Справа № 214/3305/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кривому Розі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000520 від 26.09.2022 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться вказаний обвинувальний акт, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000520 від 26.09.2022 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

08.05.2023 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.06.2023. З моменту скерування обвинувального акту до суду подальше утримання обвинуваченого ОСОБА_8 в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» перераховується за Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.05.2023 обвинуваченого ОСОБА_4 етаповано з ДУ «Дніпровська УВП №4» до ДУ «Криворізька УВП №3» з подальшою його доставкою до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду даного кримінального провадження.

Прокурор у судовому засідання заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 діб без альтернативи внесення застави.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, що є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 10 років. Також на даний час не припинили існування ризиків, які були підставою для обрання вказаного вище запобіжного заходу, а саме: можливість незаконного впливу на свідків, оскільки судом вони ще не допитані, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тим, що перебуваючи на свободі, обвинувачений матиме змогу безперешкодно спілкуватися із свідками, експертами та таким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, також є ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Крім цього, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, враховуючи тяжкість інкримінованого діяння, прокурор вважає, що продовжує існувати такий ризик, як можливість обвинуваченим переховуватись від суду, тому наполягав на задоволенні клопотання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник, кожен окремо, не заперечували проти заявленого клопотання прокурора.

Представник потерпілої та потерпіла кожен окремо клопотання прокурора підтримали.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Судом встановлено, що до обвинуваченого ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Розглядаючи заявлене клопотання, суд послідовно враховує положення ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, а також частини 2 ст. 29 Конституції України.

Відповідно до пункту 3 статті 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Однак, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальногромадянських прав та інтересів потерпілих. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження обвинуваченому терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує, що така доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Водночас суд виходить із необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання чи схиляння їх до зміни даних ними показань на стадії досудового розслідування, оскільки останні судом не допитувалися.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, визначених статтею 177 КПК України, для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Відтак, суд доходить переконання, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

При розгляді клопотання прокурора судом не встановлено обставин, які б виключали перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, такий виключає можливість перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню його від суду, тобто підстави для продовження запобіжного заходу виді тримання під вартою не відпали.

Враховуючи вищенаведене та ризики визначені ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що судовий розгляд неможливо завершити до закінчення строку тримання під вартою, суд приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити, такий з урахуванням його тривалості, обсягу доказів, не виходить за межі розумного строку.

Крім того, на переконання суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не здатен забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Даних про те, що обвинувачений ОСОБА_4 за станом здоров`я чи з інших причин не може утримуватися під вартою судом не встановлено.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки вчинено кримінальне правопорушення, що спричинило смерть людини, суд вважає за необхідне при продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати ОСОБА_4 розмір застави.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість підстав для застосування запобіжного заходу, виконуючи функцію суворого судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, вислухавши думку учасників судового провадження щодо клопотання прокурора, суд прийшов до висновку про доцільність продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Керуючись 183, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 шістдесят) днів, тобто до 10.03.2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченому який перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1