Справа № № 585/1189/22
Номер провадження 1-кп/585/121/23
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

01 листопада 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

особи, відносно якої вирішується

питання про застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни матеріали клопотання, поданого прокурором Роменської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000216 від 28.05.2025 за фактом вчинення суспільно-небезпечних діянь, відповідальність за які передбачена за ч. 1 ст. 111-1, ч.1 ст. 436-2 КК України, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, є пенсіонером, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді суду знаходиться клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , за яким встановлено наступне.

Так, статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація. Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради езпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2-3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська ласті, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Всупереч вказаним нормам президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 4.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі по тексту - ЗС РФ) на територію України.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому, на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05: ЗО год. 24.02.2022 строком на 30 діб та у подальшому неодноразово продовжено.

Так, ОСОБА_4 будучи проросійсько-налаштованою особою, що підтримує агресивну політику Російської Федерації, з метою схиляння інших людей до своєї проросійської позиції, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, на початку березня 2022 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 , в момент окупації російськими військовими вказаного села, достовірно знаючи, що односельчани, не поділяють його антиукраїнських думок та тверджень, ініціативно, активно, маючи на меті схиляння інших людей до своєї позиції, здійснив написи на вікнах та вхідних дверях свого помешкання, за допомогою фарби, заборонених на території України російських окупаційних та військових символів, а саме літер «2» та «V», таким чином підтримуючи збройну агресію РФ та виправдовуючи їхні дії.

У подальшому, продовжуючи свої кримінально-карані дії, спрямовані на підтримку збройної агресії РФ, останній виправдовував та визнавав правомірними злочини вчинені окупаційними військами на території держави Україна. Так, ОСОБА_4 протягом 18.04.2022 в період часу 08.00-15.00 год. під час спілкування з односельчанами по АДРЕСА_2 почав в розмовах серед сусідів повідомляти про те, що дії збройних сил Російської Федерації проти України, направлені на звільнення населення та стверджував, що Російська Федерація здійснює «тренування» території України, заперечував збройну агресію Російської Федерації в Україні, заперечував тимчасову окупацію частини території України, глорифікував представників збройних формувань Російської Федерації з метою схилити більшість людей до своєї думки.

Також встановлено, що після оголошення президентом Російської Федерації, 24.02.2022 про початок військової спеціальної операції проти держави України та воєнної агресії Російської Федерації проти України, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, у період часу з 24.02.2022 по кінець травня 2022 року, перебуваючи за адресою Сумська область, Роменський район, с. Біловодське, по вулиці Біловодській, публічно висловлювався та закликав невизначеному колу осіб заклики з запереченням здійснення збройної агресії проти України, окрім цього закликав до підтримки рішення та дій держави агресора, при цьому супроводжував все висловами за підтримку рішень та дій держави-агресора.

Зокрема, 20.04.2022 в період часу з 8.00 по 09.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи по вул. Біловодській в с. Біловодське, Роменського району, публічно, серед мешканців села, які зібралися для придбання молочної продукції, висловлював невизначеному колу осіб публічні заклики із запереченням здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, окрім цього ОСОБА_4 закликав до підтримки рішення та дій держави агресора, при цьому супроводжував все висловами за підтримку рішень та дій держави-агресора.

Вчинені ОСОБА_4 суспільно-небезпечні діяння підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111-1 КК України діяння, які виразились у публічному запереченні громадянином України здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України та за ч.1 ст. 436-2 КК України діяння, яке виразилось у виправдуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив застосувати відносно ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

ОСОБА_4 надав суду пояснення про те, що хоча він отримував паспорт громадянина України, однак визнає своєю національністю російську, вважає себе громадянином СССР. Він передбачав, що скоро відбудуться глобальні військові дії на території України, а тому до цього писав листи президентам РФ та України із викладенням своєї позиції. Коли 24-25 лютого 2022 року військові РФ вступили на територію Сумської області, створили блокпост біля с. Біловодське то він зрозумів, що ці військові прибули за його запрошенням, ходив до того блокпосту щоб поспілкуватись із ними. При цьому він жодних літер на дверях та вікнах своєї квартири не малював, вважає, що це зробили його сусіди, з якими у нього погані стосунки. Крім того, жодних публічних закликів до односельчан с.Біловодське він не робив, однак вважає, що військові РФ діяли правомірно, коли окупували територію Сумської області та інші регіон України, здійснювали артилерійські та ракетні обстріли території держави, по містах України та інші дії проти мирних громадян, оскільки це сприятиме відновленню радянського союзу у його межах до розпаду.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважав не доведеним належними доказами вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечних діянь, що ставляться йому у вину.

Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та матеріали кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000216, подані в обґрунтування такого клопотання, приходить до наступного.

Так, згідно приписів частини 1 статті 513 Кримінального процесуального кодексу України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Так, вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.111-1 та ч.1 ст. 436-2 КК України підтверджується показаннями свідків. яких було безпосередньо допитано у ході судового розгляду.

Так, свідок ОСОБА_7 надала суду показання про те, що ОСОБА_4 є її сусідом по багатоквартирному будинку, знає його однак ніяких відносин із ним не підтримує. Так, приблизно 25-26 лютого 2022 року, коли на територію поблизу села Біловодське заїхали військові рф на танках і поставили блокпост, то ОСОБА_4 вмикав у себе освітлення у житлі, хоча сусіди просили його цього не робити, бо може бути артобстріл будинку. Далі, зранку наступного дня ОСОБА_4 ходив до місця, де було встановлено блокпост військовими рф, що він там робив-їй не відомо, його бачили інші сусіди. У спільному дворі будинку ОСОБА_4 сусідам розповідав, що військові рф приїхали до нього, оскільки він їх викликав, розповідав, що писав листи путіну щоб він розібрався із ОСОБА_8 , пізніше розвісив із внутрішньої сторони вікон своєї квартири листівки із російською пропагандою, намалював фарбою літери Z та V на своїх вікнах та дверях. Коли інша група військових захопила Біловодський елеватор та взяла у полон декількох робітників елеватора, то ОСОБА_4 сусідам з 28 квартири казав, що військові рф приїхали охороняти зерно радянського союзу. При цьому вона особисто не бачила, щоб ОСОБА_4 малював на своєму помешканні літери, але ніхто окрім нього цього зробити не міг, вони досі там залишаються намальованими і він не намагався їх прибрати чи замалювати.

Свідок ОСОБА_9 надала суду показання, що ОСОБА_4 є її сусідом по будинку, знає його тривалий час, але ніколи не спілкувалась із ним. Коли відбулося вторгнення військ рф на територію Сумської області та вони стали блокпостом біля села Біловодське, то ОСОБА_4 одразу розпочав активно спілкуватись із нею та іншими сусідами по двору щодо правильності дій окупаційних військ, виправдовував дії путіна та казав, що це все робиться на користь Україні, а військові рф приїхали до нього, бо він їх запрошував, їх до нього прислав ОСОБА_10 . У нього із сусідами відбувались сварки, бо на вечір, коли необхідно за наказом військових робити затемнення ОСОБА_4 умикав світло у своїй квартирі, а це було небезпечно, бо міг бути артобстріл. Зранку наступного дня на його квартирі, дверях та вікнах виявились намальовані літери V та Z, зсередини на вікнах розвішані листівки із російською пропагандою щодо виправдування військової агресії, літери намальовані там і досі. Крім того ОСОБА_4 намагався їй особисто вручити листівки із російською пропагандою, намагався завести із нею розмову про правомірність дій окупаційних військ та інше, однак вона ухилялась від таких розмов із ним. Такі самі розмови він намагався ввести і з іншими сусідами по будинку, загалом односельчанами. Також вважає, що ніхто окрім самого ОСОБА_4 не міг намалювати літери на його житлі, а зсередини вікон поклеїти листівки пропагандистські, бо тим самим він хотів позначити свою прихильність до дій окупаційних військ.

Крім того вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.111-1 та ч.1 ст. 436-2 КК України підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами з матеріалів кримінального провадження, а саме:

- копією клопотання слідчого СВ Роменського РВП ГУ НП в Сумській області від 06.06.2022 р., поданого в межах досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000216 щодо надання дозволу на проведення обшуку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_4 ;

- копією ухвали слідчого судді Роменського міськрайонного суду від 06.06.2022 р., згідно якої вказане вище клопотання слідчого задоволено та надано дозвіл на проведення обшуку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_4 , для відшукання речей, предметів та документів, що містять інформацію про виправдування та визнання правомірною збройної агресії РФ ;

- протоколом обшуку від 07.06.2022 року по кримінальному провадженню за № 0000216, згідно якого у ході обшуку помешкання за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_4 було виявлено та вилучено 16 зошитів із рукописними записами. 2 флешки та інші матеріали;

- постановою слідчого від 07.06.2022 року по кримінальному провадженню № 0000216, згідно якої вилучені у ході обшуку предмети та документи було визнано речовими доказами;

- копіями листів, вилучених у ході обшуку помешкань ОСОБА_4 , де рукописним текстом викладено думки щодо необхідності повернення України до складу радянського союзу та створення єдиної русі, разом із рф та білоруссю, критична оцінка дій керівництва України, заклики до зміни державного ладу тощо;

- постановою слідчого від 08.06.2022 р. по кримінальному провадженню за № 0000216 щодо призначення амбулаторної с удово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 для встановлення психічного стану особи ;

- висновком судово-психіатричного експерта від 13.06.2022 року №152, згідно якого встановлено, що ОСОБА_4 виявляє ознаки органічного шизофреноподібного (переважно маячного) розладу з когнітивноми порушеннями, характерологічними змінами особистості. Р06.2. На час інкримінованих діянь та на час проведення експертизи не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази та висновок експерта, дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, зазначені у клопотанні відповідають ознакам суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.111-1 КК України, ч.1 ст. 436-2 КК України та підтверджуються належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами у їх сукупності.

Зазначені вище докази узгоджуються між собою та не містять жодних суперечностей.

Так, частиною 2 статті 513 КПК України передбачено, що визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до статей 92, 93 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цьогоКодексу, в спеціалізований лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення нею суспільно небезпечних діянь. Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані, зокрема, до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно приписів статті 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Отже, стаття 94 КК України містить три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: 1) характер і тяжкість захворювання (медичний критерій); 2) тяжкість вчиненого діяння (юридичний критерій); 3) ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб (соціальний критерій).

Характер і тяжкість захворювання визначаються клінічною формою психічного захворювання, його глибиною і стійкістю, динамікою хворобливого процесу, прогнозом його перебігу та деякими іншими обставинами, що стосуються хворобливого стану особи. Тяжкість вчиненого діяння ґрунтується на положеннях ст.12 КК України про класифікацію злочинів. Ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб містить оцінку суспільної небезпечності вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільне небезпечних наслідків та інших подібних обставин; а також психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності даного хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Суспільно-небезпечне діяння, яке вчинив ОСОБА_4 , передбачене частиною 1 статті 111-1 КК України, відповідно до статті 12 КК України віднесено до категорії кримінальних проступків, а за ч.1 ст. 436-2 КК України до категорії нетяжких злочинів.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта від 16.06.2022 року №152, ОСОБА_4 потребує примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

З огляду на встановлені обставини справи, дослідивши всебічно, повно та неупереджено всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що факт вчинення суспільно-небезпечних діянь, які кваліфіковано за ч.1 ст. 111-1 та ч.1 ст. 436-2 КК України, саме ОСОБА_4 , знайшов своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду даного провадження.

Враховуючи викладене вище, дані про особу ОСОБА_4 , характер та тяжкість його психічного захворювання, тяжкість та обставини вчинення ним суспільно небезпечного діяння, незначний ступінь його небезпечності для суспільства, суд дійшов висновку про доцільність застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги в примусовому порядку у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, що буде достатнім для запобігання вчиненню ним повторних суспільно-небезпечних діянь.

Доводи сторони захисту щодо недостатності доказів про безпосередню причетність ОСОБА_4 до вчинення суспільно-небезпечних діянь, що йому ставляться у вину, свого підтвердження у ході судового розгляду не віднайшли та висновків суду про те, що особа внаслідок свого психічного стану не може нести кримінальну відповідальність за свої діяння, однак потребує застосування примусових заходів медичного характеру не спростовують.

Відомостей про те, що до особи можливо застосувати інший, більш м`який захід медичного характеру, аніж зазначено у клопотанні, з огляду на заперечення ОСОБА_4 свого хворобливого стану та зважаючи на характер його пояснень, наданих суду, судом на дату розгляду справи не встановлено

При цьому, виходячи із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Запобіжні заходи, заходи забезпечення кримінального провадження не обирались та не застосовувались.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Питання щодо стягнення процесуальних витрат з особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, розгляду не підлягає відповідно до вимог ст.124 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.395, 512, 513 КПК України,суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Речові докази, приєднані до матеріалів кримінального провадження відповідно до постанови старшого слідчого СВ Роменського РВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_11 від 07.06.2022 року, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Роменського РВП ГУ НП в Сумській області знищити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської обалсті протягом 30 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_12 ЦВЄЛОДУБ