Справа № 297/3734/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши скаргу захисника, адвоката ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 про скасування повідомлення слідчого про підозру в рамках кримінального провадження №0000233 від 04.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в :

Адвокат ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді зі скаргою на повідомлення про підозру від 09.12.2022 року в рамках кримінального провадження №0000233 від 04.11.2022 року з вимогою скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, складене слідчим в особливо важливих справах відділу СУ ГУНП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та зобов`язати прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000233 вчинити дії щодо виключення з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей у кримінальному проваджені №0000233 про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У скарзі захисник посилається на незаконність та необґрунтованість повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вказаному кримінальному провадженні як такої, що не відповідає вимогам ст. ст.8, 9, 42, 110, 135, 276, 277, 278, КПК України.

Так, на думку захисника, повідомлення про підозру від 09.12.2022 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, є безпідставним та очевидно необґрунтованим. Зокрема, не містить зазначення часу, місця вчинення, а також інших суттєвих обставин, які б вказували на наявність у підозрюваної умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами заявника, обставин щодо способу такого заволодіння, фальсифікації волі потерпілого та отримання підозрюваною грошових коштів як предмету злочину, можливість підозрюваної розпорядитися таким майном та виключали б сумніви щодо того, що кримінальне правопорушення справді відбулося, кримінальне правопорушення вчинене підозрюваною особою, діяння підозрюваної особи містить об`єктивну сторону складу даного кримінального правопорушення.

Сторона захисту зазначає, що ОСОБА_6 фактично інкримінується наявність умислу на вчинення ряду діянь іншим підозрюваним у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , що за версією слідства, містять ознаки шахрайства, зокрема, отримання грошових коштів від потерпілого у кримінальному провадженні.

Захисник посилається на те, що на момент повідомлення про підозру матеріали кримінального провадження №0000233 від 04.11.2022 року не містили жодних належних та достатніх доказів, які підтверджували б виникнення та наявність у ОСОБА_6 злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 шляхом обману; факт попередньої змови ОСОБА_6 з ОСОБА_9 щодо цього; наявність факту обману з боку ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_10 ; отримання ОСОБА_6 грошових коштів в розмірі 315 000 доларів США та завдання ОСОБА_10 матеріальної шкоди. Також органом досудового розслідування не надано доказів, які б підтверджували наявність корисливого мотиву у ОСОБА_6 .

Зокрема, захисник зазначає, що матеріалами кримінального провадження, борговими розписками ОСОБА_9 спростовуються викладені у повідомленні про підозру твердження органу досудового розслідування щодо нібито заволодіння ОСОБА_6 грошовими коштами потерпілого ОСОБА_10 . Наявні в матеріалах кримінального провадження боргові розписки підписані виключно ОСОБА_9 , відомості та докази про причетність ОСОБА_6 до відносин щодо позики, які були оформлені борговими розписками ОСОБА_9 в матеріалах кримінального провадження відсутні. Наявність в матеріалах кримінального провадження письмових доказів «розписок» свідчить про цивільно-правовий характер правовідносин, які виникли щодо договору позики грошових коштів.

Також, сторона захисту вказує, що особисте повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 09 грудня 2022 року у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, у кримінальному провадженні №0000233 від 04.11.2022 року, не було здійснено відповідно до вимог КПК України у зв`язку із чим вона фактично не набула статусу підозрюваної.

Захисник посилається на те, що норми КПК України не передбачають здійснення повідомлення про підозру особі у спосіб вручення повідомлення про підозру захисникам такої особи. Разом із цим, особисте вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 , слідчим здійснено не було, права та обов`язки, що передбачені ст.42 КПК України слідчим не роз`яснювались, повідомлення про підозру у спосіб передбачений ст.111 та ст.135 КПК України не здійснювалось.

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав скаргу з викладених у ній підстав, просив її задовольнити в повному обсязі.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, вказавши, що повідомлення про підозру від 09.12.2022 року є законним та обґрунтованим.

Слідча ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі за наявними в справі матеріалами.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив у задоволенні скарги відмовити як у необґрунтованій та безпідставній. Крім цього зазначив, що дана скарга не може бути предметом розгляду оскільки у зв`язку з оголошенням підозрюваної ОСОБА_12 в розшук, строк передбачений ст.. 280 КПК України зупинений і два місяці відповідно до вимог ст. 303 КПК України з моменту оголошення підозри не зійшли.

Вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження які слугували підставою повідомлення про підозру, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суда із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

За ч.1 ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора (ч. 1 ст. 92 КПК).

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно із ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст.278 КПК України).

Судом достеменно встановлено, що слідчим відділенням Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000233, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

У зазначеному кримінальному провадженні 09.12.2022 року ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованій за адресою АДРЕСА_1 , складено повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Орган досудового розслідування зазначає, що в період з 2019 по 2022 рік ОСОБА_6 , будучи у попередній злочинній змові з колишнім чоловіком ОСОБА_9 , користуючись довірливими відносинами з ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та караність, керуючись мотивом, спрямованим на особисте незаконне збагачення за рахунок чужих коштів, зловживаючи довірою, заснованою на особистих дружніх відносинах з потерпілим ОСОБА_10 шляхом обману, що виражалось у повідомленні останньому неправдивих відомостей прибутковості бізнесу щодо інвестицій у продаж золотих прикрас у м. Ужгороді, запевнивши останнього у можливості отримання більш ніж 2.5 відсотків місячного прибутку від суми інвестицій, приховавши від потерпілого, що ніякі золоті прикраси у їх розпорядженні не має, чим викликали у ОСОБА_10 , упевненості у вигідності передачі ОСОБА_9 та ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 315 000 доларів США. У результаті злочинних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_9 незаконно заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 11 519 109 гривень.

Матеріали кримінального провадження №0000233 від 04.11.2022 року містять протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 , протокол допиту свідка ОСОБА_9 , оригінали розписок складених ОСОБА_9 11.09.2019 р., 30.03.2020 р., 31.05.2020 р., 16.09.2022 р., бізнес-план про отримання прибутків, протокол огляду, протокол огляду предмета та перегляду звукозапису, висновки судово-почеркознавчих експертиз.

В протоколі допиту потерпілий ОСОБА_10 зазначає, що ОСОБА_9 брав у нього грошові кошти під зобов?язання повернення, про що складав розписки, посилався на складений ОСОБА_9 бізнес - план, при цьому потерпілий ОСОБА_10 передавав гроші виключно ОСОБА_9 .

В протоколі допиту ОСОБА_9 вказує на цивільно-правові відносини між ним та ОСОБА_10 щодо одержання грошей під зобов`язання їх повернення.

Допитані слідчим свідки вказують, що не були безпосередніми учасниками подій, про обставини їм відомо з чужих слів.

В оригіналах розписок, складених та підписаних ОСОБА_9 , вказується про одержання ОСОБА_9 грошових коштів в борг. Зі змісту розписок від 26.07.2019 року, 30.03.2020 року, 31.05.2020 року не вказано у кого саме ОСОБА_9 взяв у борг грошові кошти в сумі 30 000 доларів США під зобов?язання повернення до 20.08.2019 року, 197 450 доларів США під зобов?язання повернення до кінця доби, 202 250 доларів під зобов?язання повернення до 18.06.2020 року. Розписка від 16.09.2022 року вказує про одержання ОСОБА_9 від ОСОБА_10 грошових коштів в сумі 315 000 доларів США під зобов?язання повернення до 06.10.2022 року.

Висновками судово-почеркознавчих експертиз підтверджуються обставини підписання та складання текстів розписок, які були предметом експертного дослідження. Висновки експертів стосуються зразків почерку відібраних від ОСОБА_9 .

Судом в судовому засіданні не знайшли підтвердження докази, які наявні матералах кримінального провадження №0000233, якіб підтверджували на думку органу досудового розслідування факт отримання (заволодіння) ОСОБА_6 грошовими коштами ОСОБА_10 .

Слідчий суддя погоджується із твердженнями сторони захисту, що у змісті повідомлення про підозру відсутні чітко зафіксовані фактичні обставини події, як це передбачає п.6 ч.1 ст. 277 КПК України. Матеріали кримінального провадження не містять безсумнівної системи належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які б вказували на можливу наявність складу злочину в діянні підозрюваної особи, та яка б виключала сумніви щодо того, що кримінальне правопорушення вчинене саме підозрюваною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно статті 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов`язковою. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому Главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, письмове повідомлення про підозру повинно було бути вручено ОСОБА_6 особисто в день його складання або, у випадку неможливості такого вручення через невстановлення місцезнаходження особи, має бути вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений у ст. 135 КПК, для вручення повідомлень, виключно в день його складення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Частиною 1 статті 136 КПК України визначено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Судом в судовому засіданні встановлено, що письмове повідомлення про підозру від 09.12.2022 року не містить відомостей та доказів щодо його особистого вручення ОСОБА_6 чи в спосіб передбачений ст.111, 135, 136 КПК України.

Разом із цим суд повністю погоджується з позицією захисту про те, що КПК України не передбачено здійснення повідомлення про підозру особі у спосіб вручення такого повідомлення захисникам особи.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 9 КПК України закріплений обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про обґрунтованість повідомлення про підозру, суд виходить з того, що з огляду на положення закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини з цього приводу.

Так, у пункті 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначається наступне: «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

Обґрунтованість підозри передбачає, що об`єктивно існують дані про причетність особи до вчинення правопорушення. До таких даних відносяться показання, документи, речові докази, висновки експертів, тощо. Саме наявність відповідних фактичних даних є необхідною для обґрунтованого повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин». Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п.14 ч.1 ст.3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5 ст.9 КПК України).

Так згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Порушення порядку повідомлення про підозру призводить до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у ст.2 КПК, що полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

В той же час підозра повинна бути обґрунтованою, оскільки закон вимагає, що особа обов`язково повідомляється про підозру передусім за наявності достатніх доказів для її підозри у вчиненні кримінального правопорушення (п.3 ч.1 ст.276 КПК).

Слід констатувати, що КПК не містить положень, якими були б визначені підстави для скасування повідомлення про підозру та не встановлює будь-яких обмежень щодо предмету перевірки слідчим суддею такого повідомлення, проте положення п.3 ч.1 ст.276 та п.10 ч.1 ст.303 КПК в їх системному зв`язку вказують на те, що можливість оскарження повідомлення про підозру пов`язана виключно з питанням її обґрунтованості, тобто достатності доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, а не з будь-якими іншими.

Чинним Кримінально процесуальним кодексом України передбачено, що для забезпечення всіх без винятку прав і свобод людини мають застосовуватися всі доречні правові механізми, включно із інститутом оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Дана думка викладена в науково-практичному коментарі Кримінального процесуального кодексу України ( ОСОБА_13 , К.2018)

Повідомлення про підозру це один із найважливіший процесуальних актів, спрямований на практичну реалізацію функції розслідування та забезпечення захисту прав і законних інтересів особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, який полягає у прийнятті рішення про повідомлення про підозру; вручення повідомлення про підозру особі, щодо якої здійснюється провадження; роз`яснення підозрюваному його прав і надані можливостей щодо їх реалізації. При цьому кожен із цих етапів взаємопов`язаний і разом становить єдиний акт повідомлення про підозру.

Тобто, під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)» для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

Із урахуванням цього, стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей повідомлення особі про підозру передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого).

Стосовно позиції прокурора викладеної в судовому засіданні то суд вимушений констатувати наступне.

Пункт а ч. 3 ст. 6 Конвенціі? про захист прав людини та основоположних свобод говорить, що Кожнии? обвинувачении? у вчиненні кримінального правопорушення має щонаи?менше такі права як бути негаи?но і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Частина 1 ст. 6 Конвенціі? про захист прав людини та основоположних свобод визначає, що В момент повідомлення особі про підозру відбувається «висунення кримінального обвинувачення».

Поняття «обвинувачення» слід розглядати з точки зору Конвенціі? про захист прав людиин та основоположних свобод.

У такому випадку и?ого можна визначити як «офіціи?не повідомлення відповідного державного органу, яке висловлює підозру у скоєнні кримінального правопорушення» (справа Deweer проти Бельгіі?, §§ 42 і 46; Eckle проти Німеччини, § 73).

Рішення ЄСПЛ у справі «Шабельник проти Украі?ни» 2009р. невчасне повідомлення про підозру позбавляє громадянина права на захист від первісного кримінального переслідування.

За змістом ст. 280 КПК Украі?ни зупинення досудового розслідування стосується лише неможливості проведення процесуальних діи? органом, якии? здіи?снив таке зупинення, тобто стороною обвинувачення, а іншим особам, в тому числі і стороні захисту, у відповідності до п. 2 ч. 1 с т. 303 КПК Украі?ни, прямо в законі надано право оскаржити таке рішення слідчого чи прокурора. У зв`язку з цим не можуть бути визнані переконливими посилання прокурора, що у разі, якщо у зупиненому досудовому розслідуванні неможливо проводити процесуальні діі?, то це позбавляє сторону захисту права на оскарження рішень органу досудового розслідування….

Статтею 280 КПК України чітко визначено, що у разі зупинення досудового розслідування слідчі (розшукові) дії не проводяться окрім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного.

Тобто данна стаття оперує термінологією, яка відноситься до сторони обвинувачення і не встановлює обмежень щодо вчинення дій сторони захисту чи інших учасників провадження.

Так пунктом 2 ч. 2 ст. 40 КПК Украі?ни визначено, що слідчии? уповноважении? проводити слідчі (розшукові) діі? та негласні слідчі (розшукові) діі?, тобто це є його дискреційні повноваження.

Натомість, пунктом 16 ч. 3 ст. 42 КПК унормовано, що підозрювании? має право оскаржувати рішення, діі? та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, подання скарги на повідомлення про підозру в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК Украі?ни, є не що інше, як реалізація підозрюваним прав закріплених у ст. 42 КПК Украі?ни.

Вказані діі? неможливо розцінювати, як вчинення слідчих (розшукових) діи?, оскільки єдиною уповноваженою особою на і?х вчинення в силу ст. 40 КПК є слідчии?.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 8, 9, 42, 276, 277, 278, 303, 304 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 , про скасування повідомлення про підозру в рамках кримінального провадження №0000233 від 04.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України задовольнити.

Скасувати письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 09.12.2022 року, складене слідчим в особливо важливих справах відділу СУ ГУНП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_7 за погодженням з прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_14 в кримінальному проваджені №0000233, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Зобов`язати прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000233 вчинити дії щодо виключення з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей у кримінальному проваджені №0000233 про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_15