Ухвала

Іменем України

20 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 448/1504/22

провадження № 51-6941 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 17 липня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 8 серпня 2023 року,

встановив:

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 17 липня 2023 року залишено без розгляду заяву адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_6 , яка розглядає заяву про відвід судді Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000042 від 15 квітня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального порушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, захисник ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , оскаржив його в апеляційному порядку.

Суддя-доповідач Львівського апеляційного суду ухвалою від 8серпня 2023 року на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу судді Мостиського районного суду Львівської області від 17липня 2023року, мотивуючи своє рішення тим, що апеляційну скаргу було подано на рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі захисник, вважаючи зазначені судові рішення незаконними та необґрунтованими, а також такими, що постановлені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог захисник, з підстав, детально викладених у касаційній скарзі, посилається на:

- підстави заявленого судді Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_6 відводу;

- недотримання суддею ОСОБА_6 принципу законності під час розгляду заяви про відвід, оскільки, на думку захисника, суддя не дотрималась положень ч. 1 ст. 81 та ч. 3 ст. 35 КПК та постановила рішення щодо розгляду відводу стосовно самої себе;

- недотримання суддею ОСОБА_6 процедури залишення заяви без розгляду, оскільки, на думку захисника, процедура залишення заяви без розгляду не передбачає відкриття судового засідання та вихід суду до нарадчої кімнати;

- безпідставне посилання судді ОСОБА_6 на положення ч. 4 ст. 81 КПК, оскільки, на думку захисника, повторного відводу судді ОСОБА_6 заявлено не було та вона не здійснювала провадження у справі стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 ;

- безпідставне посилання судді ОСОБА_6 на правову позицію, висловлену Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року № 223-1650/0/4-16 «Щодо окремих питань здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю в кримінальному провадженні», оскільки, як зазначає захисник, роз`яснення, які містяться у цьому листі, мають лише рекомендаційний характер і стосуються питань щодо відводу судді, який розглядає питання відводу слідчого судді, а тому, на думку, сторони захисту, не мають відношення до питання, яке розглядається.

Мотивуючи свою касаційну скаргу, захисник також вказує, що, незважаючи на зазначення в ухвалі Мостиського районного суду Львівської області про неможливість апеляційного оскарження такої ухвали, сторона захисту оскаржила вказану ухвалу в апеляційному порядку.

Так, захисник, посилаючись на правові позиції, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справах № 237/1459/17 та 243/6674/17-к, зазначає, що в даному випадку суддя розглянула відвід стосовно самої себе, постановивши ухвалу про залишення заяви про відвід без розгляду, фактично розглянувши це питання у відкритому судовому засіданні з виходом до нарадчої кімнати, що на думку адвоката, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки такі дії судді та постановлена ухвала не передбачені КПК.

Вказує, що порушення, допущені судом першої інстанції, не були усунені судом апеляційної інстанції, а судовий розгляд Львівським апеляційним судом проведено із суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції своїх висновків належним чином не мотивував та не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги, обмежившись лише посиланням на ст. 75 КПК.

Також захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала Львівського апеляційного суду містить кваліфікацію дій сторони захисту як зловживання правом на відвід з метою затягування провадження, однак адвокат вважає, що така оцінка дій сторони захисту є протиправною та такою, що містить ознаки упередженості.

При цьому, наводячи обґрунтування своєї касаційної скарги, захисник вказує, що суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення ч. 4 ст. 81 КПК, допустився тієї ж помилки, що і суд першої інстанції, оскільки повторно заявленого відводу матеріали справи не містять.

Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Тобто, у даному випадку, предметом перегляду суду касаційної інстанції може бути лише ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу судді Мостиського районного суду Львівської області від 17 липня 2023 року, як така, що може перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.

З урахуванням зазначеного, доводи касаційної скарги щодо підстав заявленого судді Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_6 відводу, недотримання суддею ОСОБА_6 принципу законності під час розгляду заяви про відвід та недотримання процедури залишення такої заяви без розгляду, а також безпідставне посилання судді ОСОБА_6 на положення ч. 4 ст. 81 КПК та правову позицію, висловлену Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, не можуть бути предметом касаційного розгляду та не підлягають перевірці у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Правовий порядок відводів у кримінальному провадженні визначений § 2 глави 3 КПК.

Положеннями ст. 81 КПК передбачено порядок вирішення питання про відвід, згідно з якими, крім іншого, усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.

За змістом ч. 3 ст. 81 КПК, питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду).

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КПК, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Як убачається зі змісту долученої до касаційної скарги копії ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 17 липня 2023 року, заяву адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_6 , яка розглядає заяву про відвід судді Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000042 від 15 квітня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального порушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК, із застосуванням положень, передбачених ч. 4 ст. 81 КПК ? залишено без розгляду

При цьому, в ухвалі Мостиського районного суду Львівської області від 17 липня 2023 року зазначено, що ухвала оскарженню не підлягає.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_4 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 ,оскаржив його в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

З огляду на те, що адвокат ОСОБА_4 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу на ухвалу судді про залишення без розгляду заяви про відвід судді, яка розглядає заяву про відвід судді, у провадженні якого (як вбачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень) перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , та яка постановлена до ухвалення судового рішення, яке вирішує кримінальне провадження по суті, таке рішення, з урахуванням вищезазначених положень КПК, не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Суддя Львівського апеляційного суду, перевіряючи апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 ,на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала суду першої інстанції не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Що стосується доводів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції своїх висновків належним чином не мотивував та не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 398 КПК апеляційна скарга, що надійшла до суду апеляційної інстанції, не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу. Отримавши апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її на відповідність вимогам статті 396 цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.

Відтак, суддя суду апеляційної інстанції у відповідності до вказаних вимог, встановивши, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у відповідності до положень ч. 4 ст. 399 КПК постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження, з зазначенням мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався (ст. 419 КПК), у зв`язку з чим, не перевіряв доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Одночасно Суд вважає, що посилання захисника на правові позиції, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справах № 237/1459/17 та 243/6674/17-к, як на додатковий аргумент на підтвердження можливості оскарження ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 17 липня 2023 року, яка на думку захисника, не передбачена КПК, то вони є безпідставними, оскільки вказані рішення були ухвалені з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, які суттєво відрізняються від обставин у даному кримінальному провадженні.

Зокрема, зазначені судові рішення стосуються того випадку, коли в апеляційному порядку оскаржувалась судове рішення (ухвала слідчого судді) про надання дозволу на проведення позапланової перевірки, вирішення якого взагалі не передбачено нормами кримінального процесуального закону.

Водночас, порядок вирішення питання про відвід врегульовано положеннями ст. 81 КПК.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , зазначивши, що відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК такі ухвали окремому оскарженню не підлягають і заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на зазначене, інші доводи касаційної скарги не спростовують законність, обґрунтованість та вмотивованість рішення суду апеляційної інстанції.

Таким чином, за результатом перевірки доводів захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , щодо оскарження вищезазначених судових рішень, колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги.

Що стосується посилання захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , про бажання захисника та обвинуваченого скористатись правом особисто брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, то воно також не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки зі змісту ст. 428 КПК вбачається, що питання про відкриття касаційного провадження суд касаційної інстанції вирішує без виклику сторін кримінального провадження.

Водночас, у даному випадку суд касаційної інстанції прийшов до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , у зв`язку з чим відсутні підстави для вирішення питання про забезпечення участі захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі наведеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 17 липня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 8 серпня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3