Справа № 675/733/23
Провадження № 1-в/675/72/2023
У Х В А Л А

"24" листопада 2023 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючої - судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі засідань у приміщенні суду у м. Ізяславі у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що відбуває покарання у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року: з 28 листопада 2002 року по 28 січня 2004 року час перебування в Чернігівському слідчому ізоляторі; з 28 квітня 2004 року по 21 березня 2006 року час перебування в Миколаївському та Одеському слідчих ізоляторах; з 08 травня 2010 року по 09 лютого 2023 року час перебування в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Засуджений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні вказав, що клопотання підлягає частковому задоволенню, зазначив, що період перебування засудженого в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» з 08 травня 2010 року по 09 лютого 2023 року в межах розгляду іншого кримінального провадження не підлягає зарахуванню у строк покарання підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, оскільки ОСОБА_5 за наслідками розгляду цього кримінального провадження не був засуджений та йому не було призначене жодне покарання.

Представник установи при вирішенні клопотання покладається на розсуд суду.

Допитавши засудженого, встановивши позицію захисника, перевіривши матеріали особової справи ОСОБА_5 , з`ясувавши думку прокурора, суд приходить до висновку, що подане клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, тому суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституціїі в усіх необхідних випадках застосовувати її як акт прямої дії.

Конституційний Суд України в своєму рішенні № 17-рп/2010 від 29 червня 2010 року зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3).

Згідно з ч. 1 ст. 3 КПК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

У силу ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, який вступив в дію 24 грудня 2015 року, в ч. 5 ст. 72 КК України щодо зарахування строку попереднього ув`язнення були внесені зміни.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з урахуванням положень зазначеного закону зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У тексті закону відсутнє посилання як на покарання у виді «довічного позбавлення волі», так і на покарання у виді «позбавлення волі на певний строк», законодавець обмежився загальною фразою «позбавлення волі».

Аналогічно законодавець не вказав на неможливість застосування цього закону до певної категорії засуджених осіб у залежності від призначеного покарання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що суб`єктом, до якого можливо застосування вказаного закону, є будь-яка особа, яка перебувала під вартою на слідстві та до вступу вироку у законну силу.

Відповідно до ст. ст. 50, 51 КК України покарання у виді позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчинені злочину, які обидва мають початок строку відбуття покарання, яке встановлює суд у вироку.

Було б неправильним вважати, що довічне позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк не є тотожними поняттями, тобто це покарання у виді позбавлення волі, які різняться наявністю чи відсутністю кінцевого терміну відбуття покарання та режимом відбуття покарання, яке регламентується КВК України.

Підтвердження цієї позиції законодавця міститься у наступному.

Зміст ст. 64 КК України є логічним продовженням змісту ст. 63 КК України. Так в ст. 64 КК України відсутнє посилання, що покарання у виді довічного позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його до виправної колонії максимального рівня, в той час, як ст. 63 КК України містить посилання на те, що вказане покарання полягає в ізоляції засудженого та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Виконання покарання у виді довічного позбавлення волі регулюється главою 22 КВК України, яка передбачає виникнення у такої категорії засуджених певних прав, після відбуття останніми певного строку покарання, яким є покарання саме у виді довічного позбавлення волі.

Таким чином, суд вважає, що законодавцем не заборонено застосування до осіб, яким призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, ч. 5 ст. 72 КК України, так як таке зарахування не встановлює строковість призначеного покарання, не скорочує та не змінює термін відбуття покарання, але може впливати на строк, з якого особа має можливість на реалізацію певних прав, зокрема, передбачених Главою 22 Кримінально-виконавчого кодексу України, зокрема, права при сумлінній поведінці і ставленні до праці брати участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру після відбуття п`ятнадцяти років строку покарання (ч. 6 ст. 151 КВК України), права на переведення : з приміщень камерного типу, в яких тримаються дві особи, до багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру в порядку, встановленому законодавством, - після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менш як п`яти років строку покарання; з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки - після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менш як п`яти років строку покарання (ч. 2 ст. 151-1 КВК України).

Крім того, за змістом ч. ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відтак, у відповідності до положень ч. ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Також, згідно з Положенням про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, у випадку засудження особи до довічного позбавлення волі клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання.

Застосування до ОСОБА_5 , засудженого до довічного позбавлення волі, положення Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обрахування засудженому строку фактичного відбування покарання та використання ним права на звернення з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокового звільнення або помилування.

Крім того, слід зазначити, що за відсутністю прямої заборони застосування ч. 5 ст. 72 КК України до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, практика відмови у такому зарахуванні може свідчити про дискримінацію, яка у будь-яких своїх проявах заборонена як національним законодавством, так і Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 бувзатриманий 18 листопада 2002 року згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину. 27 листопада 2002 року місцевим судом Новозаводського район міста Чернігова до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ОСОБА_5 засуджений вироком Колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Чернігівської області від 22 травня 2003 року за ст. ст. 93 п. п. а, і (в редакції 1960 року); 142 ч. 3 (в редакції 1960 року); 263 ч. 1 (в редакції 2001 року); 223 ч. 2 (в редакції 1960 року); 42 (в редакції 1960 року) КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, який набрав законної сили 23 вересня 2003 року.

На підставі постанови слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України від 26 лютого 2004 року, санкціонованої заступником Генерального прокурора України 26 лютого 2004 року, ОСОБА_5 28 квітня 2004 року був переведений до Миколаївського слідчого ізолятора, а 13 травня 2004 року місцевим Приморським районним судом міста Одеси до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ОСОБА_5 засуджений 05 серпня 2005 року апеляційним судом Одеської області за ст. ст. 115 ч. 2 п. п. 11, 12, 13; 263 ч. 1; 70 ч. 1; 70 ч. 4 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві індивідуальної власності, який набрав законної сили 21 березня 2006 року.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України від 22 лютого 2010 року, санкціонованою заступником Генерального прокурора України 09 березня 2010 року для проведення слідчих дій ОСОБА_5 був переведений до Чернігівського слідчого ізолятора. Постановою Новозаводського суду міста Чернігова від 09 липня 2010 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ОСОБА_5 був засуджений вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 16 листопада 2012 року за ст. ст. 257 (в редакції 2001 року); 93 п. п. а, ж, з, і (в редакції 1960 року); 17 ч. 2, 93 п. п. а, з, і (в редакції 1960 року); 142 ч. 3 (в редакції 1960 року); 70 ч. 1 (в редакції 2001 року); 70 ч. 4 (в редакції 2001 року) КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2014 року вказаний вирок щодо ОСОБА_5 був скасований, а кримінальна справа направлена на додаткове розслідування Генеральному Прокурору України. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2022 року ОСОБА_5 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 257 (в редакції 2001 року); 93 п. п. а, ж, з, і (в редакції 1960 року); 17 ч. 2, 93 п. п. а, з, і (в редакції 1960 року); 142 ч. 3 (в редакції 1960 року) КК України; кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 грудня 2012 року за № 0000021 в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ст. ст. 257 (в редакції 2001 року); 93 п. п. а, ж, з, і (в редакції 1960 року); 17 ч. 2, 93 п. п. а, з, і (в редакції 1960 року); 142 ч. 3 (в редакції 1960 року) КК України, закрите.

Відповідно до Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, який набув чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст. 72 КК викладено у такий редакції: «попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті».

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Отже попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17, провадження № 13-31кс18) викладено правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), згідно якого якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII);якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію; якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

У пункті 61 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17, провадження № 13-31кс18) зазначено, що зараховуючи на підставі ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення у строк відбування покарання, суд бере до уваги сам факт перебування особи під вартою, а не окремі процесуальні аспекти його застосування, як-от: підстави, порядок, мета та ін.

У пункті 65 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17, провадження № 13-31кс18) Велика Палата Верховного Суду констатує, що:

- «попереднє ув`язнення» та «зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - не тотожні поняття. Норма ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права. Ця норма за своєю суттю та цілями не виконує функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України;

- зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України (поліпшує або погіршує його).

Враховуючи викладене, в даному випадку, засудженому ОСОБА_5 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 18 листопада 2002 року по 23 вересня 2003 року та з 28 квітня 2004 року по 21 березня 2006 року включно у строк покарання на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року. Строк перебування ОСОБА_5 у слідчому ізоляторі з 08 травня 2010 року по 09 лютого 2023 року не підлягає зарахуванню у строк покарання на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, оскільки ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2022 року ОСОБА_5 був звільнений від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження щодо нього було закрите, відповідно, жодне покарання за наслідками розгляду цього провадження ОСОБА_5 не призначалось.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 4, 5, 72 ч. 5 КК України, ст. ст. 3, 537, 539 КПК України,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_5 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання задовольнити частково.

Зарахувати в строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 період утримання під вартою з 18 листопада 2002 року по 23 вересня 2003 року та з 28 квітня 2004 року по 21 березня 2006 року включноз розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим - протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1