Справа №672/818/23
Провадження №1-кп/672/52/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Городок

Городоцький районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , представника потерпілих ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городку кримінальне провадження №0000047 по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городок, Хмельницького району, Хмельницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого , неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, з вищою освітою, раніше не судимого,

за ч.3 ст.286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 25 січня 2023 року, близько 22 год. 43 хв., в темну пору доби, без опадів, проявляючи злочину самовпевненість, нехтуючи вимогами п.12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, рухався за кермом автомобіля «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 із швидкістю 80,5 км/год, в межах м. Городок Городоцької ТГ Хмельницького району Хмельницької області по проїзній частині вул. Гончара, неподалік будинку № 6, в напрямку від вул. Шевченка до вул. Київська, перевищуючи максимально дозволену швидкість руху транспортних засобів у населених пунктах, створюючи своїми діями небезпеку, яка загрожувала життю і здоров`ю учасникам дорожнього руху.

Продовжуючи свій рух за кермом автомобіля «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 на вказаній ділянці дороги водій ОСОБА_9 , в порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.3 Правил проявив неуважність, завчасно не виявив небезпеку для його руху, а саме пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Renault Trafic», не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд передньою правою кутовою частиною автомобіля «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_10 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої черепно-мозкової травми, крововиливу під м`які покриви правої потиличної ділянки голови, крововиливу під тверду оболонку головного мозку і мозочка, крововиливу в шлуночки мозку, саден шкіри обличчя, перелому шийного відділу хребта на рівні атланта (першого шийного хребця) і черепа з ушкодженням продовгастого мозку, ушкодженням лівої хребетної артерії, перелому шийного відділу хребта на рівні 6 7 шийних хребців з ушкодженням спинного мозку, закритої травми грудної клітки та черевної порожнини, перелому грудини, ушкодження міжреберних м`язів та парієтальної плеври між 7 8 ребрами грудної клітини справа, непрямих поперечних переломів 2,3,4,5,6 ребер грудної клітки справа по передній підмишечній лінії, непрямих косо-поперечних переломів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 ребер грудної клітки зліва по біляхребетовій лінії, прямих поперечних переломів 2, 3, 4, 5, 6 ребер грудної клітки зліва по середній підмишечній лінії, забою органів межистіння, двобічного гемотораксу (наявності близько 660 мл рідкої крові в лівій і близько 250 мл рідкої крові в правій плевральних порожнинах), ушкодження обох легень, ушкодження печінки, ушкодження селезінки, ушкодження сечового міхура, забою лівої нирки, гемоперітонеуму (наявності близько 950 мл рідкої крові в черевній порожнині), розриву симфізу лобкових кісток тазу та крижово-здухвинного з`єднання тазу зліва, закритого перелому обох кісток лівого передпліччя в середній третині, відкритого, подвійного перелому обох кісток правої гомілки на рівні верхньої і нижньої третини, рваної рани м`яких тканин і підшкірних крововиливів правої гомілки, рваної рани м`яких тканин правої стопи, забоїв, саден шкіри, підшкірних крововиливів тіла, кінцівок, гострої внутрішньої і зовнішньої кровотечі, травматичного шоку, які за своїм характером є тяжкими тілесними ушкодженнями, як небезпечні для життя в момент заподіяння, та знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_10 . Від отриманих тілесних ушкоджень пішохід ОСОБА_10 загинув на місці пригоди.

Своїми діями водій ОСОБА_9 порушив вимоги п.п.2.3 (б), 12.3, 12.4 ПДР України, зміст яких полягає у наступному:

- п. 2.3: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.3: У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

- п. 12.4: У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Порушення водієм ОСОБА_9 вищевказаних вимог ПДР України призвели до виникнення вищеописаної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків заподіяння смерті пішоходу ОСОБА_10 .

Дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро покаявся, в своїх показаннях підтвердив факт наїзду на пішохода ОСОБА_10 . Пояснює це тим, що останній раптово вибіг на проїзну частину поза пішохідним переходом, а він у цей час відволікся на перегляд мобільного телефону і не встиг зреагувати та уникнути зіткнення. Вказує що одразу не зрозумів що сталось і не зупинив автомобіль, проте потім повернувся на місце пригоди, де працівникам поліції повідомив що він винуватець ДТП. Повністю визнав цивільні позови потерпілих та зазначив, що частково моральну шкоду вже відшкодував.

Допитані в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_5 (дружина загиблого) та ОСОБА_11 і ОСОБА_12 (доньки загиблого) у своїх показаннях підтвердили обставини загибелі свого батька та чоловіка, які були встановлені слідством. Додатково повідомили, що очевидцями пригоди не були. Підтвердили факт часткового відшкодування моральної шкоди обвинуваченим потерпілій ОСОБА_5 .

Позиція потерпілих, зокрема підтверджена їх представником, полягає у тому, що вони не наполягають на суворому покаранні обвинуваченого, при кваліфікації його дій покладаються на думку суду.

Допитана у якості свідка ОСОБА_13 у своїх показаннях підтвердила суду, що нею було видано органам розслідування відеозапис фрагмента дороги, де відбулась дана ДТП.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_14 , який є товаришем обвинуваченого, у своїх показаннях підтвердив що ввечері перебував разом із ОСОБА_9 у своєму гаражі, де вони робили освітлення, орієнтовно до 23.00 год. Тоді, на прохання обвинуваченого, він передав йому власний автомобіль «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 , оскільки ОСОБА_9 мав намір поїхати до банкомату та зняти гроші. За 40 хв. ОСОБА_9 повернувся і повідомив що щось сталося. Після цього він побіг додому, взяв власний автомобіль БМВ, на якому вони поїхали до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». По дорозі вони побачили поліцейських, яким ОСОБА_9 повідомив що нещодавно збив недалеко від цього місця людину.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_15 у своїх показаннях повідомив, що того вечора він із ОСОБА_10 повертались додому від друга перед початком комендантської години. Напередодні вони вживали алкогольні напої. Підійшовши до краю дороги, яка не освітлювалась взагалі, свідок побачив автомобіль, що наближався, та почав переходити дорогу, оскільки автомобіль був ще далеко. ОСОБА_10 йшов позаду нього. Перетнувши дорогу, свідок повернувся, щоб подивитись де перебуває ОСОБА_10 і в цей момент побачив, як його збив мікроавтобус, який не зупинившись, поїхав далі. Як припускає свідок, ОСОБА_10 міг відволіктись (зупинитись на дорозі щоб поправити штани тощо….). Певний час ОСОБА_10 лікарі швидкої допомоги, які майже одразу прибули на місце події, проводили реанімаційні заходи, але він загинув.

Вина обвинуваченого у вчиненому злочині, крім його показань та показань потерпілих, свідків також підтверджується: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.01.2023 з фототаблицями та схемою, відповідно до якого зафіксовано місце розміщення трупа на проїзній частині, осип уламків скла та пластику та сліди крові (т.1 а.с.136-153); висновками експерта №3 від 13.02.2023, №256 від 10.02.2023 та №48 від 03.02.2023, у відповідності до яких проведено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_10 та його зразків крові і встановлено що останній дійсно загинув у результаті спричинених йому численних тяжких тілесних ушкоджень, які виникли від комбінованої дії на його тіло тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини переду автомобіля вагонного типу, тверде дорожнє покриття, та їм подібні предмети, що могло мати місце в різні фази такого ДТП, як наїзд мікроавтобуса на пішохода ОСОБА_10 в момент, коли останній знаходився у вертикальному чи близького до нього положенні, лівою поверхнею свого тіла направлений до автомобіля, ударі виступаючими частинами переду автомобіля в ліву частину тіла пішохода ОСОБА_10 , падінні пішохода на автомобіль та ударі об частини автомобіля, відкиду ванні пішохода, падінні на покриття дороги, ударі об покриття дороги та ковзанні по покриттю дороги, що могло мати місце у вечірню пору 25.01.2023, а саме в строк та за обставин, викладених у обвинувальному акті. Також встановлено наявність в крові загиблого на час смерті етилового алкоголю в кількості 3.18 (3.13) проміле, що може відповідати сильній степені алкогольного сп`яніння у порівнянні до живої людини (т.1 а.с.158-163); протоколом огляду від 26.01.2023 з додатком у виді відеозапису, який також було переглянуто судом, у відповідності до яких було оглянуто гаражне приміщення, у якому знаходився автомобіль «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 , який перебував в гаражі та містив на собі пошкодження передньої частини (т.1 а.с. 187-191); протоколом огляду транспортного засобу від 17.02.2023 з фототаблицями, у відповідності до яких було оглянуто автомобіль «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 , з характерними для ДТП (а саме наїзду на пішохода) механічними пошкодженнями передньої правої частини кузова (т.1 а.с. 203-208); висновком експерта судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 28.02.2023, згідно висновків якого встановлено, що на момент огляду робоча гальмова система та рульове керування автомобіля «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 перебували у працездатному стані та виконували свої конструктивні функції, зберігаючи значення основних вихідних параметрів в межах, заданих нормативно-технічною документацією (т.1 а.с.213-217); висновком транспортно-трасологічної експертизи від 07.03.2023, у відповідності до якого визначено місце наїзду автомобіля «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_10 (т.1 а.с.223-225); довідкою про погодні умови, які спостерігались 25.01.2023 у м. Городку, Хмельницької області, що узгоджується з іншими доказами у справі (т.1 а.с. 241); протоколом зняття показань технічних приладів та засобів, що мають функції фото, кінозйомки, відеозапису від 17.02.2023, у відповідності до якого було знято інформацію (відеозаписи з камер відеоспостереження), належних ФОП ОСОБА_16 , у (т.2 а.с.45-46); протоколом огляду диска від 02.03.2023 з фототаблицями, у відповідності до якого зафіксовано проїзд о 22.32-22.33 год. 25.01.2023 автомобіля «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 по вул. Гончара 4А у м. Городку, Хмельницької області; зафіксоване переміщення світла ліхтарика пішохода ОСОБА_10 , що свідчить про його рух вздовж правого краю проїзної частини вул. Гончара; зафіксоване підсвічування фарами автомобіля силуетів пішоходів ОСОБА_15 та ОСОБА_10 в момент перетину проїзної частини з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля; зафіксований момент наїзду автомобіля «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_10 без застосування гальм (про що свідчить зникнення світла правої фари автомобіля у зв`язку із її пошкодженням) (т.2 а.с.47-57); висновком комп`ютерно-технічної експертизи від 16.03.2023, у відповідності до якого описано наданий на дослідження відеофайл, на якому зафіксовано рух автомобіля та момент наїзду на пішохода, виконано розкадрування відео файлу та визначено частоту кадрів (фреймрейт) відеоряду відео файлу, який становить 6 кадрів за секунду (т.2 а.с. 63-66); протоколом огляду відеодиска, де було визначено файли розкадрування, з метою проведення слідчого експерименту шляхом співставлення учасників ДТП та проведення замірів відстані, які подолали автомобіль та пішоходи між положеннями, визначеними на кадрах та визначення бічного інтервалу до правого краю проїзної частини, з яким рухався автомобіль «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 (т.2 а.с.67-73); протоколом проведення слідчого експерименту від 21.04.2023 з фототаблицями та схемою, згідно якого було визначено базові показники для визначення швидкості пішоходів та автомобіля «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 в момент ДТП, а також бічного інтервалу автомобіля (т.2 а.с.74-92); висновком судової автотехнічної експертизи від 12.05.2023, яким визначено швидкість пішохода ОСОБА_10 при перетині проїзної частини, яка складала 4.36 км/год та швидкість автомобіля «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 , яка у момент наїзду складала 80.5 км/год (т.2 а.с.98-99); протоколом слідчого експерименту від 11.05.2023 з фото таблицями та схемою, за участю ОСОБА_9 та його захисників, у відповідності до якого обвинувачений повідомив, що не побачив моменту наїзду, а лише відчув звук удару у ділянку передньої правої частини автомобіля (т.2 а.с.131-145); протоколом проведення слідчого експерименту від 01.06.2023 за участю свідка ОСОБА_15 з фототаблицями та схемою, у відповідності до якого визначався режим світла фар, з яким рухався автомобіль перед ДТП та об`єктивна видимість пішоходів на проїзній частині із місця водія. Було визначено, що відстань від переднього краю автомобіля до пішохода становить 72 м, а світло фар було увімкнено дальнє (т.2 а.с.195-211); висновком судової інженерно-транспортної експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди від 20.06.2023, у відповідності до якого визначено, що в даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля "Renault Trafic" р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п.12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху. В ситуації, що склалась водій автомобіля ОСОБА_9 , за умови виникнення небезпеки для руху автомобіля на відстані 72 м від місця наїзду, при фактичній швидкості руху 80.5 км/год мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом екстреного гальмування, з зупинкою автомобіля до смуги руху пішохода. Покази ОСОБА_9 в частині того, що небезпека для його руху, а саме раптовий вихід пішохода на проїзну частину пішохода ОСОБА_17 , за умови, що з моменту виникнення небезпеки для руху автомобіля, пішохід ОСОБА_10 пройшов відстань 4.1 м до моменту зіткнення, виникла для ОСОБА_9 на відстані 18.1 м від місця наїзду до переднього краю керованого ОСОБА_9 автомобіля, технічно недостовірні. В ситуації, яка склалася, при вказаних у постанові про призначення експертизи комплексі технічних величин, в діях водія автомобіля ОСОБА_9 вбачається невідповідність вимогам п.12.3 ПДР України, які, з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП (т.2 а.с. 220-226).

За таких обставин у справі, з врахуванням досліджених доказів, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненому злочині.

Вирішуючи питання про доведеність такої обставини, як перебування ОСОБА_9 на момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а отже і порушення ним п.2.9 (а) ПДР України, суд приходить до такого висновку.

Так, доказом, який на думку сторони обвинувачення доводить перебування ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння на час вчинення ДТП, є роздруківка алкотестера Драгер Alcotest 6810 від 25.01.2023, згідно якої у водія ОСОБА_9 визначено ступінь алкогольного сп`яніння 0.47 проміле (т.1 а.с. 244).

В судових засіданнях обвинувачений припустив, що такі результати могли мати місце через те, що він перебуваючи у стресі через ДТП, зайшовши у власне помешкання, де з метою заспокоїтись вжив близько 15-20 крапель корвалолу, розбавивши їх у склянці з водою.

Як вбачається з дослідженого судом відеозапису процедури огляду, ОСОБА_9 дійсно 25.01.2023 о 23.37 було запропоновано працівниками поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням алкотестера, який перебував у патрульному автомобілі. Вказаний огляд проводився поблизу залишеного ОСОБА_9 у гаражі автомобіля «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 , після того як обвинувачений явився з явкою до працівників поліції та показав їм де було залишено автомобіль, який приймав участь у ДТП (т.3 а.с. 118). Продувши алкотестер та отримавши відповідний результат роздруківку алкотестера, працівники поліції жодних подальших дій для фіксації вказаного результату не проводили і, згодом, передали ОСОБА_9 слідчому.

Роздруківку алкотестера, як зазначає прокурор, до матеріалів справи було долучено за усним запитом слідчого.

Сам відеозапис порядку огляду водія на стан алкогольного сп`яніння до матеріалів справи було долучено прокурором вже в ході розгляду справи в суді, оскільки органу обвинувачення раніше не було відомо про існування вказаного доказу.

Допитаний у якості свідка поліцейський ОСОБА_18 (який проводив безпосередньо огляд водія на стан алкогольного сп`яніння) у своїх показаннях підтвердив, що дійсно ОСОБА_9 добровільно приїхав до місця ДТП, яке сталось напередодні, заявив що це він його винуватець та погодився проїхати до місця зберігання автомобіля, який приймав участь у ДТП. Саме там, за вказівкою керівництва, інспектор поліції провів огляд водія на стан алкогольного сп`яніння із використанням алкотестера, який був у службовому автомобілі. Результат був позитивний.

Також інспектор повідомив, що ОСОБА_9 явних ознак сп`яніння не мав (не було запаху алкоголю з порожнини рота, була чітка вимова та координація рухів тощо…). Жодних матеріалів після проходження огляду на стан сп`яніння, як вказав свідок, він не оформлював.

З переглянутого відеозапису, на якому зафіксовано момент проходження огляду ОСОБА_9 на стан алкогольного сп`яніння, вбачається, що обвинувачений визнавав факт вживання безалкогольного пива вдень (однак не пам`ятав чіткої назви бренду). Заперечував факт вживання алкогольних напоїв. У ОСОБА_9 працівники поліції не запитували про його згоду із отриманим результатом огляду, не пропонували проїхати до медичного закладу.

Суд приходить до висновку, що дійсно результати огляду на стан сп`яніння, здобуті у порядку виконання вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 року №1452/735) можуть використовуватись як докази перебування особи у стані алкогольного сп`яніння в порядку кримінального провадження.

Однак, у п.8 Розділу І вказаної Інструкції, визначено, що: У разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Отже така вимога інструкції є ультимативною, і у разі ДТП із постраждалими не надає права працівнику поліції проводити огляд на стан алкогольного сп`яніння самостійно, а вимагає такого проведення виключно у закладі охорони здоров`я.

У даному випадку, працівнику поліції ОСОБА_18 було відомо про наявність постраждалої особи у ДТП та причетність ОСОБА_9 саме до цієї ДТП. А найближчий заклад охорони здоров`я, який має право провести вказаний вид огляду водія на стан алкогольного сп`яніння знаходився фактично у пішохідній доступності від місця ДТП.

Крім того, якщо навіть припустити можливість проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 саме працівником поліції, то і в цьому випадку такий огляд проведено із серйозними порушеннями як вищевказаної інструкції, так і ст.266 КУпАП, яка містить аналогічні положення.

П.10 Розділу ІІ Інструкції визначено, що: Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Отже, всупереч п.7 Розділу І, п.10 Розділу ІІ Інструкції та ч.3 ст.266 КУпАП, після проходження вказаного огляду, працівник поліції не з`ясував у ОСОБА_9 чи він згідний із таким результатом (при цьому ОСОБА_9 заперечував факт вживання алкогольних напоїв), не склав акту огляду та не зафіксував у такому акті результати такого огляду і згоду водія із ними. Оскільки у разі незгоди із такими результатами, поліцейський мав би запропонувати водію пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я.

У свою чергу, п.22 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що: Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Аналогічно, ч.5 ст.266 КУпАП визначає, що: Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

За таких обставин, суд погоджується із твердженнями захисників та приходить до висновку про недопустимість у якості доказу роздруківки алкотестера, якою зафіксовано факт перебування ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння з тих підстав, що такий доказ очевидно здобутий із порушенням встановленого законом порядку.

В той же час, суд не вважає за необхідне аналізувати інші твердження сторони захисту, зокрема щодо необхідності періодичного калібрування, градуювання алкотестеру тощо, оскільки вже встановлені судом обставини об`єктивно і категорично свідчать про недопустимість отриманого доказу.

Крім того, як вбачається із протоколів отримання зразків для експертиз від 26.01.2023, о 05.30 та о 05.50 у ОСОБА_9 у приміщенні КНП «Городоцька МБЛ» було відібрано зразки крові та сечі (т.2 а.с.5, 10).

Згідно висновків експерта №209 та №210 встановлено, що під час судово-медичних експертиз зразків крові та сечі ОСОБА_9 наявності етилового алкоголю чи наркотичних речовин не виявлено (т.2 а.с.9,14-15).

Допитаний в судовому засіданні для роз`яснення свого висновку експерт-токсиколог ОСОБА_19 зазначив, що з врахуванням періоду часу, що минув з моменту ДТП до часу відібрання зразків крові алкоголь з організму, якщо він там і був, міг вийти через стресовий фактор чи звичний процес протверезіння.

Надати відомості про наявність чи відсутність залишкових явищ, які б свідчили про вживання алкогольних напоїв обвинуваченим експерт не зміг, пояснивши що це не передбачено методологією проведення даного виду експертизи.

Також експерт спростував припущення обвинуваченого про те, що алкотестер міг би зафіксувати розбавлені у воді алковмісні ліки (корвалол), оскільки концентрація спирту у них, через їх незначну кількість не може вплинути на показники алкотестера.

Отже, як об`єктивно встановлено судом, ОСОБА_9 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не ухилявся і виконував всі вказівки поліцейських. Поліцейські чи слідчий мали об`єктивну можливість доставити ОСОБА_9 до закладу охорони здоров`я своєчасно.

Тому, той факт, що саме поліцейськими було порушено відповідні процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння водія, поліцейськими чи слідчим не запропоновано ОСОБА_9 своєчасно пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, не може перекладати обов`язок з доказування (спростування) факту перебування у стані алкогольного сп`яніння на обвинуваченого.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень ст.ст.84, 92, 94 КПК, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків чи будь-яких інших доказів. Однак стороною обвинувачення не було надано будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт перебування обвинуваченого у момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння.

А тому, дана обставина не була доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд зазначає, що межі його повноважень щодо перекваліфікації злочину окреслені названою нормою, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є менш тяжким, аніж той, що передбачений ч.3 ст. 286-1 КК України.

Закриття судом кримінального провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого судом, не виправдовує легітимних очікувань особи, яка зазнала шкоди і не узгоджується із завданнями кримінального судочинства.

Також суд вважає, що відмова держави від кримінального переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого кримінального-караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено обвинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного, а особу, якій завдано шкоду, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для повторної віктимізації.

Тому, суд приходить до висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_9 з ч.3 ст. 286-1 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, на ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, у відповідності до вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді кримінальних справ про злочини, відповідальність за які встановлено бланкетними статтями, суди повинні зазначати у вироках пункти, статті нормативних актів які не додержано і які лежать у безпосередньому причинному зв`язку з суспільно небезпечними наслідками.

Згідно висновків судової інженерно-транспортної експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди від 20.06.2023, в прямому причинному зв`язку з виникненням події ДТП перебуває недотрмання обвинуваченим саме п.п. 12.3, 12.4 ПДР України і виключно порушення цих пунктів має ставитись йому у вину.

В зв`язку із цим суд приходить до висновку, що із обвинувачення слід виключити посилання стороною обвинувачення на порушення пунктів 1.3, 1.5, 2.3(д) Правил дорожнього руху України які є загальними і не знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди враховують не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд вважає за можливе визнати щире каяття.

Суд, не погоджуючись із позицією прокурора, вбачає в діях обвинуваченого щире каяття виходячи із такого.

У відповідності до абз.4 ч.3 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" №12 від 23.12.2005 р. дане визначення поняття щирого розкаяння, як такого, що характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Суд бере до уваги беззаперечне визнання своєї вини обвинуваченим в тих межах обвинувачення, яке визнано судом доведеним, яке є послідовним, зі стадії досудового слідства до його останнього слова в судовому засіданні. Також, судом враховується те, що обвинувачений неодноразово та щиро просив вибачення за скоєне у потерпілих, повністю визнав цивільні позови та намагається відшкодувати шкоду виходячи із своїх реальних матеріальних можливостей.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Вивченням особистості обвинуваченого встановлено, що він притягується до кримінальної відповідальності вперше, виключно позитивно характеризується по місцю роботи та по місцю проживання. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психоневропатолога не перебуває. За час перебування під вартою у обвинуваченого певною мірою погіршився стан здоров`я.

Також, суд бере до уваги, що наслідком вчинення даного тяжкого, хоча й необережного злочину, є смерть людини, а відповідно шкода, завдана родичам загиблого його смертю є непоправною.

Однак, суд враховує і позиції потерпілих, які не наполягають на суворому покаранні і при вирішенні питання про можливість використання до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням покладаються на думку суду. Також, судом враховується, що потерпілі раніше відмовились від підтримання обвинувачення відносно ОСОБА_9 за ч.1 ст.135 КК України.

Суд враховує і те, що смерть потерпілого настала, у тому числі, від необережних дій самого пішохода, який порушив вимоги підпунктів «а», «б», «г» п. 4.14 ПДР, а саме заборону виходити на проїзну частину дороги, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, у тому числі на пішохідний перехід, затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху. При цьому загиблий перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновками експертиз.

Крім того, судом при обранні виду і розміру покарання обвинувачеому враховується, що згідно досудової доповіді органу пробації ОСОБА_9 становить середній рівень ризику небезпеки для суспільства та вчинення повторного правопорушення. Виправлення його без позбавлення волі не певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства (т.1 а.с.107-108).

За таких обставин по справі, враховуючи характеризуючі особу обвинуваченого обставини, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки у вигляді смерті людини, пом`якшуючу обставину, позицію потерпілих щодо виду і розміру покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі у наближених до мінімальних розмірах, із застосуванням звільнення від його відбування на підставі ст.75 КК України.

Вирішуючи питання про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд приходить до висновку про доцільність його застосування у максимальному розмірі, в зв`язку із тим, що ОСОБА_9 є водієм, має відповідне посвідчення, а також і те, що даний злочин було вчинено у результаті грубого порушення вимог ПДР України.

Судові витрати у справі у вигляді вартості проведених судових експертиз на загальну суму 6404 грн. 60 коп. підлягають стягнення із обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів у справі слід вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

В порядку ч.1 ст.377 КПК України, суд звільняє обвинуваченого з-під варти в залі судового засідання у разі звільнення від відбування покарання. А тому розгляд клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є недоцільним.

Вирішуючи заявлені цивільні позови про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із такого.

Так потерпілими заявлені наступні цивільні позови.

Потерпіла ОСОБА_5 у заявленому позові просить стягнути 415949 грн. спричиненої моральної шкоди, а потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у їх спільно заявленому позові просять стягнути на їх користь по 573200 грн. спричиненої моральної шкоди.

Потерпілі та їх представник зазначають, що страховик ПАТ «НАСК «Оранта» сплатив кожній із потерпілих по 26800 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди, а тому ця сума вже врахована ними при заявлені позовних вимог.

Крім того, потерпіла ОСОБА_5 підтверджує, що обвинуваченим у добровільному порядку їй було відшкодовано 240251 грн. у якості спричиненої моральної шкоди, в тому числі і в ході розгляду справи. Отже невідшкодованими залишаються вимоги на суму 332949 грн.

Згідно ч.1, п.2 ч.2, ч.3-4 ст.23 ЦК України визначено, що: Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Абз.2 п.5, п.9 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 31.03.1995 р. "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що: Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану... При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом об`єктивно встановлено факт наявності у даному випадку моральної шкоди, що також визнається і самим обвинуваченим, наявність причинного зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою та смертю ОСОБА_10 та наявність вини у цьому ОСОБА_9 .

Суд бере до уваги і ту обставину, що в даному випадку загинула людина, батько родини і дана втрата для потерпілих є не відновлювальною та постійною. Суд враховує той обсяг і глибину моральних страждань що понесли потерпілі в результаті втрати їх чоловіка та батька, необхідність у останніх вживати додаткових зусиль щодо організації свого життя та побуту. При цьому суд також враховує, що згідно ст.3 Конституції України життя людини визнано найвищою соціальною цінністю у нашій державі.

Ч.5 ст.128 КПК України визначено, що: Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З врахуванням цього, суд приймає до уваги позицію обвинуваченого, який позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб .

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог потерпілих.

Керуючись ст. 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст.75 КК України - звільнити ОСОБА_9 від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки - з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк - три роки.

В порядку ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави 6404 грн. 60 коп. (шість тисяч чотириста чотири грн. 60 коп.) судових витрат у вигляді вартості проведених судових експертиз.

На підставі ч.1 ст.377 КПК України звільнити ОСОБА_9 з-під варти в залі судового засідання.

Речові докази по справі: автомобіль «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 та чохол з керма автомобіля - повернути власнику ОСОБА_20 ; змив речовини бурого кольору, контрольний зразок марлевого тампона, уламки пластику фари автомобіля, змив з поверхні важеля перемикання передач, контрольний зразок марлевого тампона, одну пару взуття чорного кольору, які зберігаються в камері речових доказів Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області знищити; копії відеозаписів з камер відео спостереження, які належать ФОП ОСОБА_16 залишити при матеріалах справи.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.01.2023 на автомобіль «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 , одну пару взуття чорного кольору, уламки пластику фари автомобіля, чохол з керма автомобіля скасувати.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 332949 грн. 00 коп. (триста тридцять дві тисячі дев`ятсот сорок дев`ять грн. 00 коп.) у якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по 573200 грн. 00 коп. (п`ятсот сімдесят три тисячі двісті грн. 00 коп.) кожній у якості відшкодування завданої моральної шкоди.

На вирок суду може бути подана апеляція протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Городоцький районний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, що не були присутні в судовому засіданні копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: