Справа № 352/297/20
Провадження № 1-кс/352/395/23
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

11 жовтня 2023 р. м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретаря ОСОБА_3

розглянув клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 (м.Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горожанка, Монастириського району, Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Клопотання надійшло до суду «09» жовтня 2023.

Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та, дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора,

в с т а н о в и в :

Клопотання обгрунтовується тим, що 19.02.2019 у вечірній час ОСОБА_7 , кримінальне провадження щодо якої скеровано 26.04.2019 із обвинувальним актом за ч.1 ст. 122, ч.4 ст.296 КК України до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, при невстановлених слідством обставинах, вступила у злочинну змову з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та нанесення їм тілесних ушкоджень. З цією метою, перед вчиненням хуліганських дій, вказані особи заздалегідь заготовили для нанесення тілесних ушкоджень предмети господарсько-побутового призначення, а саме дерев`яні держаки до господарського інвентаря. Близько 23 год 00 хв 19.02.2019 ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб спільно із ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та двома невстановленими досудовим розслідуванням особами прибули до господарства ОСОБА_9 за адресою в АДРЕСА_2 , де на той час знаходились ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . В цей час, ОСОБА_11 побіг на другий поверх житлового будинку, що знаходиться на території домогосподарства АДРЕСА_2 , а вслід за ним побігли ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та невстановлена досудовим розслідуванням особа. Далі, ОСОБА_11 , перебуваючи на другому поверсі житлового будинку, зайшов у одну із кімнат та замкнув за собою двері. Проте, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та невстановлена особа, умисно, цілеспрямовано, з мотивів явної неповаги до суспільства, в присутності невістки ОСОБА_13 , яка проживає у будинку, показуючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, без будь-яких причин і попередження, діючи з єдиним умислом, спрямованим на вчинення хуліганських дій та нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , із застосуванням сили, шляхом виламування міжкімнатних дверей, відчинили їх, після чого ОСОБА_7 , діючи умисно та з особливою зухвалістю, першою нанесла один удар кулаком в обличчя ОСОБА_11 , чим спричинила потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді синця ділянки нижньої повіки правого ока, синця ділянки нижньої повіки лівого ока. В свою чергу, ОСОБА_6 діючи умисно, з особливою зухвалістю, також наніс декілька ударів руками в область голови ОСОБА_11 , внаслідок чого потерпілий відчув фізичну біль та не отримав тілесні ушкодження. Крім цього, невстановлена слідством особа з особливою зухвалістю нанесла декілька ударів руками в область грудної клітки ОСОБА_11 , внаслідок чого потерпілий відчув фізичну біль та не отримав тілесних ушкоджень. Продовжуючи свої протиправні дії, діючи з особливою зухвалістю, ОСОБА_6 разом із невстановленою особою взяли ОСОБА_11 за руки, після чого почали виводити з будинку, однак ОСОБА_11 вирвався та втік до приміщення літньої кухні. Хуліганські дії ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , та двох невстановлених досудовим розслідуванням осіб вперто не припинялись та тривали не менше 10 хвилин. Хуліганські дії ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , та двох невстановлених осіб були умисними, грубо порушували громадський порядок та виявляли явну неповагу до суспільства, вчинені групою осіб, супроводжувалися насильством та заподіянням потерпілим тілесних ушкоджень із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, у чому і проявилася особлива зухвалість. Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для підозри ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні умисних дій, які виразились у грубому порушенні громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

21 травня 2019 ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, здійснено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, враховуючи характер вчиненого злочину та те, що підозрюваний ОСОБА_6 під час вчинення кримінального правопорушення наносив їм тілесні ушкодження та погрожував нанесенню тілесних ушкоджень, а також останньому відоме місце проживання останніх; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 , АДРЕСА_3 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , АДРЕСА_3 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , АДРЕСА_2 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , АДРЕСА_4 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , АДРЕСА_2 ; протоколом проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_10 ; протоколом проведення слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_9 .

Згідно інформації з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан»), станом на 18.06.2019 ОСОБА_6 державний кордон України не перетинав.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 ухиляється від органу досудового розслідування, 18.06.2019 слідчим винесено постанову про оголошення у розшук ОСОБА_6 .

18.03.2021 слідчою суддею Тисменицького районного суду ОСОБА_14 надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 з метою приводу для обрання йому запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою.

Під час проведення досудового розслідування було отримано інформацію про те, що підозрюваний ОСОБА_6 перетнув державний кордон України, у зв`язку із чим 10.06.2021 слідчим було винесено постанову про оголошення ОСОБА_6 у міжнародний розшук.

Із зазначеного вбачається, що ОСОБА_6 відомо про те, що він розшукується правоохоронними органами, а тому він свідомо переховується від органу досудового розслідування з метою уникнення від відповідальності.

Обов`язковою умовою здійснення міжнародного розшуку з метою екстрадиції є чинне процесуальне рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначена вимога міститься у ч. 2 ст. 58 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, згідно з якою до запиту про видачу особи для здійснення кримінального переслідування в обов`язковому порядку повинна долучатися завірена копія постанови (ухвали суду) про взяття під варту. Аналогічні вимоги передбачені Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13.12.1957 року.

Крім цього, неприйнятними для екстрадиції процесуальним рішенням є ухвала суду про дозвіл на затримання з метою приводу, що за своєю природою не є рішенням про обрання або застосування запобіжного заходу, відповідно до вищевказаних нормативних актів, які мають вищу юридичну силу ніж чинне кримінально процесуальне законодавство. Вказане також підтверджується ухваленим рішенням Комісією з контролю файлів Інтерполу на дев`яносто дев`ятій сесії (27.02-03.03.2017) про те, що запобіжні заходи у вигляді дозволу на затримання підозрюваного з метою приводу не є ордерами на арешт.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК України та інших законів України

(ч. 2 ст. 1 КПК України).

Слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК України до клопотання про видачу особи, яка перебуває в розшуку, додається засвідчена копія ухвали слідчого судді про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з роз`ясненням Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва НПУ відповідно до статі 84 Правил Інтерполу з обробки даних, затверджених Резолюцією 80-ї сесії Генеральної Асамблеї Інтерполу AG-2011-RES-07, публікацію циркулярного розшукового повідомлення про міжнародний розшук особи з метою її арешту та подальшої екстрадиції має бути погоджено з центральним органом щодо видачі (екстрадиції) та Генеральному секретаріату Інтерполу мають бути надані чіткі та прямі гарантії, що тимчасовий арешт і видачу (екстрадицію) особи буди запитано у випадку її арешту (затримання) на території країн-членів МОКП - Інтерпол у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно листа щодо використання можливостей Інтерполу «Генеральний секретаріат та Комісія з контролю файлів) дійшли висновку про те, що справи, в яких інформація про перебування особи в обліках Генерального секретаріату Інтерполу була використана як підстава для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розглядають як типово такі, що не відповідають Правилам Організації, оскільки в цих випадках механізми МОКП - Інтерпол використовуються для вирішення на національному рівні питань щодо обрання (застосування) більш суворих запобіжних заходів.

У разі подальшого внесення до Генерального секретаріату Інтерполу клопотання про зміну статусу розшуку з «встановленням місцезнаходження» на «арешт з метою екстрадиції» щодо осіб, відносно яких запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обрано із посиланням на наявність інформації про них у обліках Генерального секретаріату Інтерполу, це може призвести до того, що відомості про таких осіб будуть видавлені із відповідних обліків, про прийняте рішення буде інформовано усі країни члени Організації, а подальше співробітництво у вказаних справах буде неможливо здійснювати каналами Інтерполу.

З урахуванням того, що підозрюваний знаходиться за межами України, то у випадку встановлення його місцезнаходження чи затримання на території іноземної держави, до нього будуть застосовуватись правові процедури передбачені міжнародно-правовими договорами України, які ратифіковані Верховною Радою України, в тому числі Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13.12.1957 року.

Застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту стосовно

ОСОБА_6 дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним надалі покладених на нього процесуальних обов`язків.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задоволити.

Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, а саме: витяг з ЄРДР № 0000284 від 15.07.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України; повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 04.06.2019; постанову про оголошення розшуку підозрюваного від 18.06.2019; постанову про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук від 10.06.2021, встановив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного, в тому числі й тримання під вартою, згідно вимог ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може продовжувати переховуватись від суду, з метою уникнення від покарання за вчинення тяжкого злочину, незаконно впливати на потерпілих, які під час досудового розслідування дали викривальні показання відносно ОСОБА_6 , вчиняти нові злочини, оскільки підозрюваний раніше неодноразово судимий.

Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року так і іншими міжнародними договорами України, які є основними міжнародними угодами України з іншими державами з питань екстрадиції, передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цих Конвенціях та Договорах, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Відповідно до ст. 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, запит запитуючої Сторони супроводжується оригіналом або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови суду про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої сторони.

Згідно зі ст. 25 вказаної вище Конвенції для цілей цієї Конвенції термін постанова про утримання під вартою означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Відповідно до статей 1, 19 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава, органи державної влади, посадові особи якої зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав і в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом (ч. 1 ст. 4 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.

В даному випадку підтвердженням оголошення особи в розшук є саме постанова органу досудового розслідування про оголошення ОСОБА_6 в розшук від 10.06.2021.

Обгрунтованість причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 , АДРЕСА_3 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , АДРЕСА_3 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , АДРЕСА_2 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , АДРЕСА_4 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , АДРЕСА_2 ; протоколом проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_10 ; протоколом проведення слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, за вчинення якого передбачено позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Як Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року так і Конвенцією про правову допомогу у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, які є основними міжнародними угодами України з іншими державами з питань екстрадиції, передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цих Конвенціях, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Так, згідно ст. 5. ч. 1, п. f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Виходячи з аналізу як міжнародно-правових норм законодавства так і кримінального процесуального Кодексу України щодо застосування правових норм, передбачених у процесі екстрадиції особи необхідний відповідний документ про тримання особи під вартою, без визначення будь-яких інших альтернатив чи зобов`язань.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії передбачені частиною першою цієї статті.

На даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний переховується від суду, крім того, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих з метою змінити їх показання в подальших судових розглядах, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Також слід урахувати те, що до органу досудового розслідування ОСОБА_6 не з`являвся, доказів, які підтверджують факт неможливості участі у судовому засіданні, не надав, а також наявні обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджує існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно абз.7 ч.4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Беручи до уваги викладене та те, що існує надто великий ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може продовжувати переховуватись від суду, з метою уникнення від покарання за вчинення тяжкого злочину, незаконно впливати на потерпілих, вчиняти нові злочини, оголошений в міжнародний розшук, а тому, більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не можуть запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Вирішення питання про доцільність витрачання ресурсів при реалізації запобіжного заходу, відповідно до ст. 177, 178 КПК України, не входить до компетенції слідчого судді, а відноситься до повноважень органу досудового розслідування та прокурора.

У відповідності до положень ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, враховуючи принцип верховенства права, мінімізуючи ризик допущення свавілля щодо прав і свобод людини і громадянина, враховуючи не тільки тяжкість злочинів, а оцінюючи конкретні обставини справи, характеристику підозрюваного, з урахуванням наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному, враховуючи особу підозрюваного, з метою запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_6 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131, 132, 176-178, 182-184, 323 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задоволити.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 , не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Виконання ухвали доручити працівникам відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Слідчий суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ