ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1350/23 Справа № 334/2481/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2022 року у кримінальному провадженні №0000169 стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Москва Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, що є у його власності крім житла.

Зазначеним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він незаконно придбав, зберігав та перевозив з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, придбав у невстановлені в ході досудового розслідування час та обставинах, речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 233,220 г., який помістив до автомобіля ВАЗ 2106, державний номер реєстрації НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_6 з серпня 2019 року.

У подальшому, приблизно о 18:00 годині 05.11.2019 року ОСОБА_6 , керуючи автомобілем ВАЗ 2106, д.н.р. НОМЕР_1 прибув на місце роботи за адресою: м. Запоріжжя, вул. С. Медвєдєва, 18.

В період часу з 18:25 години до 20:54 години, в ході проведення санкціонованого обшуку автомобіля ВАЗ 2106 д.н.р. НОМЕР_1 , який перебував за адресою: м. Запоріжжя, вул. С. Медвєдєва, 18, виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, розфасований у 2 полімерні пакети та поміщений до скляних ємностей, загальною масою 233,220 г., який ОСОБА_6 зберігав з метою подальшого збуту.

Також в ході обшуку вказаного автомобіля вилучено предмети, необхідні для розфасовки особливо небезпечного наркотичного засобу, а саме: порожні зіп-пакети та електронні портативні ваги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального права і перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 309 КК, як незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичного засобу без мети збуту.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що виявлені та вилучені у нього наркотичні засоби він придбав та зберігав виключно для особистого вживання та не мав умислу на його збут. Вказує, що в матеріалах кримінального провадженні відсутні будь-які докази, які б свідчили про збут ним наркотичних засобів, оскільки контрольна закупка у справі не проводилась, а вилучена кількість канабісу, за відсутності інших прямих доказів, не свідчить про наявність у нього умислу на збут.

12 липня 2023 року до Дніпровського апеляційного суду поза межами строку, передбаченого ч. 3 ст. 403 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), надійшла змінена апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій останній просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити провадження у справі, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, що апеляційним судом розцінюється як письмові пояснення обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_6 та з підстав, викладених у ній просили її задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, а вирок суду вважав законним та обґрунтованим у зв`язку з чим просив залишити його без змін.

Мотиви суду.

Щодо змін до апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 403 КПК, до початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її. У такому разі суд апеляційної інстанції за клопотанням осіб, які беруть участь в апеляційному розгляді, надає їм час, необхідний для вивчення зміненої апеляційної скарги і подання заперечень на неї.

Ухвалою судді-доповідача від 27 лютого 2023 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Ухвалою судді-доповідача від 09 березня 2023 року було закінчено підготовку та призначено апеляційний розгляд за вищевказаною апеляційною скаргою.

В судовому засіданні апеляційного суду 04 липня 2023 року під час апеляційного розгляду справи було заслухано та вирішені клопотання сторін перед початком розгляду апеляційної скарги по суті, оголошено зміст рішення суду першої інстанції, вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , заслухано думку учасників апеляційного перегляду справи, тобто розпочато апеляційний розгляд.

В той же час, після вказаного судового засідання, а саме 12 липня 2023 року, тобто поза межами строку, передбаченого ч. 3 ст. 403 КПК, на адресу апеляційного суду надійшла змінена апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 зміст якої є аналогічним клопотанню його захисника про закриття даного кримінального провадження з підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.

Оскільки зазначені зміни до апеляційної скарги надійшли поза межами строку, передбаченого ч. 3 ст. 403 КПК, апеляційним судом розглядається первісна апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , а вказані зміни, колегія суддів розцінює, як письмові пояснення.

В той же час, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року вирішено клопотання захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 про закриття цього кримінального провадження з підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, в задоволенні якого було відмовлено.

Відтак, оскільки зміни до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 фактично дублюють клопотання захисника ОСОБА_8 , в задоволенні якого було відмовлено у повному обсязі, апеляційний суд вважає доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в цій частині неприйнятними.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі №589/5015/19, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив відповісти на всі доводи апеляційної скарги і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

Якщо апеляційний суд при перевірці кримінального провадження в порядку апеляційної процедури вбачає можливу відсутність достатніх доказів для доведення винуватості засудженої особи в обсязі пред`явленого обвинувачення або можливість поліпшення становища такої особи в інший спосіб, він повинен за власною ініціативою безпосередньо дослідити необхідні докази, адже до цього спонукають завдання кримінального провадження та необхідність дотримання інших його засад, зокрема, верховенства права, презумпції невинуватості й забезпечення доведеності винуватості.

Як зазначалось вище, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує виключно на помилковість кваліфікації його дій судом першої інстанції та вважає, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, оскільки судом не встановлено, а матеріалами справи не підтверджено наявність у нього мети на збут наркотичних засобів.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині правової кваліфікації його дій, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку.

Так суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, придбав у невстановлені в ході досудового розслідування час та обставинах, речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 233,220 г., який помістив до автомобіля ВАЗ 2106, державний номер реєстрації НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_6 з серпня 2019 року та який в період часу з 18:25 години до 20:54 години, в ході проведення санкціонованого обшуку автомобіля ВАЗ 2106 д.н.р. НОМЕР_1 , який перебував за адресою: м. Запоріжжя, вул. С. Медвєдєва, 18, був виявлений та вилучений. Також в ході обшуку вказаного автомобіля вилучено предмети, необхідні для розфасовки особливо небезпечного наркотичного засобу, а саме: порожні зіп-пакети та електронні портативні ваги.

Зокрема, обґрунтовуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 суд поклав в основу вироку такі письмові докази кримінального провадження: протокол обшуку від 05.11.2019 року з фототаблицями до нього; постанову про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання від 11.11.2019 року; висновок судової хімічної експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №7-2462 від 06.11.2019 року; висновок судової хімічної експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №7-2848 від 18.12.2019 року; постанову про визнання предметів речовими доказами та вирішення питання про їх зберігання від 28.04.2020 року; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.11.2019 року; висновок судової біологічної експертизи №8-881 від 21.12.2019 року.

Такі дії ОСОБА_6 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 307 КК, а саме як незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів і з такою кваліфікацією погоджується, суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 повністю заперечував свою провину та належність вказаних наркотичних засобів йому, вказував, що знайшов у себе біля воріт відро, яке поклав до автомобіля, який перебував у його користуванні та яке, в подальшому, було вилучено працівниками поліції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 фактично змінив своє ставлення до скоєного, не заперечував належність йому наркотичних засобів та вказує на те, що зберігав їх для особистого вживання, без мети збуту.

Таку позицію обвинуваченого ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції розцінює, як спосіб применшити свою винуватість та уникнути покарання за вчинення тяжкого злочину, оскільки визнання останнім своєї провини у зберіганні наркотичного засобу відбулось не з мотивів розкаяння у скоєному, а виключно під тягарем досліджених доказів, які, у своїй сукупності, підтверджують зазначену обставину.

Про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів може свідчити як відповідна домовленість із особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх тощо (постанова ККС ВС від 07.04.2021 у справі № 203/337/19).

Суд апеляційної інстанції враховує, що в ході проведення обшуку у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено канабіс загальною масою 233,220 г, що відповідно до Таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу відноситься до великих розмірі, засоби для фасування наркотичного засобу, зокрема 288 (двісті вісімдесят вісім) порожніх зіп-пакетів та ваги, які, відповідно до висновку експерта містять залишки наркотичного засобу. Крім того, апеляційним судом враховано й те, що ОСОБА_6 не перебуває на обліку у лікаря нарколога, раніше не судимий за злочини, пов`язані з незаконним придбання та зберіганням наркотичних засобів або психотропних речовин для особистого вживання, а також висновок судової біологічної експертизи №8-881 від 21.12.2019 року, відповідно до якого на вилучених у ОСОБА_6 речах містяться генетичні ознаки клітин з ядрами не встановленої особи чоловічої генетичної статі, що у своїй сукупності підтверджує наявність у ОСОБА_6 саме умислу на збут наркотичного засобу, а тому доводи його апеляційної скарги щодо неправильної кваліфікації інкримінованого йому злочину апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що спростовується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

В той же час, за клопотанням сторони захисту, під час апеляційного перегляду справи було повторно досліджено протокол огляду від 24.03.2020 року відповідно до якого проведено огляд протоколів НС(Р)Д, протокол огляду від 27.03.2020 року відповідно до якого проведено огляд протоколів НС(Р)Д, протокол огляду від 30.03.2020 року відповідно до якого проведено огляд протоколів НС(Р)Д.

Захисник у своєму окремому клопотанні посилається на недопустимість цих доказів у зв`язку з їх невідповідністю вимогам ст. 251-252 КПК і з такими висновками погоджується й апеляційний суд з огляду на таке.

Як видно з вказаних документів, слідчий оглянув протоколи про проведення негласної слідчої дії, а саме протоколи зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж ОСОБА_6 , проведених в межах іншого кримінального провадження, яке розслідувалось за фактом розповсюдження наркотичних засобів групою осіб на території м. Запоріжжя, з якого, відповідно до постанови прокурора, було виділено кримінальне провадження №0000169 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК.

В судовому засіданні апеляційного суду, на запитання головуючого, прокурор повідомив суд про відсутність ухвали слідчого судді про використання матеріалів НСРД у іншому кримінальному провадженні, відповідно до ст. 257 КПК.

Надаючи оцінку вказаним доказам з точки зору їх допустимості, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Відповідно до ч. 3 ст. 246 КПК, рішення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій приймає слідчий, прокурор, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - слідчий суддя за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 258 КПК, ніхто не може зазнавати втручання у приватне спілкування без ухвали слідчого судді.

Прокурор, слідчий за погодженням з прокурором зобов`язаний звернутися до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на втручання у приватне спілкування в порядку, передбаченому статтями 246, 248, 249 цього Кодексу, якщо будь-яка слідча (розшукова) дія включатиме таке втручання.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 258 КПК, втручанням у приватне спілкування є доступ до змісту спілкування за умов, якщо учасники спілкування мають достатні підстави вважати, що спілкування є приватним. Різновидами втручання в приватне спілкування є зняття інформації з електронних комунікаційних мереж.

Відповідно до ст. 257 КПК України якщо в результаті негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.

У справі «Раманаускас проти Литви» ЄСПЛ зазначив, що докази, одержані за допомогою застосування спеціальних методів розслідування, можуть вважатися допустимими за умови наявності адекватних і достатніх гарантій проти зловживань, зокрема чіткого та передбачуваного порядку санкціонування, здійснення відповідних оперативно-слідчих заходів та контролю за ними.

З огляду на вищезазначене, та оскільки зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж щодо телефону обвинуваченого ОСОБА_6 проводилось в межах іншого кримінального провадження та у зв`язку з відсутністю ухвали слідчого судді про використання результатів НСРД у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд доходить висновку про недопустимість, як доказів винуватості ОСОБА_6 протоколу огляду від 24.03.2020 року відповідно до якого проведено огляд протоколів НС(Р)Д, протоколу огляду від 27.03.2020 року відповідно до якого проведено огляд протоколів НС(Р)Д та протоколу огляду від 30.03.2020 року відповідно до якого проведено огляд протоколів НС(Р)Д, у зв`язку з чим вони підлягають виключенню з переліку доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.

В той же час, з урахуванням раніше викладених висновків апеляційного суду, колегія суддів вважає, що інших доказів у своїй сукупності достатньо для підтвердження умислу обвинуваченого ОСОБА_6 саме на збут наркотичних засобів.

Крім того, захисником також заявлялось клопотання про недопустимість протоколу обшуку від 05.11.2019 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого обшук проведено автомобіля «ВАЗ 21061», державний номер НОМЕР_1 , який знаходився на території підстанції ШМД «Лівобережна» за адресою вул. сержанта Медведєва, 18.

Мотивуючи своє клопотання захисник посилався на порушення порядку проведення обшуку, невідповідність зафіксованих у протоколі обставин фактичних дій, проведення обшуку не уповноваженими на це особами та інші процесуальні порушення, які, на думку захисника, свідчать про недопустимість цієї слідчої дії та її результатів.

Дослідивши зазначене клопотання, апеляційний суд вважає його необґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 234 КПК, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, вказані вимоги КПК були дотримані органом досудового розслідування у повному обсязі та слідчий, за погодженням з прокурором, отримав ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2019 року про надання дозволу на проведення обшуку автомобіля «ВАЗ 21061», державний номер НОМЕР_1 .

Вказана слідча дія була проведена на території підстанції ШМД «Лівобережна» за адресою вул. сержанта Медведєва, 18, в тому числі з письмового дозволу в.о. головного лікаря КУ «ЗСЄШМД» ЗОР ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 1 ст. 236 КПК, ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором. Для участі в проведенні обшуку може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, представник та інші учасники кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3, 5, 10 ст. 236 КПК, перед початком виконання ухвали слідчого судді особі, яка володіє житлом чи іншим володінням, а за її відсутності - іншій присутній особі повинна бути пред`явлена ухвала і надана її копія.

Слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місце обшуку до його закінчення та вчиняти будь-які дії, що заважають проведенню обшуку.

Обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку.

Обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону виконані слідчим у повному обсязі, зазначена слідча дія проведена у повній відповідності вимогам КПК з дотриманням прав учасників цієї слідчої дії та з фіксуванням за допомогою аудіо- та відеозапису, який долучений до матеріалів кримінального провадження.

Доводи захисника про те, що обшук був проведений оперативними працівниками, а не слідчим, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з протоколу та відеозапису обшуку, його проводила слідча у присутності оперативних працівників, які виконували її вказівки під час проведення зазначеної слідчої дії.

Інші порушення, про які зазначає захисник у своєму клопотанні не є істотним порушенням КПК, яке має наслідком визнання отриманих фактичних даних недопустимими.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів не вбачає будь-яких невідповідностей вимогам КПК при проведенні цієї слідчої дії органом досудового розслідування, які б були підставою для визнання цього доказу та інших, похідних від нього, недопустимими, а висновки суду першої інстанції щодо допустимості зазначеного доказу є законними та обґрунтованими.

Усупереч твердженням в апеляційних скаргах місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Із матеріалів кримінального провадження, журналів судового розгляду та їх технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, які сторона захисту вважала недопустимими.

Покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 , з належним урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційний суд доходить висновку, що обраний судом вид і розмір покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було допущено істотних порушень положень КПК, передбачених в ст. 412, 415 цього кодексу, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

За правилами ч. 1 ст. 408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, що прямо зазначені у вказаній нормі закону, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду, як на доказ протокол огляду від 24.03.2020 року, протокол огляду від 27.03.2020 року та протокол огляду від 30.03.2020 року.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4