Справа № 161/6643/22 Провадження №11-кп/802/67/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даною ухвалою суду задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 .

Кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000125 щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.310 КК України, - закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що оскільки направлення обвинувального акту до суду відбулось поза межами строку досудового розслідування, то це є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, - у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Не погодившись із таким судовим рішенням прокурор подав на нього апеляційну скаргу в якій зазначає, що воно прийняте з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає про те, що 24 і 25.02.2022 прокурором у кримінальному провадженні у порядку ст.ст.133-137 КПК України здійснено виклик підозрюваного ОСОБА_7 для здійснення допиту на 26 і 28.02.2022 відповідно. Однак, підозрюваний на вказані виклики не з`явився, про причини своїх неявок не повідомив у зв`язку з чим 28.02.2022 було винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення останнього в розшук, так як місце перебування його органу досудового розслідування відоме не було. У подальшому, 15.03.2022 підозрюваний особисто з`явився до прокурора та йому під розписку вручено повістки про виклик на 16, 17 і 18.03.2022, та у цей день відновлено досудове розслідування. Проте, підозрюваний на вказані виклики не з`явився у зв`язку з чим знову ж 16.03.2022 винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення останнього в розшук, оскільки місце перебування його органу досудового розслідування відоме не було. Вважає, що така поведінка підозрюваного під час досудового розслідування вказує на умисність його дій пов`язаних із неявкою до прокурора та пряме ухилення від виконання процесуальних обов`язків, а його повідомлення в заявах про місцеперебування не стверджує про дійсність намірів з`являтись за викликом.

Зазначає про те, що суд першої інстанції поверхнево дослідив усі обставини справи та зробив висновки, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Так, на думку суду, станом на 28.02.2022, тобто на день оголошення підозрюваного в розшук, ОСОБА_7 був обраний цілодобовий домашній арешт, та його місцеперебування було відоме органу досудового розслідування. Проте, згідно ухвали слідчого судді від 30.12.2021 ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2 місяці із забороною залишати місце свого проживання у період з 20:00 год. по 08:00 год. Тобто, за вказаних обставин підозрюваний мав можливість вільно пересуватись та переховуватись від органу досудового розслідування.

Окрім того вказує, що судом не було надано жодної оцінки ухвалі слідчого судді від 21.03.2022, якою було надано дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У цій ухвалі слідчий суддя констатував, що підозрюваний ОСОБА_7 переховується від органу досудового розслідування. Наявність такої ухвали слідчого судді спростовує доводи суду першої інстанції про те, що постанова прокурора від 28.02.2022 про зупинення досудового розслідування є формальною. Це свідчить про неповноту судового розгляду.

Також прокурор вважає, що твердження місцевого суду про те, що ухвалою слідчого судді від 07.04.2022 констатовано, що постанова про зупинення досудового розслідування була винесена неналежно, не заслуговують на увагу, оскільки за результатами розгляду скарги сторони захисту на постанови про зупинення досудового розслідування від 18.02.2022 та 16.03.2022 провадження з розгляду скарги було закрито, тобто вказані постанови слідчим суддею скасовані не були, а відтак являються законними.

Оскільки слідчим суддею постанови прокурора не скасовані, тому строк досудового розслідування, передбачений ст.219 КПК України не закінчився та на момент безпосереднього отримання обвинувального акту судом, із врахування часу ознайомлення сторін із матеріалами у порядку ст.290 КПК України, складав 2 дні.

Крім того зазначає, що судом не враховано, що закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України, після повідомлення особі про підозру, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, є підставою для закриття кримінального провадження. Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.310 ч.3 ст.307 КК України, які відповідно є тяжким та особливо тяжким. Такі злочини законодавець відніс до розділу КК України під назвою «Кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення». Суд першої інстанції належним чином не врахував правові висновки, викладені в постанові ОПККСВС від 13.02.2023 у справі №932/8842/20, а також Третьої судової палати ККС ВС від 06.03.2023 у справі №753/1552/2022, згідно з якими: 1) викладене у п.10 ч.1 ст.284 КПК поняття «злочину проти життя та здоров`я особи» охоплює не тільки злочини, передбачені в розділі II Особливої частини КК, а також включає й інші склади злочинів, у яких додатковим об`єктом посягання є життя та здоров`я особи; 2) при вирішенні питання про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК необхідно виходити з інкримінованих фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та враховувати, з огляду на положення ст.12 КК України, тяжкість відповідного злочину, об`єктом посягання (основним або додатковим) якого є життя та здоров`я особи; 3) якщо з огляду на приписи ст.12 КК України та санкцію відповідної кримінально-правової норми злочин із додатковим об`єктом посягання у виді життя та здоров`я особи є тяжким чи особливо тяжким, то він для застосування положень п.10 ч.1 ст.284 КПК охоплюється поняттям «тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи». Тому, прокурор вважає, що в даному випадку об`єктом злочинів, передбачених ч.2 ст.310, ч.3 ст.307 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , є встановлений з метою захисту здоров`я населення порядок обігу наркотичних засобів або психотропних речовин, то їх слід віднести до злочинів проти здоров`я особи. Враховуючи таке, прокурор переконаний, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 взагалі не може бути закрите на підставі п.10. ч.1 ст.284 КПК України.

18 грудня 2023 прокурор подав зміни та доповнення до апеляційної скарги, де зазначив, що вимоги скарги підтримує, однак виникла необхідність у внесенні певних змін. Так, він зазначив, що ККС ВС у своїй постанові від 18.05.2023 в справі №760/28605/21 зробив висновок, що скасування постанови про зупинення досудового розслідуванні і відновлення досудового розслідування має очевидно різні правові наслідки, адже строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування включається у строк досудового розслідування, тоді як строк із дня винесення такої постанови до винесення такої постанови про відновлення кримінального провадження у строк досудового розслідування не включається, що прямо впливає на дати його закінчення. Окрім того вказує про те, що суд першої інстанції не вправі був надавати оцінку рішенням прокурора про зупинення досудового розслідування, оскільки з`ясування таких обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого судового засідання, а також те, що суд не наділений правом досліджувати докази, що стосуються рішень, прийнятих прокурором, так як такі обставини можуть бути досліджені судом під час судового розгляду. При цьому, суд не врахував того, що вказане рішення прокурора про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук під час досудового розслідування слідчим суддею не скасовувалось. Такого висновку дійшов ККС ВС у постанові від 29.08.2023 в справі №757/16489/21. Такі обставини на думку прокурора свідчать про необґрунтованість і невмотивованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, а також її постановлення з істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Посилаючись на вищевикладене, прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть ухвали та доводи апеляційної скарги, заслухавши прокурора, який апеляцію підтримав з мотивів наведених у ній та просив задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які скаргу заперечили та просили залишити без задоволення, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст.2 КПК одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст.8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, розглянув кримінальне провадження повно та дійшов правильного висновку про можливість закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України, після повідомлення особі про підозру, на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, виходячи з такого.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

У частині 1 ст.219 КПК України визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Отже, закон пов`язує закінчення досудового розслідування з постановлення процесуального рішення постанови про закриття кримінального провадження або фактичним направленням до суду обвинувального акту чи відповідного клопотання.

Досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом або клопотанням про застосування заходів медичного характеру, має три ключові стадії: початок визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи та іншим особам відповідно до ст.290 КПК України; закінчення фіксується направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування заходів медичного характеру.

Тобто, кінцевим моментом строку досудового розслідування є саме його закінчення як це передбачено у ст.219 КПК України. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.02.2021 (справа №344/6630/17).

Згідно із ч.5 ст.219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст.290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Згідно із ч.5 ст.294 КПК України строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Згідно з матеріалами кримінального провадження №0000125 відомості про кримінальні правопорушення внесені до ЄРДР 28.08.2021.

09.09.2021 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Отже, з цього часу вказана особа набула статусу підозрюваного. Також вказана дата є початком перебігу двохмісячного строку досудового розслідування, передбаченого ч.3 ст.219 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області 08.11.2021 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до чотирьох місяців, тобто до 09.01.2022, а ухвалою слідчого судді цього ж суду від 30.12.2021, - до шести місяців, тобто до 09.03.2022.

Обвинувальний акт до суду надійшов 30.05.2022.

Взявши до уваги такі обставини, місцевий суд вважав, що направлення обвинувального акту до суду відбулось поза межами строку досудового розслідування, а тому наявні підстави для закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Перевіряючи вищенаведені висновки суду в розрізі із твердження прокурора про те, що обвинувальний акт направлено до суду в межах строку досудового розслідування, який на його думку складав 2 дні, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів кримінального провадження, окрім вищенаведеного, встановлено і те, що ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.09.2021 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, у тому числі із забороною цілодобово залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду, який в подальшому і зокрема - ухвалою слідчого судді 30.12.2021 був продовжений до 28.02.2022 включно з обов`язком не залишати місце свого проживання в період доби з 20:00 по 08:00 год.

У матеріалах кримінального провадження містяться супровідні листи від 24.02.2022 та від 25.02.2022 із повістками про виклик ОСОБА_7 до прокурора відповідно на 26.02.2022 та на 28.02.2022 для участі останнього у допиті. Проте, будь-яких належних доказів того, що такі повістки 24 та 25 лютого 2022 прокурором надсилались з дотриманням положень ст.ст.133-137 КПК України, або про їх отримання підозрюваним ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження не містять, а також таких не було надано суду.

28 лютого 2022 року прокурором відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 була винесена постанова про оголошення в розшук підозрюваного ОСОБА_7 та зупинення досудового розслідування з посиланням на те, що останній без поважних причин не з`явився на виклик прокурора, і на даний час його місцезнаходження невідоме.

Постановою цього ж прокурора від 15.03.2022 досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлено, а підставою для відновлення згідно змісту постанови стало те, що підозрюваний ОСОБА_7 особисто з`явився у прокуратуру.

15 березня 2022 року ОСОБА_7 під розписку було вручено повістки про виклик до прокурора на 16, 17 та 18.03.2022.

16 березня 2022 року прокурор виніс постанову про оголошення в розшук підозрюваного ОСОБА_7 та зупинення досудового розслідування із посиланням на те, що останній без поважних причин не з`явився на виклик прокурора 16.03.2022, а місцезнаходження його на даний час його невідоме.

Підозрюваний ОСОБА_7 18.03.2022 у скриньку заяв і повідомлень прокуратури подав письмове повідомлення щодо наявності поважних причин про не прибуття на виклик, а саме відсутність на території України його захисника, де водночас зазначив, що він перебуває за місцем свого проживання на території Волинської області та може прибути в розумні строки за обґрунтованим викликом прокурора чи слідчого.

На вищезгадані постанови прокурора про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, останнім після отримання їх копій, була подана скаргу до суду, де він просив визнати їх незаконними, невмотивованим та скасувати. За результатом розгляду скарги, ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.04.2022, провадження за скаргою ОСОБА_7 було закрито на підставі ст.305 КПК України, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні у цей день, тобто 07.04.2022 вже відновлено. Водночас, слідчий суддя у своєму рішенні констатував, що постанови прокурора про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук від 28.02.2022 та від 16.03.2022 винесені неналежним чином, оскільки ОСОБА_7 та його захисник не отримували від слідчого та/або прокурорів з групи прокурорів повістки про виклик для участі в процесуальних діях у спосіб та в порядку, що визначені у ст.ст.111, 112, 133, 135-137 КПК України. При цьому, прокурор та слідчий знали про місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_7 .

Сторона захисту в кримінальному провадженні у порядку ст.290 КПК України з матеріалами провадження знайомилась у період з починаючи з 07.04.2022 по 27.05.2022, що стверджено протоколом надання доступу до матеріалів кримінального провадження та ознайомлення підозрюваного і його захисника з матеріалами досудового розслідування.

Колегія суддів апеляційного суду проаналізувавши вищенаведене, а також зміст самої постанови прокурора від 28.02.2022 про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, та ухвали слідчого судді від 07.04.2022 повністю погоджується з критичною оцінкою судом доводів прокурора про те, що місце перебування підозрюваного органу досудового розслідування було невідоме, так як станом на день оголошення його в розшук, тобто на 28.02.2022, він перебував під домашнім арештом за місцем свого проживання. При цьому, жодних доказів про порушення якимось чином підозрюваним умов обраного запобіжного заходу прокурором надано не було.

Оскільки прокурором належного повідомлення підозрюваного про необхідність явки до прокурора на 26 та 28.02.2022 здійснено не було, і при цьому місце його перебування прокурору достеменно було відоме, підозрюваний не ухилявся від органів досудового розслідування, а тому відсутні обставини, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 без поважних причин не з`явився на такі виклики.

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що прокурор виконав усі можливі та необхідні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, у тому числі і для здійснення розшуку підозрюваного, що давали б підстави для оголошення підозрюваного в розшук та зупинення досудового розслідування на підставі п.2 ч.1 ст.280, 281 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене, цілком правильним є висновок місцевого суду про те, що постанова прокурора про оголошення підозрюваного в розшук та зупинення досудового розслідування від 28.02.2022 була передчасною, формальною, винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону - ст.ст.280-281 КПК України, що також фактично констатовано і в ухвалі слідчого судді від 07.04.2022. Водночас, не заслуговує на увагу суду апеляційне твердження прокурора про те, що ухвалою слідчого судді від 07.04.2022 за результатами розгляду скарги сторони захисту на постанови про зупинення досудового розслідування від 18.02.2022 та 16.03.2022 провадження з розгляду скарги було закрито, тобто вказані постанови слідчим суддею скасовані не були, а відтак являються законними, оскільки провадження було закрито на підставі ст.305 КПК України, тобто прокурор припинив дії, які оскаржувалися підозрюваним відновив досудове розслідування.

Таким чином, строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні закінчився 10 березня 2022 року, який у відповідності до ч.5 ст.294 КПК України поновленню не підлягає, про що вірно було встановлено і судом першої інстанції. Усі слідчі та процесуальні дії після вказаної дати, як і звернення до суду з обвинувальним актом, є такими, що здійсненні не в межах строку досудового розслідування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт судом отримано 30 травня 2022, тобто поза межами строку досудового розслідування.

Оскільки обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, про що вказує ч.4 ст.110 КПК України, тому апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що направлення обвинувального акту до суду відбулось поза межами строку досудового розслідування, що і є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КК України, - у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування після повідомлення особи про підозру, визначеного ст.219 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні твердження прокурора про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000125 щодо ОСОБА_7 направлено до суду в межах строку досудового розслідування, не відповідають обставинам кримінального провадження.

Посилання прокурора на ухвалу слідчого судді від 21.03.2022, якою надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_7 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу, як на доказ, що свідчить про переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органу досудового розслідування, на увагу суду не заслуговую, оскільки в даному випадку зупинення досудового розслідування відбулось майже за місяць до цього рішення, а саме 28.02.2022. Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 після 28.02.2022 особисто прибував до прокурора, а досудове розслідування відновлювалось.

Цілком є безпідставними апеляційні доводи прокурора про те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 не може бути закрите на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України із посиланням на те, що він обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.310, ч.3 ст.307 КК України, об`єктом яких є встановлений з метою захисту населення порядок обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, тому вони відносяться до злочинів проти здоров`я особи, оскільки, як правильно зазначив місцевий суд, інкриміновані ОСОБА_7 злочини не відносяться до категорії тяжких чи особливо тяжких проти життя і здоров`я особи, так як додаткового об`єкту злочину у виді посягання на «життя та здоров`я особи» немає.

Так, із системного аналізу ст.ст.305-320 КК України «Кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення» вбачається, що об`єктом злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , є саме правовий режим обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, під яким розуміються види діяльності, пов`язані з: культивуванням рослин, що містять наркотичні речовини; розробкою, виробництвом, виготовленням, зберіганням, розподілом, перевезенням, пересиланням, придбанням, реалізацією, відпуском, ввезенням на територію України, вивезенням з території України, використанням, знищенням наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до Переліку, що дозволяються та контролюються згідно з чинним законодавством.

При цьому, ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні, де відсутні потерпілі, інкримінується незаконне вирощування рослин коноплі у кількості п`ятдесят і більше рослин, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з метою збуту та незаконне зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Таким чином, посилання прокурора на те, що місцевим судом не було враховано правових висновків ОПККСВУ, викладених у судових рішеннях з приводу неможливості закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, є неспроможними про що й вірно зазначив суд першої інстанції.

Окрім того, такими, що не заслуговують на увагу суду є посилання прокурора на те, що місцевий суд на стадії підготовчого судового засідання вирішив питання, які необхідно вирішувати на стадії судового розгляду, оскільки, як вбачається з оскаржуваного судового рішення, судом першої інстанції досліджувались ті обставини та вчинялись дії, які входять у межі компетенції суду на стадії підготовчого судового засідання.

Апеляційний судом не було встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального права, та невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, як про це вказує прокурор.

Таким чином, вищенаведені та усі інші апеляційні доводи прокурора щодо незаконності судового рішення, колегія суддів вважає голослівними і до уваги не приймає, оскільки вони жодним чином не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового судового розгляду.

Оскаржувана ухвала суду є цілком обґрунтованою, законною та вмотивованою в розумінні ст.370 КПК України, а тому підстав для її скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.

Отже, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2023 року, якою кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000125 щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.310 КК України - закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, - у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді