У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

за участі захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/770/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2023 року задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 .

Продовжено відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Краматорськ, Донецької області, громадянки України, не заміжньої, з середньою освітою, тимчасово не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої вироком Ужгородського міськрайонного суду від 28.07.2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України ? запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 15 лютого 2024 року включно. Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на ОСОБА_6 , суддею обов`язків в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грн.), тобто 214 720,00 грн.

Роз`яснено, що обвинувачена ОСОБА_6 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: - з`являтися до суду з встановленою періодичністю; - не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, а саме м. Ужгород без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи і навчання; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на обвинувачену обов`язків два місяці.

З матеріалів контрольного (кримінального) провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке 12.11.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001578 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно ухвали судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.12.2022 обвинуваченій ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 17 лютого 2023 року.

Та ухвалами судді Ужгородського міськрайонного суду від 16.02.2023; 13.04.2023; 05.06.2023; 24.07.2023; 14.09.2023; 30.10.2023;20.12.2023 обвинуваченій ОСОБА_6 продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачується, а також те, що ризики, передбачені положеннями ст.177 КПК України, що стали підставою для обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, доказів, які б свідчили про погіршення стану здоров`я обвинуваченої суду не надано, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою на переконання суду не зможе забезпечити здійснення контролю за поведінкою обвинуваченої та виконання нею процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість продовження відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сторонами не надано, у зв`язку з чим суд застосував щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у разі її внесення, поклав на обвинувачену передбачені ч.1 ст.194 КПК України обов`язки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою частково скасувати, а саме в частині розміру застави, постановити нову ухвалу, якою зменшити розмір застави до 35 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 93940 гривень та покласти на підозрювану наступні обов`язки, визначені ст.194 КПК України. Вважає, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для підзахисної, так як суд першої інстанції не врахував що на її повному утриманні перебуває неповнолітній син, якому 16 років і більше нікого в нього немає, що громадянка ОСОБА_6 є внутрішньо переміщена в зв`язку з військовою агресією РФ, вчинила злочин кваліфікований органом досудового розслідування як ч.4 ст. 185 КК України, а саме крадіжку з магазину, за яку вона вже майже рік перебуває під вартою без альтернативи, будучи раніше особою, яка не затримувалась, цей досвід впливає негативно на неї та її дитину. Крім того, на його думку, ризики, які вказує прокурор та з якими погоджується суд, жодними доказами не підтверджені та ґрунтуються тільки на припущеннях. Тому вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, так як є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.

У відповідності до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні твердження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, при вирішенні питання про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що: інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, і за його вчинення їй загрожує покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років; вчинила дане кримінальне правопорушення у період іспитового строку; дані про особу обвинуваченої; її сімейний стан, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті; а також, те, що ризики, визначені ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання суддею відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати.

Всупереч доводів апеляційної скарги, висновок суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , відповідає фактичним обставинам справи і такий висновок підтверджується перевіреними судом доказами, яким дана належна оцінка.

Разом із тим, суд першої інстанції дав належну оцінку фактам відсутності обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою та необхідності проведення судом процесуальних дій, а також дослідження доказів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, що вік та стан здоров`я ОСОБА_6 перешкоджає продовженню дії відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду про те, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: обвинувачена може переховуватися від суду, так як у неї відсутні міцні соціальні зв`язки, не працює, вчинила кримінальне правопорушення у період іспитового строку; кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , належить до тяжких злочинів, за який передбачено відповідальність у виді позбавлення волі строком до 8 років, з неможливістю застосування процедури, передбаченої ч. 1 ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробовуванням), отже дана обставина, може спонукати обвинувачену до переховування від суду; може незаконно впливати на свідків, оскільки наразі триває судовий розгляд кримінального провадження, відповідно, не всі свідки сторони обвинувачення судом допитані, а тому існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_6 такі особи можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, так як обвинувачена офіційно не працевлаштована, не має постійного джерела прибутків, а тому не має сталих соціальних зв`язків.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 про те, що наведені у клопотанні прокурора ризики ґрунтуються виключно на припущеннях, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, більш того, місцевим судом обґрунтовано зазначено, чому суд дійшов саме таких висновків і що вони підтверджуються матеріалами кримінального провадження, і з такою мотивацією погоджується і суд апеляційної інстанції.

Вищевказані обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту фактично не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченої, відомостей про наявність у неї міцних соціальних зв`язків, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до неї може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Крім того, колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і положення ст.182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, кількість та ступінь ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, так і дані про особу обвинуваченої, її сімейний стан, помірність обраного розміру застави та можливість її внесення , а також з огляду на тривалий час перебування обвинуваченої під вартою без визначення розміру застави, і обґрунтовано визначив розмір застави у межах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214720 гривень 00 копійок, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченій ОСОБА_6 розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_6 у кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченої ОСОБА_6 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується обвинувачена, та тяжкими наслідками для суспільства від злочину проти власності.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченої ОСОБА_6 , апеляційний суд визнає такими, що не впливають на визначений судом першої інстанції розмір.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачена і не має на меті ухилятися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинене кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченої, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначений судом першої інстанції розмір застави.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про те, що на повному утриманні обвинуваченої ОСОБА_6 перебуває неповнолітній син, якому 16 років і більше нікого в нього немає - не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначення меншого розміру застави.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2023 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді