У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 ,старшого слідчого СВ відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 ,підозрюваного ОСОБА_5 ,захисника ОСОБА_6 ,розглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Токмак Запорізької області ,громадянина України,з середньою освітою,одруженого,проходить військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 на посаді водія аеромобільного відділення аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону у військовому званні солдат, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.1 ст.263 КК України по матеріалам досудового розслідування кримінального провадження за № 0000147 від 25.01.2024 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань,-

встановила:

Старший слідчий відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, за погодженням з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 ,звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ,якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.1 ст.263 КК України.

За змістом клопотання ОСОБА_5 підозрюється в тому,що будучи військовослужбовцем за контрактом у в/ч НОМЕР_1 на посаді водія аеромобільного відділення аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону у військовому званні солдат,при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах,незаконно придбав шляхом привласнення знайденого,з метою подальшого незаконного зберігання ,боєприпаси,вибухові речовини та вибухові пристрої ,які без передбаченого законом дозволу переніс за адресою : АДРЕСА_1 ,у якому фактично мешкає,та АДРЕСА_2 ,яке винаймає для проживання,де незаконно зберігав їх до 27.01.2024 р.

Органом досудового розслідування дії підозрюваного кваліфіковані як кримінальне правопорушення,передбачене ч.1 ст.263 КК України,а саме:носіння,зберігання,придбання бойових припасів,вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Слідчий просить обрати відносно підозрюваного запобіжний заходу у виді тримання під вартою з посиланням на підстави,викладені у клопотанні.

Прокурор вважає, що клопотання підлягає задоволенню з тих самих підстав, на які посилається слідчий,а тримання під вартою підозрюваного є процесуально обґрунтованим,оскільки встановлено існування ризиків переховування від органів досудового розслідування,незаконного впливу на свідка,вчинення іншого кримінального правопорушення.

Підозрюваний пояснив,що підозра відносно нього за ч.1 ст.263 КК України є обґрунтованою, просить залишити його на волі ,не планує вчиняти тих дій,які зазначені у клопотанні як ризики неналежної процесуальної поведінки .

Захисник ,заперечуючи проти задоволення клопотання,наголосив на тому,що мотивування клопотання про існування ризиків переховування та продовження злочинної діяльності,незаконного впливу на свідка ґрунтується лише на припущеннях,які нічим не підтверджені,тяжкість обвинувачення має формальний характер,вважає,що достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки його підзахисного,який бере участь у захисті держави, є запобіжний захід,не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження з приводу клопотання та перевіривши його обгрунтованість, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст.29 Конституції України,ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку,встановлених законом.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р.(із змінами)»Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування»,тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати,що інші запобіжні заходи ,передбачені законом,не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків,передбачених КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до положень ст. ст. 132, 183 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З наданих разом з клопотанням матеріалів встановлено наступне.

25.01.2024 р.до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000147 внесено відомості про почате досудове розслідування за заявою ОСОБА_7 про те,що ОСОБА_5 за місцем спільного мешкання за адресою АДРЕСА_3 зберігає бойові гранати.

27.01.2024 р.під час огляду місця події за вказаною вище адресою було виявлено та вилучено предмети,які за висновком експерта є вибуховими пристроями,відносяться до засобів підриву та містять у собі вибухову речовину.

Допитана свідок ОСОБА_7 пояснила,що з вересня 2023 р.її чоловік ОСОБА_5 ,який проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 ,привозив додому гранати,які носить постійно з собою,постійно вживає наркотичні засоби,під їх впливом погрожує застосувати вибухові пристрої,чим ставить під загрозу життя свідка та малолітньої дитини.

Свідок ОСОБА_8 пояснив,що його донька ОСОБА_7 неодноразово скаржилась на поведінку чоловіка ОСОБА_5 ,котрий вживає наркотичні засоби,нехтує обов1язками військової служби,зберігає вдома гранати,погрожуючи їх застосувати в присутності членів сім`ї.

31.01.2024 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину,передбаченого ч.1 ст.263 КК України за викладених у клопотанні обставин,підозрюваний не оспорював причетність до вчинення тих протиправніх діянь,які йому інкримінуються.

Обгрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 слідчий та прокурор мотивують з посиланням на протоколи слідчих та процесуальних дій,а захист її не оспорює.

При розгляді клопотання щодо запобіжного заходу,слідчий суддя не вдається до оцінки зібраних на даному етапі досудового розслідування доказів на предмет їх достатності для доведення винуватості підозрюваного за стандартом доказування «поза розумним сумнівом»,водночас, обгрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 узгоджується з узагальнюючим визначенням цього поняття,сформульованим у правових позиціях Європейського Суду,зокрема,у рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011р.,за змістом якого термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або обставин,які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому,що особа могла вчинити це правопорушення.

Такі висновки слідчого судді ґрунтуються на показаннях свідків про обставини вчиненого злочину та протоколах слідчих і процесуальних дій,висновку експерта.

Приймаючи рішення на користь клопотання про застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що слідчий і прокурор довели наявність ризиків вчинення підозрюваним дій, спробам вчинення яких в силу закону призвані перешкоджати запобіжні заходи, а саме: ризиків переховування від органів досудового розслідування,незаконного впливу на свідка,вчинення іншого кримінального правопорушення.

Висновки слідства про наявність таких ризиків зроблені з урахуванням тих обставин,що підозрюваний мешкає за однією адресою із свідком ОСОБА_7 ,саме за місцем їх спільного проживання незаконно зберігав вибухові пристрої,погрожував свідку та ставив під загрозу життя малолітньої дитини,про що йдеться у показаннях свідків,зафіксованих відповідними протоколами. Враховуючи характер взаємин між свідками та підозрюваним,не виключає можливість впливу з його боку на свідків, з метою схилити до зміни показань та уникнути покарання.

Ризик можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду також існує з високим ступенем вирогідності, оскільки підозрюваний,перебуваючи на волі,може у будь-який час змінити місце проживання,у тому числі, з урахуванням введення у країні воєнного стану та ведення на території Запорізької області бойових дій,що значно ускладнює ефективний контроль за поведінкою з боку уповноважених органів влади,не встановлено таких вагомих запобіжників для підозрюваного,які могли б утримати його від вчинення таких дій.

На користь такого висновку слідчого судді свідчить інформація про те,що з 01.01.2024 р.по 03.01.2024 р. ОСОБА_5 наказом оголошено таким,що самовільно залишив частину,на теперішній час з незрозумілих підстав не виконує обов`язки військової служби,відносно нього за поясненнями прокурора проводиться перевірка на предмет причетності до вчинення інших військових правопорушень.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі ,при цьому зазначено, що така небезпека може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», затримання та тримання особи під вартою, безумовно можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Тяжкість обвинувачення ,хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою,проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик вчеті настільки,що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р.ЄСПЛ зазначив,що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Слідчий суддя враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини,а також практику Європейського суду з прав людини,згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас,Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те,що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного,викладені у клопотанні,,однак ці обставини не спростовують висновки суду про те,що вказані чинники не були дієвим запобіжником,який би утримав ОСОБА_9 від вчинення тих дій,що ставляться за провину,а лише переконують у тому,що заявлені у клопотанні ризики існують з високим рівнем вирогідності.

Зважаючи на суспільний інтерес,який,з урахуванням презумпції невинуватості,виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, слідчий суддя урахуванням викладеного застосовує до підозрюваної запобіжний захід - тримання під вартою на 60 днів, оскільки саме цей запобіжний захід є найбільш дієвим та доцільним заходом забезпечення кримінального провадження щодо вказаної особи.

На час розгляду клопотання суду не надано доказів про неможливість перебування підозрюваного в умовах попереднього ув`язнення за станом здоров`я або з інших причин.

Згідно рішення Європейського суду у справі "Вишневський та інші проти України", при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Сторона захисту,заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, запропонувала суду розглянути можливість застосування інших запобіжних заходів менш суворого виду,однак підстав для прийняття такого рішення ,з урахуванням викладеного вище,не вбачаєься..

В силу положень ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначає розмір застави ,достатньої для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків,передбачених цим Кодексом,не встановивши виключних підстав,які в силу ч.4 цієї ж статті дають суду право розміру застави не визначати або визначати його у збільшеному розмірі.

Згідно положень ч.5 ст.182 КПК України,заставу щодо ОСОБА_5 слідчий суддя визначає у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,який з 01.01.2024 р. становить 3028 гр. (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»),що становить 242 240 гривень .

На підставі ст. 182,183,184,199 КПК України,слідчий суддя-

постановила:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 ,підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст.263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з 13.02.2024 р.до 12.04.2024 року включно.

Визначити заставу ОСОБА_5 у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 242 240 гривень,яка підлягає внесенню на реквізити депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, призначеного для внесення застави:

Отримувач: ТУ ДСА України в Запорізькій області,

р/р UA0001205

Державна казначейська служба України, м. Київ,

МФО 820172;

ідентифікаційний код за .

В призначенні платежу необхідно вказувати:

вид платежу (застава, вартість частки майна тощо);

П.І.Б. особи, за яку вноситься застава, або сторін по цивільній справі;

номер справи (провадження);

суд, в якому розглядається справа.

Підозрюваний ОСОБА_5 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до органу досудового розслідування,прокурора та суду із визначеною ними періодичністю; не відлучатись з населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу органу досудового розслідування,прокурора та суду; повідомляти орган досудового розслідування,прокурора та суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний,обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави ,суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава ,внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала підлягає негайному виконанню,може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1