ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 Справа №607/24692/23 Провадження №1-кп/607/340/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0000299 від 02 квітня 2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, головний сержант командир четвертої гармати другого гарматного артилерійського взводу відділення управління старшого офіцера на батареї другої гарматної артилерійської батареї першого гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , громадянин України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-вироком Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року за ч. 2 ст. 187 КК України до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року),

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

Старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 , без поважних причин о 8 годині 30 хвилин 21 листопада 2017 року не з`явився, та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, 07 липня 2023 року був затриманий співробітниками Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області та поміщений у ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)», чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року) визнав повністю та суду показав, що в період вчинення кримінального правопорушення дозволу на відсутність в розташуванні військової частини не мав. Окрім цього, в зазначений період відсутності у військовій частині знаходився у м. Харкові. У вчиненому останній щиро розкаюється, просить його суворо не карати.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року), згідно обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року), як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше судимий, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, обставини, які пом`якшують покарання визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому. Обставини, які обтяжують покарання відсутні. Підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 не можливе без його ізоляції від суспільства і тому йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі. Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Крім цього, згідно вироку Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.

Беручи до уваги те, що злочин, за якими обвинувачений ОСОБА_3 притягається до кримінальної відповідальності (за даним вироком) був вчинений ним до постановлення вироку від 09 червня 2020 року, остаточне покарання йому слід призначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вироків, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним за вироком Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року. Також, ОСОБА_3 слід зарахувати частково відбуте покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року) і призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначено за даним вироком, більш суворим, що призначене за вироком Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , частково відбуте покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1