Справа № 477/342/24
Провадження № 1-кп/477/301/24
УХВАЛА

(повний текст)

21 лютого 2024 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

під час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000725, щодо продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Під час підготовчого судового засідання прокурор подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 22 лютого 2024 року.

В обґрунтування заявленого клопотання прокурор зазначив, що під час досудового розслідування встановлені обставини, які прямо вказують на вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, за яким йому висунуто обвинувачення. Необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились з часу застосування такого запобіжного заходу, а саме:

переховуватися від суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя, здоров`я особи, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, тож розуміючи усю тяжкість вчиненого ним злочину, останній може покинути територію Миколаївської області або виїхати на непідконтрольні Україні території;

незаконно впливати свідків у кримінальному провадженні підтверджується тим, що кримінальне правопорушення вчинене там, де проживає обвинувачений ОСОБА_5 і він знає місце проживання свідків та потерпілих, а тому останній перебуваючи на волі, може вживати заходи впливу на свідків у кримінальному провадженні, шляхом погроз фізичною розправою, знищенням або пошкодженням майна, з метою зміни ними показів на його користь;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 зможе вжити заходів щодо створення штучного алібі, шляхом підмови своїх знайомих до надання показів на його користь;

вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що оцінюючи соціальні зв`язки ОСОБА_5 , вважаю, що вони не достатньо міцні та такі, що не створили запобіжники протиправної поведінки підозрюваного. Зазначені соціальні зв`язки не гарантують належної процесуальної поведінки обвинуваченого у майбутньому. На момент вчинення інкримінованих йому діянь не працював, не має постійного джерела доходів,

знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також прокурор вважає, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти заявленим ризикам. Вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим ризикам.

Обвинувачений та його захисник заперечували щодо продовження раніше обраного запобіжного заходу з огляду на необґрунтованість клопотання прокурора та недоведеністю заявлених ризиків. Просили змінити запобіжний захід на домашній арешт. Захисник звертала увагу, що обвинувачений має стійкі сімейні стосунки, забезпечений усім необхідним для життя, є особою пенсійного віка та має незадовільний стан здоров`я.

Враховуючи, що складання ухвали суду вимагає значного часу, суд на підставі частини другої статті 376 КПК України, обмежився складанням і оголошенням резолютивної частини ухвали.

Вислухавши думку учасників судового засідання, вивчивши матеріали судового провадження та клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду від 23.11.2017 року у справі № 1-р/2017, запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують передбачене частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

З огляду на матеріали судового провадження строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 спливає 22 лютого 2024 року.

Наразі кримінальне провадження знаходиться на стадії підготовчого судового засідання, об`єктивно закінчити розгляд кримінального провадження та ухвалити рішення до закінчення строку обраного запобіжного заходу неможливо. В зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає невідкладному розгляду.

22 листопада 2023 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та 23 листопада 2023 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2023 року до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 січня 2024 включно.

30 листопада 2023 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Постановою керівника Миколаївської окружної прокуратури від 15 січня 2024 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців.

19 січня 2024 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Миколаєва запобіжний захід у виді тримання під вартою був продовжений до 22 лютого 2024 року включно.

Приймаючи рішення щодо міри запобіжного заходу, суд керується тим, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, вирішуючи питання про вид запобіжного заходу, суд має врахувати обставини, визначені ч.1 ст. 187 КПК України, зокрема дані щодо особи підозрюваного, його репутацію, соціальні зв`язки, тощо.

З огляду на частину 8 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року у справі №14-рп/2003, тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Згідно з пунктом 36 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Адам`як проти Польщі (Adamiak v Poland), 20758/03, 19 грудня 2006 року) в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.

Системний аналіз норм КПК України вказує на те, що факт скоєння обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення без наявності інших істотних підстав в сукупності, не може бути беззаперечною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обґрунтованість підозри була предметом дослідження під час обрання обвинуваченому під час досудового розслідування і на сьогодні обставини, що спростовують висновок щодо обґрунтованості підозри відсутні. З огляду на що, суд критично сприймає твердження захисника щодо цього.

Суд погоджується з тим, що наявний ризик переховування від суду, оскільки, розуміючи усю тяжкість вчиненого ним злочину, обвинувачений може покинути територію Миколаївської області та ухилитись від суду. Докази того, що обвинувачений може виїхати на непідконтрольні території суду не надані, наявна в матеріалах справи характеристика, видана начальником сільської військової адміністрації спростовує вказане.

Разом з тим, суд не погоджується із прокурором, що злочини, які інкримінуються обвинуваченому є особливо тяжкими. Так, з урахуванням правил призначення покарання за вчинення закінченого замаху на вбивство у разі визнання особи винуватою, може бути призначене максимальне покарання 10 років позбавлення волі, за частиною 1 статті 263 КК України 7 років позбавлення волі. Тобто, відповідно до статті 12 КК України зазначені злочини належать до категорії тяжких злочинів.

Наявність ризику у виді впливу на потерпілих, свідків, оскільки обвинувачений обізнаний про місце проживання цих осіб, в достатній мірі належними та допустимими доказами не підтверджений. Разом з тим, оскільки особі ставиться у провину вчинення насильницького злочину, то суд вважає, що вказаний ризик має місце.

Суд вважає недоведеним ризик можливості вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки не надані докази щодо цього, в той час як обвинувачений до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, судимості не має, позитивно характеризується за місцем проживання.

Також прокурором вказані ризики щодо можливості перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, та можливість знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Однак, доказів на підтвердження цього не надано.

На думку суду обставини, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є такими, що станом на час судового розгляду кримінального провадження частково зменшилися, а тому відсутні підстави для продовження обраного найсуворішого запобіжного заходу.

У ході судового розгляду судом встановлені підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки зазначений запобіжний захід буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Так, обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має сталі соціальні зв`язки: одружений та має сестер, якими підтримує тісні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце проживання, є особою пенсійного віку.

Крім цього, з огляду на документи, подані захисником, обвинувачений ОСОБА_5 у 2019 році знаходився на стаціонарному лікуванні в інфарктному відділенні з діагнозом ішемічна хвороба серця, гострий інфаркт міокарда, гостра серцева недостатність. 21 грудня 2023 року у медичному центрі «КАРДІО К» ОСОБА_5 було обстежено. В ході проведення велоергометри лікарем було встановлено напад стенокардії, задишку, слабість, ЕКГ - ознаки ішемії міокарду, порушення серцевого ритму, гіпертонію, головний біль та запаморочення. Відповідно до консультативного висновку лікаря-кардіолога діагностовано: ІХС. Стенокардія напруги 111 ФК. Дифузний атеросклеротичний постінфарктний кардіосклероз, міокардіофіброз з помірною с/с. Гіпертонічна хвороба 111 ст, ст.3, ризик 3, СН 2А-Б ст.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Тобто, обраний запобіжний захід має бути достатнім, щоб забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним його процесуальних обов`язків.

Частиною першою статті 176 КПК України визначено, що запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою. Зазначені запобіжні заходи є альтернативними відносно один до одного.

Тобто, крім тримання під вартою, чинний КПК України передбачає й інші запобіжні заходи, які спрямовані на забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Згідно статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною п`ятою статті 181 КПК України передбачено право працівників органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії (стаття 195 КПК України).

Враховуючи викладене, обставини вчинення злочину, даних про особу обвинуваченого, його репутацію, соціальні зв`язки, стан здоров`я обвинуваченого, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти ухиленню від органів досудового розслідування та/або суду; вчинення інших кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 315, 176, 177, 181, 183, 369-372, 376 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора щодо продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_5 - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю строком на 60 (шістдесят) днів по 20 квітня 2024 року включно, з покладенням обов`язків:

за першою вимогою суду прибувати до Жовтневого районного суду Миколаївської області,

не залишати місце мешкання за адресою: дачна ділянка АДРЕСА_1 цілодобово без дозволу суду, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

повідомляти про зміну засобів зв`язку;

здати, у разі наявності, на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Обвинуваченому роз`яснити, що у разі невиконання покладених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк дії ухвали по 20 квітня 2024 року включно.

Копію ухвали направити для виконання органу поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 23 лютого 2024 року.

Суддя ОСОБА_1