ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3679/23 Справа № 172/800/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

особа, щодо якої застосовано примусові

заходи медичного характеру ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було застосовано примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Як встановлено судом, ОСОБА_9 21 лютого 2023 року близько 06:00 год. прийшов до території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає раніше йому знайомий ОСОБА_10 та покликав останнього. Господар домоволодіння вийшов з території двору та почав обурюватися з того приводу, що ОСОБА_9 , з самого ранку турбує його родину. В цей час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виникла сварка, яка без розриву у часі, перейшла в штовханину. Під час сутички ОСОБА_9 схопив потерпілого руками за тулуб, а потерпілий в свою чергу намагався вирватися від ОСОБА_9 виставивши долоні обох рук в сторону обличчя останнього. ОСОБА_9 , скориставшись вказаною ситуацією, вхопив зубами край великого пальця лівої кисті ОСОБА_10 та відкусив частину фаланги.

Своїми діями ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичного експерта Синельниківського районного відділення КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР" №90 від 13 квітня 2023 року, спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді укуса нігтьової фаланги першого пальця лівої кисті на 1/2, після її травматичної ампутації, яка могла утворитися при укусі зубами людини.

Вищевказані тілесні ушкодження, за критерієм втрати працездатності менш 10% відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, дії ОСОБА_9 підпадають під ознаки кримінального проступку передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто, заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У ході судового розгляду встановлено, що згідно з висновком судово-психіатричного експерта №258 від 03 травня 2023 року ОСОБА_9 у період інкримінованого йому діяння страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної, яке позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 125 КК України щодо застосування примусових заходів медичного характеру скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого органу, мотивуючи такі вимоги тим, що висновки суду першої інстанції про наявність та доведеність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та наявним в матеріалах справи доказам. Зокрема, захисник вважає, що поза увагою суду залишились покази самого ОСОБА_9 , відповідно до яких він фактично був змушений захищатись від протиправної агресії потерпілого, який без наявних на те причин почав бити ОСОБА_9 палицею по голові.

Позиції учасників судового провадження.

Захисники апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Особа, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру просив задовольнити апеляційну скаргу захисника, наполягав на тому, що це був самозахист.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла висновків про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_9 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України посилався на досліджені в ході судового провадження письмові докази, а саме: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000020 від 10 квітня 2023 року згідно з яким зареєстровано факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10 квітня 2023 року відповідно до якого ОСОБА_10 повідомив про спричинення йому тілесних ушкоджень; протокол проведення слідчого експерименту від 14 квітня 2023 року під час якого ОСОБА_10 розказав та показав як ОСОБА_9 спричинив йому тілесні ушкодження; протокол проведення слідчого експерименту від 28 квітня 2023 року під час якого свідок ОСОБА_11 розказала та показала як ОСОБА_9 і ОСОБА_10 штовхали один одного, при цьому, свідок стверджувала, що у них в руках не було ніяких предметів; протокол проведення слідчого експерименту від 28 квітня 2023 року під час якого ОСОБА_9 розказав та показав як він спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження.

А також, на покази потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , висновки експерта №90 від 13 квітня 2023 року і додаткового висновку до нього №92 від 15 квітня 2023 року, висновок судово-психіатричного експерта №258 від 03 травня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_9 у період інкримінованого йому діяння страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної, що позбавляло іспитованого можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, іспитований потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищенаведені докази, покази потерпілого і свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_9 21 лютого 2023 року, прийшов до домоволодіння потерпілого ОСОБА_10 і в ході виниклої сварки, яка перейшла у штовханину, схопив потерпілого руками за тулуб і в момент коли останній намагався вирватись, ОСОБА_9 вхопив ОСОБА_10 зубами за край великого пальця лівої кисті та відкусив частину фаланги, тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Водночас, захисник ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Зокрема, сторона захисту посилається на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що дії вчинені ОСОБА_9 були наслідком самозахисту, оскільки потерпілий почав наносити йому удари палицею по голові.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги захисника, виходячи з наступного.

Так, відповідно до показів допитаної судом першої інстанції свідка ОСОБА_11 , яка є сусідкою потерпілого та особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, вбачається, що свідок повідомила суду, як бачила в день події штовханину між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 біля двору останнього, і в момент штовханини в потерпілого ніяких сторонніх предметів, в тому числі палиці вона не бачила, як і не бачила нанесення сторонніми предметами ОСОБА_9 ударів по голові.

Щодо відсутності будь-яких сторонніх предметів в момент штовханини в потерпілого повідомила і допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 , яка є цивільною дружиною потерпілого і під час допиту судом надала покази, згідно яких вбачається, що ОСОБА_9 прийшов до них додому та поводивши себе неадекватно, стукав по воротах та вікнах кликаючи її чоловіка, коли чоловік виходив до ОСОБА_9 , то в руках жодних предметів не мав, як і не мав їх, коли повернувся додому весь в крові.

Сам потерпілий в ході допиту судом першої інстанції повідомив, що жив по сусідству з ОСОБА_9 , який вів себе не завжди адекватно, що виражалося у тому, що він кричав, гупав у двері, де він жив. Перед цим до сусідів рвався зайти до будинку, але ті не пускали, тому ОСОБА_9 стукав по вікнах. Також сусіди розказували, що ОСОБА_9 ночами ходив і стукав по дверях, або рано вранці - по воротах. Крім цього, розповідали, що приставав до людей мало не до бійки. Тобто поведінка неадекватна у нього і люди його реально боялися. Колись він дав ОСОБА_9 шмат смоли, але той то приносив його назад, то знову забирав і так близько півтора місяці. 21 лютого 2023 року о 06:00 год. жінка сказала, щоб він вийшов на двір, бо хтось гупає по воротах. Він вийшов роздратований, а ОСОБА_9 стояв і нічого не говорив, лише спробував прорватися у двір, але він почав його випихати. Він перелякався вигляду ОСОБА_9 , бо погляд у нього був "скляний". Випихаючи його, почалася штовханина, під час якої той відкусив частину пальця, пережував його і ковтнув. Він тягнувся до вуха, щоб його відкусити, але відштовхуючи його голову, він повернув її та відкусив палець. Потім став і дивився на нього, посміхаючись. Після цього, він виніс здоровою рукою ОСОБА_9 шмат смоли і кинув йому. Той забрав і пішов. Повернувшись до будинку, викликав швидку і поліцію. Наразі рука не функціонує як до цієї події. Щоб бив палицею, він не пам`ятає, але якби щось було під рукою, то міг би застосувати. Коли виходив до ОСОБА_9 у нього з собою нічого не було.

Покази потерпілого, надані суду першої інстанції повністю узгодились із тими показами, що були надані ним в ході досудового розслідування під час проведення слідчого експерименту, протокол якого було досліджено судом першої інстанції. При цьому, механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 вказаний під час проведення слідчого експерименту повністю узгодився із дослідженими судом першої інстанції висновком експерта №90 від 13 квітня 2023 року і додатковим висновком до нього №92 від 15 квітня 2023 року.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку що, позиція сторони захисту, викладена в апеляційній скарзі, щодо захисту ОСОБА_9 від нападу потерпілого та нанесення ним ударів палицею по голові не знайшла свого обґрунтованого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, оскільки ані свідки, ані потерпілий не підтвердили наявність палиці в момент штовханини із ОСОБА_10 із ОСОБА_9 , жодних даних про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , відповідно до його посилань та посилань його захисника в апеляційній скарзі, матеріали кримінального провадження не містять. При цьому, колегія суддів враховує покази свідків, отримані судом першої інстанції, згідно яких вбачається, що поведінка ОСОБА_9 більшість часу є неадекватною, він постійно намагається проникнути на території чужих домоволодінь, кидається на сусідів, тарабанить по вікнам, сусіди його бояться, часом не виходять на вулицю, коли бачать там ОСОБА_9 . Крім того, колегія суддів оцінює критично позицію ОСОБА_9 щодо самозахисту, з огляду на встановлений судом першої інстанції діазгноз ОСОБА_9 та приходить до висновку, що в силу свого психічного розладу останній може мати здатність повідомляти неіснуючі факти і обставини з метою виправдання своїх дій і намагання уникнути від перебування у медичному закладі з надання психіатричної допомоги.

Посилання сторони захисту та ОСОБА_9 в ході апеляційного перегляду на те, що судом першої інстанції не було допитано свідка ОСОБА_14 , яка бачила, як потерпілий наносив йому удари палицею, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до матеріалів судової справи під час судового провадження суду першої інстанції про наявність будь-яких інших свідків подій ані ОСОБА_9 , ані його захисник, ані допитана судом мати ОСОБА_9 - ОСОБА_12 не повідомляли, відповідних клопотань про їх допит не заявляли.

Таким чином, враховуючи, що при постановленні ухвали та застосування примусових заходів медичного характеру судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив обставини кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, вмотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами свідків, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування ухвали суду та відмови у задоволенні клопотання щодо застосування примусових заходів медичного характеру, відсутні.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4