Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

04 грудня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» та Сарненським районним судом Рівненської області кримінальне провадження №0000204 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Бежицького району Брянської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого,обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 07 липня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 07 липня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, і призначено покарання - чотири роки позбавлення волі, строк відбуття якого рахується з моменту приведення вироку до виконання.

В строк покарання зараховано перебування під вартою з 26 лютого 2021 року по 25 березня 2021 року із розрахунку: день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

За обвинуваченням у повторному збуті психотропної речовини (ч. 2 ст. 307 КК України) ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, і призначено покарання - чотири роки позбавлення волі, строк відбування якого рахується з моменту проголошення вироку - 07 липня 2023 року. В строк покарання зараховано перебування під вартою з 26 лютого 2021 року по 06 липня 2023 року із розрахунку: день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 3269 грн.

Як слідує з вироку, суд встановив, що згідно обвинувального акту 31 грудня 2020 року біля 15 год.15 хв. ОСОБА_6 за невстановлених слідством обставин за попередньою змовою із ОСОБА_7 , маючи єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконний збут психотропних речовин, шляхом розподілу ролей, передав з метою збуту ОСОБА_7 , а останній, перебуваючи на АДРЕСА_3 , поблизу приміщення станції технічного обслуговування, що по АДРЕСА_3 , в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», а також «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03 червня 2009 року, з корисливих мотивів, умисно, незаконно збув за 500 грн. особі зі зміненими анкетними даними - ОСОБА_10 психотропну речовину - амфетамін загальною масою 0,2105 гр, обіг якої обмежено.

Суд також встановив, що згідно обвинувального акту ОСОБА_6 повторно 26 січня 2021 року близько 15 год. 15 хв, перебуваючи на АДРЕСА_3 , в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», а також «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03 червня 2009 року, з корисливих мотивів, умисно, незаконно за 1000 грн. збув особі зі зміненими анкетними даними - ОСОБА_10 психотропну речовину - амфетамін, загальною масою 0,1932 гр, обіг якої обмежено.

У поданих апеляційних скаргах:

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 307 КК України, вважає призначене підзахисному покарання невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання і має на утриманні малолітню дитину.

З урахуванням наведеного та відсутності обтяжуючих покарання обставин просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 07 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити, призначити йому за ч. 1 ст. 307 КК України покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, звільнивши від його відбування з випробуванням - іспитовим строком в два роки.

Обвинувачений ОСОБА_6 , покликаючись на незаконність вироку та істотне порушення судом вимог КПК України, доводить, що злочину, за який його засуджено, не вчиняв, дійсно в минулому був наркозалежним, однак збутом наркотичних засобів ніколи не займався. У діях працівників поліції вбачає провокацію злочину, і з`ясування цих обставин, зокрема, і допит свідка ОСОБА_11 , який був використаний для штучного створення доказів стороною обвинувачення, оскільки він знав ОСОБА_11 , на прохання якого прийшов на зустріч з ОСОБА_10 , котрого не знав особисто і ні про що з ним не домовлявся, залишилося поза увагою суду, незважаючи на клопотання сторони захисту щодо дослідження цих доказів, що має істотне значення для встановлення істини в справі.

Просить вирок щодо визнання його винним за ч. 1 ст. 307 КК України скасувати і закрити кримінальне провадження. В решті вирок суду залишити без змін.

Прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та правильність кваліфікації їх дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винних.

Просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, і призначити обом покарання у виді позбавлення волі на строк шість років, стягнувши на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 3269 гривень та вирішити питання щодо речових доказів по справі, що залишилося поза увагою суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників - адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , доводи прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об"єктивно з"ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв"язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині обвинувального вироку обов`язково зазначається формулювання обвинувачення, визнаного саме судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Однак, суд першої інстанції зазначені вимоги закону залишив поза увагою, допустивши при винесенні вироку істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Як вбачається з мотивувальної частини обвинувального вироку, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_7 та ОСОБА_6 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не навів, і не вказав у вироку, які ж незаконні дії, вчинені ОСОБА_7 і ОСОБА_6 встановив сам суд, покликавшись на встановлення вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 досудовим розслідуванням, що має місце для формулювання визнання особи виправданою.

Отже, фактично суд взагалі не встановив і не зазначив у мотивувальній частині вироку передбачені ст.ст. 91, 374 КПК України обставини, які мають значення для кримінального провадження.

Поза увагою суду залишилася і перевірка тверджень обвинуваченого ОСОБА_12 щодо провокації злочину, а саме використання, згідно тверджень ОСОБА_12 , як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, свідка ОСОБА_11 для штучного створення доказів обвинувачення відносно нього.

Обвинувачений ОСОБА_12 категорично стверджує про те, що 31 грудня 2020 року біля будівлі СТО в м. Сарни перебував на прохання ОСОБА_11 , а з ОСОБА_10 , котрого не знав, у нього не було жодної домовленості, тому вважає, що його дії було спровоковано працівниками поліції.

З матеріалів провадження слідує, що з метою перевірки таких тверджень захисник ОСОБА_12 заявляв відповідні клопотання на стадії досудового слідства, яке ухилилося від перевірки озвученої версії, не був допитаний свідок ОСОБА_11 і під час судового розгляду, що має істотне значення для доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_12 , зважаючи, що належних доказів на спростування показань ОСОБА_12 щодо участі, на його думку, у провокації щодо нього з боку ОСОБА_11 , суду не було надано.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтвердив, що свідок ОСОБА_11 в ході судового слідства дійсно допитаний не був, а, відтак, наведені твердження обвинуваченого ОСОБА_12 щодо провокації злочину з участі ОСОБА_11 за співучасті з працівниками поліції не перевірені.

Також прокурором наголошується і про порушення судом вимог ч.9 ст. 100 КПК України щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, рішення щодо яких суд, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зобов`язаний відобразити.

Між тим, доля речових доказів оскаржуваним вироком не вирішена.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом допущено істотні порушення вимог кримінального - процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому вирок суду не може залишатися чинним і підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, при якому суду першої інстанції належить усунути вказані істотні порушення кримінального-процесуального закону, перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах, і в залежності від встановленого постановити відповідне процесуальне рішення.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково. В задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - відмовити.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 07 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишити попередній - тримання під вартою до 30 грудня 2023 року.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3