ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/475/24 Справа № 932/3236/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями, прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_13 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2023 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000540 від 17.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.5 ст.191 Кримінального кодексу України (далі- КК),-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2023 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000540 від 17.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.5 ст.191 КК повернуто прокурора для усунення недоліків, передбачених ст.291 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.п.3,5,7 ч.2 ст.291 КПК.

Зокрема, у своєму рішенні місцевий суд вказав, що за змістом висунутого обвинувачення ОСОБА_8 , будучи директором КП "Дніпроводоканал", тобто службовою особою, діючи за попередньою змовою з директором ТДВ «Концерн «Весна»» ОСОБА_9 , з метою досягнення своєї єдиної злочинної мети- незаконного збагачення в особливо великих розмірах, безпідставно уклали договір №100/159Т від 26.04.2021 та в подальшому вжили заходів по перерахуванню коштів місцевого бюджету на розрахункові банківські рахунки ТДВ "Концерн «Весна»» в розмірі - 4 144 537,44 гривень, що є особливо великим розміром.

Умисні дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.5 ст.191 КК, які виразились у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Умисні дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.5 ст.191 КК України, що виразились у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

При цьому суд зазначив, що зміст обвинувального акту містить певні протиріччя в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та його формулюванні.

З цього приводу суд зауважив, що висунуте обвинувачення вказує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як службові особи, зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою вчинили дане кримінальне правопорушення. Проте, в яких саме діях обвинувачених виразилось це зловживання своїми службовим становищем з використанням наданих повноважень та в чому це полягає, обвинувальний акт не містить.

Також, як констатував суд, зміст обвинувального акту містить посилання на п.2 Закону України «Про приватизацію державного майна» від 04.03.1992 року №2163-ХІІ щодо переліку об`єктів, які не підлягають приватизації. При цьому, без посилання на статтю та частину статті цього Закону, внаслідок чого є не зрозумілим, яку саме правову норму було порушено під час приватизації майна ТДВ «Концерн «Весна»».

Крім того суд зазначив, що при викладі фактичних обставин інкримінованого злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та формулювання даного обвинувачення, відсутні відомості про те, кому саме була завдана шкода, внаслідок цих дій, хоча це є обов`язковим, оскільки ч.5 ст.191 КК - злочин з матеріальним складом і обвинуваченим інкримінується привласнення саме чужого майна.

У своєму рішенні місцевий суд також вказав на те, що обвинувальний акт, в порушення вимог п.3 ч.2 ст.291 КПК, не містить відомостей щодо представника потерпілого.

Поміж іншого суд першої інстанції вказав, що висунуте обвинувачення ОСОБА_8 містить посилання, що ним, як службовою особою КП "Дніпроводоканал", було безпідставно перераховано грошові кошти місцевого бюджету на розрахункові кошти ТДВ «Концерн «Весна»». Втім, як зауважив суд, кваліфікація цього злочину за ч.5 ст.191 КК вказує, що в діях ОСОБА_8 мало місце привласнення даних грошових коштів. При цьому, в чому полягало привласнення ОСОБА_8 грошових коштів при їх перерахуванні, не зазначено і є не зрозумілим, що, на переконання суду, свідчить про протиріччя у викладі фактичних обставин справи, формулювання обвинувачення, його кваліфікації.

Крім того, як зазначив суд, обвинувальний акт містить посилання, що дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були направлені на привласнення чужого майна з метою досягнення своєї мети - незаконного збагачення, але, яким чином це ними було реалізовано, внаслідок вчинених ними дій, в обвинувальному акті не вказано. Крім того, таке посилання, має окрему кваліфікацію злочину за ст.368-5 КК, обвинувачення по якій ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не висунуте.

Також судом зауважено на тому, що зі змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слідує, що у невстановленим час, але не пізніше квітня 2021 року, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , продовжуючи виконувати свій злочинний план, надав вказівку підлеглому працівнику ОСОБА_14 звернутись від імені КП «Дніпроводоканал» з листом до ТДВ «Концерн «Весна»» про наміри здійснити послуги.

В подальшому, посадові особи тендерного комітету КП «Дніпроводоканал», діючи за вказівкою директора ОСОБА_8 , не перевіряли надані ТДВ «Концерн «Весна»» документи на підтвердження права власності на мережі, та за результатами проведених закупівель, ТДВ «Концерн «Весна»» визнаний переможцем торгів.

Тобто, як констатував суд, в обвинувальному акті не зазначено, чи діяв ОСОБА_14 , посадові особи тендерного комітету КП «Дніпроводоканал» спільно задля умисного привласнення бюджетних коштів, чи виконували вони певну роль задля реалізації цього злочинного умислу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказані недоліки обвинувального акту щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , його суперечність порушують право обвинувачених, передбачене ст.42 КПК, знати у вчинені якого кримінального правопорушення вони обвинувачуються, що тим самим унеможливлює якісно і в повні мірі здійснити захист, чим істотно порушується право обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на захист.

В апеляційній скарзі, з доповненнями, прокурор порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує на те, що обвинувальний акт містить, як виклад фактичних обставин, так і формулювання обвинувачення, зокрема в чому саме полягає зловживання своїм службовим становищем вказаних посадових осіб. Разом з тим, як зауважує апелянт, посилання суду на відсутність посилання на статтю та частину Закону України "Про приватизацію державного майна" є дослідженням його вмісту, тобто фактичним вивченням доказів у підготовчому судовому засіданні, що не передбачено положеннями ст.ст.314-316 КПК.

Крім того, прокурор не погоджується з наведеними у рішенні місцевого суду доводами про відсутність в обвинувальному акті відомостей про потерпілого. З цього приводу апелянт вказує на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.5 ст.191 КК, повністю відповідає вимогам ст.291 КПК та містить усі відомості про потерпілого, а саме - Територіальну громаду міста Дніпра, з посиланням на ст.15 розділу III статуту територіальної громади міста Дніпра, затвердженого Дніпровською міською радою VII скликання 20.05.2020 та зареєстрованого Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції ( м. Дніпро) 03.07.2020.

Водночас, як вказує прокурор, у формулюванні обвинувачення зазначено, що відповідно до статуту КП "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради, затвердженого 23.06.2021 № 76/8, власником зазначеного підприємства є територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Таким чином апелянт вказує, що представництво зазначеної територіальної громади здійснюється через органи місцевого самоврядування - Дніпровську міську раду.

Натомість сторона обвинувачення в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що згідно викладених в обвинувальному акті обставин та внаслідок умисних дій директора КП "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради ОСОБА_8 , вчинених за попередньою змовою з директором ТДВ "Концерн "Весна" ОСОБА_9 , спричинено матеріальну шкоду територіальній громаді м Дніпра у сумі - 4 144 537, 44 грн. Однак Дніпровська міська рада, будучи обізнаною про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та наявну у ньому шкоду, з відповідними заявами про визнання її потерпілою, як і з позовом про відшкодування спричиненої шкоди, не зверталась, а тому в обвинувальному акті відсутні відомості щодо представника потерпілого.

Між тим прокурор вважає, що за наявності бажання будь-якої особи, якій завдано шкоду, у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні, то згідно вимог ч.7 ст.55, ст.315 КПК не вичерпана така можливість визнати таку особу потерпілою під час підготовчого судового засідання.

У подальшому, як вказує апелянт, під час проведення підготовчого судового засідання у цій справі суду були надані повноваження ОСОБА_7 , як представником Дніпровської міської ради, та судом цю особу було залучено до участі у справі й розглянуто його клопотання щодо повернення обвинувального акту прокурору, що, на думку сторони обвинувачення, свідчить про реалізацію Дніпровською міською радою своїх прав, передбачених положеннями ч.7 ст.55 КПК.

Поміж іншого у поданій апеляційній скарзі прокурор вказує на безпідставність доводів суду першої інстанції на необхідність окремої кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ст.368-5 КК, із зазначенням того, що таке обвинувачення їм висунуте не було, а також щодо дій ОСОБА_14 , який діяв за вказівкою ОСОБА_8 , із зазначенням відсутність кваліфікації його дій при вчиненні злочину. З цього приводу апелянт, з посиланням на положення ст.337 КПК, вказує, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Отже, прокурор вважає, що не висунення додаткового обвинувачення за ст.368-5 КК жодним чином не впливає на можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Таким чином, на переконання апелянта, повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції не навів обґрунтованих підстав. Які б не давали змоги розглянути дане кримінальне провадження у суді, або перешкоджали його розгляду.

З огляду на викладене прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2023 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора на підтримку доводів поданої ним доповненої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні у повному обсязі, просив скасувати рішення місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, вислухавши думку представника потерпілого та сторони захисту в цілому, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Між тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону та не може погодитися з наведеними в ухвалі суду першої інстанції доводами виходячи з наступного.

Як зазначено у п.3 ч.3 ст.314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт має містити відомості, зазначені у ч.2 ст.291 КПК.

Зокрема, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже аналіз наведених норм кримінального процесуального закону свідчить про те, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акту прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим вимог ч.2 ст.291 КПК.

Виходячи з завдань підготовчого судового засідання, на цій стадії встановлюється лише відповідність форми обвинувального акту вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, як це передбачено ст.291 КПК, при тому, що оцінка викладених в обвинувальному акті обставин і їх відповідність формулі кваліфікації, відноситься до стадії судового розгляду кримінального провадження.

З цього приводу Верховним Судом України у постанові № 5-328кс16 від 24.11.2016 викладено відповідний правовий висновок.

У пунктах 2 та 3 мотивувальної частини свого рішення Суд зазначив, що за змістом положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000540 від 17.09.2021 у ньому містяться усі відомості щодо формулювання обвинувачення у вчиненні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення за ч.5 ст.191 КК, із зазначенням події кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення), форми вини, мотивів і мети вчинення злочину, а також правової кваліфікації дій обвинувачених (том №1 а.с.1-21).

Отже, на переконання апеляційного суду, наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Крім того, у пункті 7 своєї постанови №5-328кс16 від 24.11.2016 Верховний Суд України виклав наступну правову позицію щодо питання, чи має таке недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.

Суд врахував, що у міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Суд звернув увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У свою чергу ККС ВС у своїй постанові від 29 листопада 2018 року (справа №662/693/16-к, провадження № 51-5773км18) з цього питання зазначив, що відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.42 КПК обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст.291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно з п.3 ч.2 ст.283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку, як це передбачено ст.293 КПК. Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж.

Висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акту (ч.2 ст.347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч.1 ст. 348 КПК).

Таким чином, як зазначено Судом, на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, на переконання колегії суддів, наведені в обвинувальному акті стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.5 ст.191 КК, фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Натомість оцінка викладених в обвинувальному акті обставин і їх відповідність формулі кваліфікації, зокрема, й питання про те, в чому саме полягає зловживання своїм службовим становищем вказаних посадових осіб, а також відсутність посилання обвинуваченя на статтю та частину Закону України "Про приватизацію державного майна" відноситься до стадії судового розгляду кримінального провадження, що не передбачено положеннями ст.ст.314-316 КПК та про що слушно вказує прокурор в апеляційній скарзі.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги прокурор про безпідставність висновків суду першої інстанції на необхідність окремої кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ст.368-5 КК, а також належної кваліфікації дій ОСОБА_14 , який діяв за вказівкою ОСОБА_8 , оскільки за приписами ст.337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Отже, як слушно вказує прокурор, не висунення додаткового обвинувачення за ст.368-5 КК жодним чином не впливає на можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду в межах висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення за ч.5 ст.191 КК. При цьому слід враховувати, що відповідно до приписів ст.338 КПК прокурор під час судового розгляду має право на зміну, як обсягу обвинувачення, так і правової кваліфікації дій обвинувачених, а також висунення додаткового обвинувачення у порядку, визначеному ст.339 КПК.

Згідно вимог п.п.3,7 ч.2 ст.291 КПК в обвинувальному акті повинно бути зазначено анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

На думку апеляційного суду вказаних вимог закону прокурором дотримано, оскільки зміст обвинувального акту та виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими містить усі відомості про потерпілого, а саме - Територіальну громаду міста Дніпра, з посиланням на ст.15 розділу III статуту територіальної громади міста Дніпра, затвердженого Дніпровською міською радою VII скликання 20.05.2020 та зареєстрованого Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції ( м. Дніпро) 03.07.2020.

При цьому слушними є посилання прокурора на те, що у формулюванні обвинувачення зазначено, що відповідно до статуту КП "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради, затвердженого 23.06.2021 № 76/8, власником зазначеного підприємства є територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Таким чином представництво зазначеної територіальної громади здійснюється через органи місцевого самоврядування - Дніпровську міську раду.

Згідно п.82 Реєстру матеріалів досудового розслідування (том №1 а.с.22-39) та наявної у справі постанови ст.слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_15 від 07 березня 2023 (том №1 а.с.148-149) у даному кримінальному провадженні залучено у якості потерпілої сторони - територіальну громаду в особі Дніпровського міської ради.

Водночас викладені в обвинувальному акті обставин, за версією сторони обвинувачення, вказують на те, що внаслідок умисних дій директора КП "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради ОСОБА_8 , вчинених за попередньою змовою з директором ТДВ "Концерн "Весна" ОСОБА_9 , спричинено матеріальну шкоду територіальній громаді м. Дніпра у сумі - 4 144 537, 44 грн і саме ця сума зазначена в обвинувальному акті як розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Між тим, як аргументовано зазначається прокурором в апеляційній скарзі, Дніпровська міська рада, будучи обізнаною про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та наявну у ньому шкоду, з відповідними заявами про визнання її потерпілою, як і з позовом про відшкодування спричиненої шкоди, не зверталась, а тому в обвинувальному акті відсутні відомості щодо представника потерпілого.

Натомість, як свідчать матеріали кримінального провадження, у подальшому під час проведення підготовчого судового засідання у цій справі суду були надані повноваження ОСОБА_7 , як представником Дніпровської міської ради (том №1 а.с.110), а отже цю особу було залучено до участі у справі й судом було розглянуто, зокрема й клопотання ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору, що свідчить про реалізацію Дніпровською міською радою своїх прав, передбачених положеннями ч.7 ст.55 КПК.

Отже, на переконання колегії суддів, в рішенні місцевого суду не наведено та апеляційним судом не встановлено невідповідність обвинувального акту у даному кримінальному провадженні вимогам ч.2 ст.291 КПК та наявність недоліків, які можуть вважатися істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є перешкодою для призначення даного кримінального провадження для розгляду по суті висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення за ч.5 ст.191 КК. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, викладено чітко і конкретно.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, з доповненнями, прокурора щодо недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК, є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, з доповненнями, прокурора підлягає задоволенню, а ухвалаБабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2023 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000540 від 17.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.5 ст.191 КК підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з поверненням обвинувального акту до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314-315 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 412 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу, з доповненнями, прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_13 - задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2023 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000540 від 17.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.5 ст.191 КК -скасувати та повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314-315 КПК.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4