ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3607/23 Справа № 204/5540/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Березнеговате Миколаївської області, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжено зокрема обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 08 грудня 2023 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованого нетяжкого злочину, санкція за який передбачає позбавлення волі строком до 5 років, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування, враховано і запроваджений на території України воєнний стан. Крім того судом вказано про доведеність ризику вчинення ОСОБА_6 інших злочинів з огляду на його попереднє притягнення до кримінальної відповідальності і вчинення нового злочину після відбуття покарання. Враховано і особу обвинуваченого, який не має джерела доходу, на утриманні нікого не має, не має міцних соціальних зв`язків. Зазначено те, що більш м`який запобіжних захід не зможе забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим і підлягає скасуванню. Вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є необгрунтованим, а заявлені у ньому ризики є недоведеними, не обгрунтовано судом і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу захисника; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Зважаючи на те, що ухвала суду від 10 жовтня 2023 року в частині, що стосується обвинуваченого ОСОБА_8 , в апеляційному порядку не оскаржена, колегія суддів з урахуванням обмежень, встановлених ст. 404 КПК України, її у цій частині не переглядає.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися

?нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000362 від 06.10.2022 року, зокрема щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання цього обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_6 не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про небезпідставність обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, оскільки він підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження та проаналізовані судом першої інстанції.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого злочину, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним, а дослідження доводів сторони захисту у цій частині є предметом судового розгляду справи по суті.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує небезпідставне обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 5 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у розрізі чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Про особливу вагомість встановлених ризиків свідчить і те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, на даний час небезпідставно обвинувачується у тому, що через незначний проміжок часу після відбуття покарання за попереднім вироком суду знову вчинив насильницький злочин, що дозволяє грунтовно припускати антисоціальну спрямованість його поведінки та небажання виправитися, а також свідчить про існування і вагомість ризику вчинення цим обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими.

Одночасно приймається і до уваги той факт, що на даний час дана справа перебуває на фінальній стадії розгляду, а тому зміна запобіжного заходу може стати стимулюючим фактором для реалізації встановлених ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3