст. 69, 75 КК України.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 08.03.2023 у кримінальному провадженні №0001653 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за 2 ст. 15, ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4