Справа №№ 148/334/23
В И Р О К

Іменем України

26 грудня 2023 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11

свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тульчина матеріали кримінального провадження № 0000033 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.01.2023 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Астраханка, Мелітопільського району, Запорізької області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючий АДРЕСА_2 , гр. України, являється внутрішньо переміщеною особою, освіта базова середня, не одружений, не працює, судимий:

- 10.07.2000, Мелітопольським м/с, за ст. ст. 140 ч.2, 101 ч.3, 42, 43 КК УРСР до 5 років 6 міс. п/в;

- 28.05.2001, Іллічевським р/с м. Маріупіль, Донецької області, за ст. ст. 183 ч.1, 43 КК України до 6 років п/в;

- 28.01.2004, Запорізьким р/с, Запорізької області, за ст. ст. 391, 71 КК України до 6 років 1 міс. п/в;

- 02.10.2008, Мелітопольським м/с, Запорізької області, за ст. ст. 358 ч.3, 395 КК України до 1 міс. 2 днів арешту;

- 10.12.2009, Мелітопольським р/с, Запорізької області, за ст. ст. 185 ч.2, 190 ч.2, 70, 71 КК України до 3 років 7 днів п/в;

- 25.01.2013, Шевченківським р/с, Запорізької області, за ст. ст. 185 ч.3, 309 ч.1, 190 ч.2, 353 ч.1, 185 ч.2, 70 ч.1 КК України до 3 років п/в;

- 27.12.2016, Мелітопольським р/с, Запорізької області, за ст. ст. 185 ч.2, 190 ч.2, 185 ч.3, 186 ч.2, 70 КК України до 4 років п/в;

- 20.07.2018, Мелітопольським р/с, Запорізької області, за ст. 185 ч.2, 70 КК України до 4 років п/в;

- 16.12.2020, Якимівським р/с, Запорізької області, за ст. ст. 185 ч.2 КК України до 1 року 6 міс. п/в;

- 12.04.2021, Якимівським р/с, Запорізької області, за ст. ст. 185 ч.2 КК України до 4 міс. арешту;

- 08.04.2021, Якимівським р/с, Запорізької області, за ст. ст. 185 ч.3 КК України до 3 років п/в, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 185 ч.4, 309 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , маючи не зняту і непогашену в установленому законом порядку судимість на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , у період дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (із подальшим продовженням) 20.01.2023 в період часу з 10:00 по 13:00 годин, перебував в приміщенні літньої кухні, що розташована по АДРЕСА_3 , яке належить та де проживає ОСОБА_5 .

Після цього, перебуваючи у вищевказаній кухні, куди був запрошений власником, ОСОБА_6 , керуючись раптово виниклим корисливим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що ОСОБА_5 спав, вирішив викрасти речі останнього.

Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, повторно, протиправно, попередньо переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, бажаючи їх настання, у період дії воєнного стану в Україні, здійснив крадіжку електродрилі марки «Темп», електричної кутової шліфувальної машинки («Болгарки») марки «Брест БШМ-125/1200Н», електроподовжувача кустарного виробництва довжиною 8,5 метрів та рулетки марки «Сталь», загальна вартість яких відповідно висновку експерта № 570-573/23-21 від 25.01.2023 становить 578 гривень 40 копійок, які в подальшому продав ОСОБА_12 , тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 завдав майнової шкоди потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 578 гривень 40 копійок.

Крім того, ОСОБА_6 , у невстановлений період часу, за невстановлених слідством обставин, незаконно придбав речовину рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабіс.

Після чого, ОСОБА_6 усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», з метою подальшого вживання наркотичного засобу «канабісу», залишив його на зберігання у власному рюкзаку для періодичного вживання шляхом куріння, через саморобний пристрій для куріння чи в інший спосіб, тобто вчинив умисні дії по придбанню та зберіганню наркотичних засобів, без мети збуту.

20.01.2023 в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 було затримано. Під час затримання проведено обшук ОСОБА_6 , в ході якого у рюкзаку виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження, яка відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-23/1561-НЗПРАП від 25.01.2023 являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 16,54 г.

Обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 185 ч.4, 309 ч.1 КК України не визнав. В обґрунтування своєї позиції, суду пояснив, що 18.01.2023, він в м. Вінниці на залізничному вокзалі познайомився із ОСОБА_5 . Познайомившись, вони купили пляшку горілки ємкість 0,33 л, яку вдвох випили там же. Після чого до ранку сиділи на вокзалі. Під час розмови, ОСОБА_5 , повідомив йому, що він вже декілька днів вживає спиртне. Вранці, наступного дня, вони пішли в магазин АТБ, що біля вокзалу, де викрали пляшку горілки, яку знову ж разом випили. В той же час до них прийшов син ОСОБА_5 , який працює у виправній колонії м. Вінниці, який почав сваритись на ОСОБА_5 , що той перебуває в запої. Після цього, той пішов, і ОСОБА_5 , запропонував йому їхати разом з ним, в с.

Тиманівку, Тульчинського району, де він на той час проживав. Так, як в них не було з собою грошей, то біля 12:00 год., вони прийшли до СІЗО м. Вінниці, де працював син ОСОБА_5 , який вийшов на прохідну, і сказав, щоб вони його чекали до вечора, але грошей він їм не дав. Після цього, близько 17:00 год., вони знову зустрілись із сином ОСОБА_5 , і той завіз їх на автостанцію м. Вінниці, де посадив на автобус і вони поїхали до м. Тульчина. Приїхавши в м. Тульчин, вони винайняли таксі, водій якого завіз їх в с. Тиманівку. Розрахуватись із водієм, вони мали телефоном ОСОБА_5 , так як грошей з собою в них не було. Однак, приїхавши в с. Тиманівку, до будинку ОСОБА_5 , останній нічого не сказавши вискочив, з автомобіля і побіг до якогось будинку. Він в свою чергу також вискочив з автомобіля, і побіг в іншу сторону, забігши на подвір`я, де впав, зламавши паркан. В цей час до нього підійшов чоловік, мабуть власник господарства, і почав кричати на нього, він тоді схопився і вибіг з подвір`я. В подальшому він найшов будинок ОСОБА_5 , і вони полягали спати. Наступного ранку прокинувшись, вони вирішили похмелитись, але так як не було коштів, то ОСОБА_5 , сказав йому взяти риболовний спінінг, який належав квартирантам-переселенцям, які проживали в його будинку, і піти його продати комусь, а за виручені кошти вони куплять горілку. Взявши даний спінінг, він йшов по вулиці села, і неподалік будинку зустрів чоловіка, як згодом вияснилось його прізвище ОСОБА_15 , якому запропонував купити спінінг, той погодився і заплатив йому 100 грн. За ці кошти вони разом із ОСОБА_5 , пішли до магазину і купили дві пляшки горілки, яку випили разом. Потім ОСОБА_5 сказав, йому взяти ще дві вудки, які також належали квартирантам, і також їх продати. Він так і зробив, і знову заніс дві вудки до млина, де працював ОСОБА_15 , і той заплатив, йому 120 грн., за які вони знову разом з ОСОБА_5 купили горілку, яку випили. Після цього, ОСОБА_5 сказав, що лягає спати, а він може взяти будь-які речі, які знайде і піти їх продати, щоб потім знову купити горілку. Він тоді, в приміщенні літньої кухні, побачив, пакет, в якому знаходились електроінструменти, а саме електродриль, болгарка, електроподовжувач, рулетка, взяв його, і пішов знову до ОСОБА_15 , і продав їх. Той заплатив йому 300 грн. Після цього, він взявши свої речі, пішов до сусіда, де напередодні, ввечері в нього випав телефон ОСОБА_5 , щоб його забрати. Прийшовши він заплатив тому 100 грн., і він повернув телефон. Тоді він поїхав в м. Тульчин, щоб купити таблетку в аптеці, для полегшення свого стану від наркоманії, так як вживає наркотичні засоби. Перебуваючи в м. Тульчині, він купив таблетку, яку випив, і після цього перебував на автостанції, де його затримали працівники поліції. Це було близько 17:00 год. Йому повідомили, що він затриманий, в зв`язку із крадіжкою майна в ОСОБА_5 . Тоді працівники поліції забрали в нього, телефон, який належав ОСОБА_16 , і який він викупив у сусіда за 100 грн., і в послідуючому його віддали ОСОБА_5 , коли його привезли в с. Тиманівку, де ОСОБА_15 видав всі речі працівникам поліції. Ті в свою чергу, вудки зразу же віддали ОСОБА_5 , а інші речі, електродриль, болгарку та електроподовжувавач забрали з собою в райвідділ поліції. Після цього, працівники поліції возили його в своєму автомобілі, чинили на нього тиск, пропонуючи взяти на себе ще зберігання наркотичних засобів. Спочатку, він не погоджувався, але після того, як працівники поліції надали йому спиртне та покурити канабіс, він погодився. Тоді в присутності понятих та захисника, в райвідділі поліції, в його рюкзаку знайшли пакет з канабісом. В подальшому від дачі показів обвинувачений відмовився.

Разом з тим, 30.11.2023, обвинувачений вказав, кошти отриманні за продаж електротоварів, в сумі 300 грн., він витратив на те, що викупив телефон потерпілого в сусіда за 100 грн., витратив на дорогу до м. Тульчина, купівлю таблетки від наркотичної залежності. Всі ці дії ним були узгодженні з потерпілим. Свою вину він не визнає, так як ніякої крадіжки він не вчиняв, а всі речі продавав, за згодою і вказівкою ОСОБА_5 , і за виручені кошти вони купували горілку, яку разом випивали.

Щодо інкримінуємого кримінального правопорушення передбаченого ст. 309 ч.1 КК України, вказав, що наркотичні засоби, він також не зберігав. Коли його затримали, то поліцейські вчинили на нього тиск. Зокрема, працівник поліції на прізвище ОСОБА_17 запропонував йому взяти на себе зберігання наркотичних засобів, так як він всерівно має нести

відповідальність за крадіжку речей. При цьому поліцейські надали йому можливість, в їхній присутності викурити цигарку з канбісом, та надали йому пакет, в якому також знаходився канабіс. Даний пакет, він поклав до рюкзака, після цього його було доставлено до райвідділу поліції, де в присутності понятих та захисника, він видав даний пакет з накротичною речовиною. Погодився він на пропозицію працівників поліції, так як ті пообіцяли, що будуть надавати йому матеріальну допомогу харчами та цигарками під час його перебування під вартою.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину не визнав, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 185 ч. 4, 309 ч.1 КК України, підтверджується показами допитаних в судовому засіданні потерпілого та свідків, а також дослідженими письмовими доказами.

За епізодом кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.4 КК України:

Показами потерпілого ОСОБА_5 , який суду пояснив, що ввечері 18.01.2023, в м. Вінниці на залізничному вокзалі, він познайомився з ОСОБА_6 . Під час розмови, він довідався, що той є тимчасово переміщеною особою, раніше судимий, і на даний час проживає в м. Вінниці. На вокзалі, вони разом розпивали спиртні напої. Наступного дня, він запросив його до себе додому в с. Тиманівку. На протязі дня, вони ще вживали спиртне, і після обіду, автобусом приїхали в м. Тульчин. Так, як вже була вечірня пора, то вони винайняли таксі та поїхали в с. Тиманівку. За таксі, мав розраховуватись ОСОБА_6 . Приїхавши в село, до його будинку, він вийшов з таксі і пішов до будинку, а ОСОБА_6 , ще залишився, розраховуватись з водієм. Через деякий час, ОСОБА_6 зайшов до літньої кухні, і вони знову вживали з ним спиртні напої, після чого полягали спати. Прокинувшись наступного дня вранці, вони знову з ОСОБА_6 вживали спиртні напої, які купував ОСОБА_6 , однак, де той брав кошти, йому невідомо. Випили вони вранці дві пляшки горілки, після чого він пішов спати, а ОСОБА_6 залишився за столом. Прокинувшись в обідню пору, він побачив, що ОСОБА_6 вже не було, тоді він зайшов в приміщення літньої кухні, і виявив, що пропав пакет з речами, в якому знаходились дриль, шліфувальна машинка, електроподовжувач та рулетка. В цей час до нього додому прийшов його брат, і він йому повідомив про крадіжку речей, та розповів про ОСОБА_6 . Після цього, брат зателефонував до поліції, і повідомив про крадіжку речей. Згодом, він довідався, що ОСОБА_6 продав вказані речі, його сусіду ОСОБА_12 , який працює на млині, поруч з його домогосподарством. Через деякий час, приїхали працівники поліції, але в скільки годин, він не пам`ятає. В присутності працівників поліції ОСОБА_12 видав викрадені речі. Продавати вказані речі ОСОБА_12 та взагалі їх брати з домогосподарства, він ОСОБА_6 не дозволяв, виявивши їх викрадення він зразу же звернувся до поліції.

Свідок ОСОБА_12 , суду пояснив, що він працює на млині в с. Тиманівка, по сусідству з домогосподарством ОСОБА_5 20.01.2023, вранці, до нього на млин прийшов обвинувачений, якого він бачив разом з ОСОБА_5 на вулиці, і запропонував купити в нього спінінг, так як в них відсутні кошти, щоб похмелитись. Однак, як його прізвище і ім`я, він не знав. За вказаний спінінг, він заплатив йому 100 грн. Через деякий час, він знову прийшов, і запропонував купити дві вудки, за які він заплатив йому 120 грн. Близько 12:30 год., він знову прийшов і приніс пакет в якому були дриль, шліфувальна машинка, подовжувач, рулетка і молоток, і також запропонував їх купити. При цьому сказав, що вказані речі, йому дав ОСОБА_5 , до якого він приїхав в гості. За вказані речі, він заплатив йому 300 грн., і той пішов. Речі він купував, з тією метою, що коли ОСОБА_5 протверезіє, то він йому їх поверне, а той віддасть йому кошти. В цей же день, близько вечірньої пори, точного часу він не пам`ятає, приїхали працівник поліції і повідомили про крадіжку речей в ОСОБА_5 , тоді він добровільно видав працівникам поліції речі, і повідомив про обставини.

Свідок ОСОБА_13 , суду пояснив, що 19.01.2023, він разом із своїм братом та сусідом, були ввечері на вулиці в його домогосподарстві та пили каву. В цей час до нього на подвір`я забіг невідомий йому чоловік, і впав на паркан, що на подвір`ї, зламавши його. Вони підійшли до нього, допомогли піднятись і він втік. Цим незнайомцем виявився обвинувачений. Слідом за

ним, на подвір`я зайшов таксист, який повідомив, що він привіз двох чоловіків, і ті не розрахувавшись з ним втекли, і чи не знають вони що то за чоловіки. Так, як незнайомця, він не знав, то відповів, що якийсь чоловік забіг, зламав йому паркан і втік. Наступного дня вранці, на місці, де впав незнайомець, він виявив мобільний телефон. Через деякий час, прийшов той самий незнайомець, і сказав, що він власник телефону, і хоче його забрати. Перед цим він зустрів даного незнайомця, разом з ОСОБА_5 на вулиці, і сказав, що знайшов телефон, і що поверне його коли вони відремонтують паркан. Тоді незнайомець запропонував йому 100 грн. за телефон, на що він погодився, і той заплатив йому 100 грн., а він повернув йому телефон. Після цього той пішов, а він повернувся до будинку.

Крім того, вина ОСОБА_6 , за епізодом крадіжки майна, підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- витягом з ЄРДР від 20.01.2023, відповідно до якого, органом досудового розслідування внесено відомості за кваліфікацією ст. 185 ч.4 КК України, за фактом крадіжки майна з домогосподарства ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 203);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.01.2023, відповідно до якого гр. ОСОБА_5 , вказав, що 20.01.2023, гр. ОСОБА_6 вчинив крадіжку належного йому майна з приміщення літньої кухні, спричинивши при цьому матеріальну шкоду. (т.1 а.с. 205);

- протоколом огляду від 20.01.2023 та фототаблицею до нього, відповідно до якого гр. ОСОБА_12 , добровільно видав працівникам поліції електричну кутову шліфувальну машинку, електричну дриль, рулетку, електричний подовжувач, які, відповідно до вказаного протоколу продав йому гр. ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 215-218);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.01.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 впізнав на фото № 2 особу. Згідно довідки до вказаного протоколу на фото № 2 зображений ОСОБА_6 . (т.1 а.с. 222-225);

- висновком експерта № 570-573/23-21 від 25.01.2023, відповідно до якого ринкова вартість об`єктів дослідження, які підлягали ідентифікації та подальшій оцінці, при умові робочого стану та збереженні всіх функцій, станом на момент вчинення крадіжки, а саме на 20.01.2023, складала 578,40 грн. При цьому вартість дрилі електричної марки «Темп» - не визначено. (т. 1 а.с. 227-230).

За епізодом незаконного зберігання наркотичних засобів:

- показами свідка ОСОБА_14 , який суду пояснив, що він разом із ОСОБА_18 був запрошений понятим, при огляді (обшуку) працівниками поліції затриманого ОСОБА_6 , яке відбувалось в приміщенні райвідділу м. Тульчина. На запитання слідчого, ОСОБА_6 , повідомив, що в нього є заборонені предмети, і витягнув з сумки чи рюкзака, точно не пам`ятає, пакет з якоюсь травою, при цьому вказав, що це канабіс. При вказаній дії також був присутній захисник. В присутності захисника та його, як понятого, ОСОБА_6 нічого не говорив, що йому вказані наркотичні засоби, хтось підкинув.

Також в судовому засіданні досліджено письмові докази, надані стороною обвинувачення за вказаним епізодом, які підтверджують винуватість обвинуваченого:

- витяг з ЄРДР про внесення відомостей про кримінальне правопорушення передбачене ст. 309 ч.1 КК України від 21.01.2023, відповідно до якого зазначено, що 20.01.2023, під час поверхневого обшуку ОСОБА_6 , вилучено поліетиленовий пакет з вмістом речовини рослинного походження, схожої на канабіс. (т.1 а.с. 202);

- постановою прокурора Тульчинської окружної прокуратури від 24.01.2023 про об`єднання матеріалів досудового розслідування (т.1 а.с. 204);

- протоколом затримання особи ОСОБА_6 від 20.01.2023, відповідно до якого під час особистого обшуку, в присутності захисника, в останнього вилучено поліетиленовий пакет, в середині якого знаходиться речовина рослинного походження, зовні схожа на канабіс, який в подальшому упаковано до спеціального пакету НПУ № WAR 0059179. (т. 1, а.с. 208-209);

- висновком експерта № СЕ-19/102-23/1561-НЗПРАП від 25.01.2023, відповідно до якого надана на експертизу речовина рослинного походження, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 16,54 г. (т.1 а.с. 235-240);

- протоколом допиту свідка ОСОБА_18 , дослідженого в судовому засіданні в порядку ст. 99 КПК України, як письмовий документ, в зв`язку з неможливістю допиту в судовому засіданні вказаного свідка, так як останній призваний по мобілізації до ЗСУ, і проходить службу в зоні бойових дій. (т. 2 а.с. 118-119).

При дослідженні письмових доказів, обвинуваченим заявлено клопотання про недопустимість письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, щодо кримінального правопорушення передбаченого ст. 309 ч.1 КК України. Дане клопотання мотивовано тим, що висновок експерта № СЕ-19/102-23/1561-НЗПРАП від 25.01.2023, не може бути визнано судом належним та допустимим доказом так, як постанову від 21.01.2023 винесено слідчим Тульчинського РВП ОСОБА_19 про призначення експертизи матеріалів, речовин і виробів, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 20.01.2023 за № 0000033. В той час відповідно до витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні № 0000017, станом на 21.01.2023, визначено дізнавачем в даному кримінальному провадженні ОСОБА_20 , однак експертизу призначено слідчим ОСОБА_19 , в попередньому кримінальному провадженні. Вважає, що вказані докази є недопустимими, оскільки експертиза призначена не уповноваженою особою.

З врахуванням вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, в межах висунутого органами досудового розслідування обвинувачення, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступних висновків.

За приписами ст. 337 ч.1 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до вимог ст. 62 ч.2 Конституції України, загальних засад кримінального провадження, а саме ст. 17 ч.2 КПК України, задекларовано та гарантується державою, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В свою чергу, на реалізацію зазначених вище засад кримінального провадження, ст. 92 ч.1 КПК України визначено, що обов`язок доказування винуватості особи у скоєнні злочину покладається на слідчого та прокурора.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що законом зобов`язано виключно сторону обвинувачення довести провину особи у вчиненні злочину, який їй інкримінують.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За приписами ст. 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, серед яких:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши та оцінивши представленні стороною обвинувачення докази в їх сукупності, а також зваживши доводи сторони захисту та обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що

вина обвинуваченого ОСОБА_6 в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є повторність, вчиненому в умовах воєнного стану, в судовому засіданні доведена в повному обсязі і дії останнього підлягають кваліфікації за ст. 185 ч.4 КК України.

Також в судовому засіданні в повному обсязі доведена вина обвинуваченого ОСОБА_6 і в незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів, без мети збуту.

Даючи оцінку доводам сторони захисту та обвинуваченого, щодо того, що він не вчиняв злочину передбаченого ст. 185 ч.4 КК України, суд зазначає, що такі доводи спростовуються дослідженими в повному обсязі в судовому засіданні доказами.

Зокрема, позиція обвинуваченого щодо добровільності надання потерпілим речей для продажу спростовується показами самого потерпілого, який вказав, що дозволу на продаж викрадених речей, які інкримінуються у провину обвинуваченого, він не надавав. Крім того, виявивши крадіжку вказаних речей, він зразу же звернувся до правоохоронних органів.

Також, вказані обставини спростовуються і поведінкою та діями самого обвинуваченого, який після того, як отримав грошові кошти за продані речі, коштами розпорядився на власний розсуд, викупивши телефон потерпілого, витративши на дорогу до м. Тульчина та купівлю препаратів в аптеці для полегшення від наркотичної залежності, що спростовує доводи обвинуваченого, що вказані кошти вони мали витрати разом на купівлю спиртного. Крім того, поведінка обвинуваченого, який виїхавши до м. Тульчина, без відома самого потерпілого, так як той спав, і забравши з собою всі свої речі, а також отриманні грошові кошти, переконує суд в тому, що наміру повернутись назад він не мав.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо неналежності та недопустимості доказів сторони обвинувачення, щодо призначення експертизи матеріалів, речовин і виробів, не уповноваженою на те процесуальною особою, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 85, 86 КПК України визначено належність та допустимість доказів.

Так, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В свою чергу, ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частиною другою даної статті зобов`язано суд визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, відповідно до вказаного переліку, який є вичерпним.

В свою чергу частиною третьої цієї ж статті також визначено перелік щодо недопустимості доказів.

Статтею 89 цього ж Кодексу передбачено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Із правової позиції, викладеної в постанові ККС ВС від 7 серпня 2019 року у справі № 555/456/18 у подібних правовідносинах, випливає таке: якщо рішення, на підставі якого проводилось експертне дослідження, прийняте слідчим, що не входить до групи слідчих, яким доручено розслідування, то висновок експерта є недопустимим доказом. Не погоджуючись із таким висновком, колегія суддів Першої судової палати вважає, що питання в цій справі становить виключну правову проблему, оскільки стосується концептуального підходу до визначення допустимості / недопустимості доказів, та сформульоване правило не пов`язане із забезпеченням прав і свобод особи й зосереджене на тих особах, які проводили ті чи інші процесуальні дії.

Послідовність викладу в диспозиції ст. 2 КПК України, яка визначає завдання кримінального провадження, дала Великій Палаті ВС підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, які законодавець визначив як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду мають бути права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права. На користь такого висновку свідчить зміст ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання.

ВП ВС констатувала, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

У кожному із зазначених вище випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

Отже, у разі призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи, суд, вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося.

Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.

Постанова Великої Палати ВС від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22).

Отже з метою реалізації прав обвинуваченого, на вирішення клопотання щодо належності та допустимості доказів, судом встановлено, що згідно витягу з ЄРДР від 20.01.2023, старшим слідчим Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_21 о 20:02:49, внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 ч.4 КК України. Відповідно до групи слідчих, які здійснюють досудове розслідування в даному кримінальному провадженні, у Витягу, поряд з іншими слідчими, зазначений ОСОБА_19 . Вказані обставини також підтверджуються постановою про групу слідчих від 20.01.2023. (т.3 а.с. 24-25).

Разом з тим, із висновку експерта № СЕ-19/102-23/1561-НЗПРАП від 25.01.2023, вбачається, що до Вінницького НДЕКЦ надійшла постанова слідчого Тульчинського РВП ОСОБА_19 від 21.01.2023 про призначення судової експертизи матеріалів, речовин і виробів, у кримінальному провадженні № 0000033 (т.1 а.с. 235).

Із матеріалів справи також вбачається, що 21.01.2023 о 10:36:58, дізнавачем ОСОБА_22 , внесено відомості до ЄРДР за № 0000017, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 309 ч.1 КК України, що підтверджується Витягом. (т.1 а.с. 202).

В подальшому вказані кримінальні провадження були об`єднанні в одне за № 0000033, що підтверджує витяг та постанова прокурора Тульчинської окружної прокуратури від 24.01.2023.

Відповідно до вимог ст. 214 ч.2 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом Бюро економічної безпеки України.

Згідно п.7 Розділу 4 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Генерального прокурора від 17.08.2023 № 231, передбачено, що на виявлене під час досудового розслідування кримінальне правопорушення в рамках одного кримінального провадження слідчий, дізнавач за Довідником 1 «Перелік інших джерел, з яких виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення» (додаток 7) вносить до Реєстру інформацію про джерело, з якого виявлено кримінальне правопорушення, та відомості про кримінальне правопорушення. Кримінальному провадженню за цим правопорушенням присвоюється новий номер.

Таким чином, судом встановлено, що постанову про призначення експертизи матеріалів, речовин і виробів, винесено у кримінальному провадженні № 0000033, після внесення відомостей в ЄРДР, слідчим. Однак, дізнавач, на виконання вимог Положення, вніс відомості, і про кримінальне правопорушення, виявлене в ході досудового розслідування, які в подальшому об`єднанні в одне провадження.

Таким чином, суд зазначає, що слідчим, при виконання зазначених вище вимог КПК та Положення, не було допущено порушень, які б могли свідчити про істотні порушення прав людини і основоположних свобод, ОСОБА_6 , а також не встановлено підстав для визнання висновку експерта недопустимим доказом, як то передбачено ст. 87 КПК України.

Надаючи оцінку доводам обвинуваченого щодо його затримання о 17:00 год., 20.01.2023, а не як зазначено в протоколі затримання о 23:08 год., суд зазначає, що вказані обставини не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Зокрема, відповідно до ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду від 23.01.2023, яким ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на той час підозрюваний ОСОБА_6 , в присутності захисника, в судовому засіданні, зазначав, що вину свою визнає. При цьому, будь-яких заперечень, щодо строку розгляду клопотання не зазначав. Також, суд зазначає, що саме клопотання та винесення ухвали про застосування запобіжного заходу було прийнято в строки визначенні ст. 186 КПК України, не пізніше 72 годин, з моменту затримання.

Крім того, оцінюючи доводи, обвинуваченого, що він не вчиняв кримінального

правопорушення передбаченого ст. 309 ч.1 КК України, а вказаний наркотичний засіб, йому було надано працівниками поліції, судом було вжито заходів щодо захисту прав людини та основоположних свобод шляхом повідомлення прокурора про вчинене кримінальне правопорушення. В свою чергу, за вказаною заявою обвинуваченого було внесено відомості в ЄРДР від 15.06.2023 № 0000037, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 365 ч.2 КК України.

За наслідками проведення досудового розслідування 03.11.2023 старшим слідчим четвертого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР прийнято постанову про закриття кримінального провадження, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Як вбачається із змісту мотивувальної частини постанови слідчим в ході досудового розслідування не здобуто будь-яких об`єктивних даних, які свідчать про умисне вчинення працівниками правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих їм повноважень. А також зазначено, що під час допиту ОСОБА_6 , останній вказав, що претензій не має, дану заяву написав помилково та просить її не розглядати. (т.3 а.с. 3-5).

Таким чином, системний аналіз зазначених показів та доводів обвинуваченого та сторони захисту, дає суду підстави зробити висновок про невідповідність доводів сторони захисту фактичним обставинам справи повно та всебічно досліджених в судовому засіданні, критичного ставлення до них судом, а також спростування зазначених доводів, дослідженими в судовому засіданні доказами, і на переконання суду є способом захисту обвинуваченого з метою уникнення відповідальності за вчиненні кримінальні правопорушення.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України, суспільну небезпеку скоєних ним даних кримінальних правопорушень та ступінь тяжкості, наслідки які настали, розмір заподіяної шкоди, встановленні в судовому засіданні обставини, а також, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, не зробив для себе належних висновків та продовжив вчиняти злочини. Відповідно до ст. 12 цього ж Кодексу, обвинуваченим вчинено кримінальний проступок передбачений ст. 309 ч.1 КК України та тяжкий злочин, передбачений ст. 185 ч.4 КК України, відсутністю пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, буде призначення покарання у виді арешту та позбавлення волі в межах санкцій визначених ст. ст. 309 ч.1, 185 ч.4 КК України, відповідно, призначивши покарання за кожен злочин окремо і визначивши остаточне покарання на підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за правилами ст. 72 КК України, якою визначено, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, яке останній повинен відбувати.

Крім того, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив інкримінуємі йому кримінальні правопорушення після постановлення вирокуЯкимівського районного суду Запорізької області від 08.04.2021, яким його засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки (т.1 а.с. 44-46). На даний час вказаний вирок оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду, та рішення за апеляційною скаргою не прийнято, що підтверджується листом Запорізького апеляційного суд від 21.02.2023 № 11-кп/807/122/23 (т.1 а.с. 54).

Відповідно до вимог ст. 71 ч.1 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Постановою ОП Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01.06.2020 у справі № 766/39/17, Касаційний кримінальний суд вказав, що якщо злочин

(злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК України, оскільки в такому разі апеляційний суд не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вироку в цій частині, а навпаки посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально.

Таким чином, з врахуванням вищевказаної позиції та вимог КК України, остаточне покарання ОСОБА_6 необхідно призначити на підставі ст. 71 ч.1 КК України, за сукупністю вироків, з врахуванням вироку Якимівського районного суду Запорізької області від 08.04.2021, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, у виді позбавлення волі, яке останній повинен відбувати.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_6 не відбував покарання за попереднім вироком, строк відбування покарання ОСОБА_6 за даним вироком необхідно рахувати з часу його затримання, тобто з 20.01.2023, зарахувавши в строк відбування остаточного покарання строк перебування під вартою (попереднього ув`язнення), за правилами ст. 72 ч. 5 КК України, коли попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, приймаючи до уваги ті обставини, що обвинуваченому ОСОБА_6 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, враховуючи призначену йому реальну міру покарання, останній може переховуватись, з метою уникнення покарання, суд приходить до висновку, що до набрання вироком законної сили, запобіжний захід залишити без змін.

Процесуальні витрати понесенні на проведення криміналістичних експертиз, в сумі 2265,32 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави в повному обсязі.

Питання речових доказів судом вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65, 70 ч.1, 71, 185 ч.4, 309 ч.1 КК України, ст. ст. 100, 368-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 185 ч.4, 309 ч.1 КК України і призначити йому покарання:

по ст. 185 ч.4 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років;

по ст. 309 ч.1 КК України у виді арешту строком на шість місяців.

Відповідно до вимог ст. 70 ч.1 КК України, покарання ОСОБА_6 призначити за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України, остаточне покарання ОСОБА_6 призначити за сукупністю вироків, з врахуванням вироку Якимівського районного суду Запорізької області від 08.04.2021, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі строком на п`ять років і шість місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 20.01.2023, зарахувавши в строк відбування остаточного покарання строк перебування під вартою (попереднього ув`язнення), із розрахунку один день позбавлення волі за один день попереднього ув`язнення.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 в дохід держави понесенні процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 2265,32грн. (дві тисячі двісті шістдесят п`ять гривень 32 коп.).

Речові докази:

- електродриль марки «Темп», електричну кутову шліфувальну машинку («Болгарка») марки «Брест БШМ-125/1200Н», електроподовжувач кустарного виробництва довжиною 8,5 метрів та рулетки марки «Сталь», які визнано речовими доказами, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області повернути потерпілому ОСОБА_5 ;

- поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження (канабіс) знищити, скасувавши арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду від 24.01.2023, в кримінальному провадженні № 0000033 внесеного в ЄРДР від 20.01.2023.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити сторонам.

Суддя: