КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/832/2024 Категорія: ч. 2 ст. 286-1 КК України
ЄУН: 369/1563/22 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0002692, внесеного до ЄРДР 3 грудня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286-1 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2023 року,яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин Хмельницької області, громадянин України, який має повну середню освіту, одружений, зареєстрований та працює фізичною особою - підприємцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що 3 грудня 2021 року близько 01 години, діючи в порушення вимог пп. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, де зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_1 та здійснював рух проїзною частиною вулиці Київської зі сторони вулиці Громової в напрямку вулиці Дивовижної в с. Шевченкове Бучанського району Київської області. Проїжджаючи ділянку дороги навпроти будинку № 15 по вулиці Київській в с. Шевченкове, водій ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог п. 12.1 ПДР України, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його руху та безпечно керувати ним, проявляючи злочинну самовпевненість, на ділянці дороги, де проїзна частина має заокруглення, не обравши безпечну швидкість руху та не врахувавши дорожню обстановку і стан транспортного засобу, не проконтролював його рух, внаслідок чого автомобіль «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_1 виїхав за межі проїзної частини праворуч, де відбувся наїзд на перешкоду - металеву бар`єрну огорожу, яка встановлена вздовж правого узбіччя проїзної частини вулиці Київської відносно напрямку руху автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_9 отримав тілесне ушкодження у вигляді ампутації лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. «а» п. 2.9, п. 12.1 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньої-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник зазначає, що підставами оскарження вироку є неповний судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а саме, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, яка вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, а також на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та на визначення міри покарання; наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а саме невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з урахуванням призначеного покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Захисник в апеляційній скарзі зазначає, що не оскаржує сам факт події ДТП, але просить звернути особливу увагу на мотивування/доведеність кваліфікуючої ознаки інкримінованого злочину, а саме тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого та причинно-наслідковий зв`язок або його відсутність між первісними тілесними ушкодженнями, отриманими потерпілим безпосередньо під час ДТП, та подальшою ампутацією нижньої кінцівки потерпілого.

Апелянт наголошує, що з матеріалів справи вбачається, що єдиним доказом доведеності ступеню тяжкості тілесного ушкодження, отриманого ОСОБА_9 , є висновок експерта № 289/Е від 23-24 грудня 2021 року. Інші посилання у матеріалах справи та у вироку суду першої інстанції на будь-які докази ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого відсутні. Разом з тим, на переконання захисника, даний письмовий доказ цілком протирічить іншим, здобутим у справі, доказам, а зміст дослідної частини висновку експерту протирічить наведеним експертом підсумкам: експерт протирічить сам собі, оскільки пацієнт - потерпілий по справі, дійсно був госпіталізований до медичного закладу вночі 3 грудня 2021 року з травматичним пошкодженням лівої кінцівки, мав покази для складного комплексу хірургічного втручання - аутовенозне протезування підколінної артерії та підколінної вени лівої нижньої кінцівки, проведення МОС (металоостеосінтез) лівого стегна та гомілки, що мало під собою медичне підґрунтя, адже кінцівка не була травматична відокремлена/ампутована станом на час госпіталізації, малися усі медичні покази до порятунку кінцівки, що і було зроблено силами медиків. Саме хірургічна ампутація, а не травматична ампутація була проведена лише через більш ніж дві доби, а саме вдень 5 грудня 2021 року. Покази до такої, саме хірургічної, ампутації кінцівки хворого залишилися поза увагою як експерта, так і суду. На вирішення експерта з невідомих причин не був поставлений вичерпний та коректний перелік питань, щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між первісно отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями та кінцевою хірургічною операцію - саме хірургічною ампутацію лівої нижньої кінцівки потерпілого, що дає обґрунтовані підстави вбачати недоведеним та не обґрунтованим кваліфікацію інкримінованого злочину.

Як зазначає захисник, експертом взагалі не досліджувався перебіг подій та хвороби, не досліджено травми та їх характер, отримані саме на місці та під час ДТП, не досліджено перебіг подій щодо евакуації хворого з місця ДТП, надання/ненадання кваліфікованої та невідкладної медичної допомоги безпосередньо після ДТП, не встановлено проведених медичних заходів до моменту потрапляння травмованого до стаціонарного медичного закладу, не надано останнім оцінку за критеріями кваліфікованості та невідкладності таких заходів, не надано оцінку стратегії, коректності та результативності подальшого лікування хворого в умовах стаціонару, не досліджувалися наявність ускладнень та або наявність медичних помилок під час лікування, не досліджено історію хвороби, тобто всі об`єктивні обставини, які, на думку захисту і потягли за собою такі тяжкі наслідки як позбавлення потерпілого нижньої кінцівки. Захисник не вбачає прямого причинно-наслідкового зв`язку між первинними тілесними ушкодженнями та хірургічною ампутацію нижньої кінцівки потерпілого та вважає, що як експерт, так і суд першої інстанції підійшли до вивчення даного питання поверхово, формалізувавши опосередкований та неповний висновок експерта на користь позиції обвинувачення, не розібралися у ланцюгу причинно-наслідкових подій, дійшли хибних висновків або з причин недостатності об`єктивних даних або з причин небажання поглиблюватися в історію хвороби потерпілого, фактичний та хронологічний перебіг подій.

Зазначена позиція з цього приводу, на переконання захисника, підтверджується також письмовим доказом у справі у вигляді виписки з медичної картки стаціонарного хворого №130789, де зазначається первісний діагноз потерпілого, який жодним чином не пов`язаний з подальшим перебігом подій та хірургічною ампутації кінцівки.

Відсутність факту травматичної ампутації кінцівки саме під час ДТП опосередковано також підтверджується рапортами поліції, прямо підтверджується показаннями самого потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 .

Аналізуючи вищевикладене та докази, існуючі в матеріалах справи, захисник вважає, що первинні травми, отримані безпосередньо під час ДТП, не відносяться до тяжких тілесних ушкоджень; при потраплянні до стаціонарного медичного закладу після ДТП у потерпілого наявні всі медичні покази для врятування кінцівки - проведений складний комплекс хірургічних втручань, спрямованих на одужання потерпілого; подальша хірургічна операція щодо ампутації кінцівки потерпілого не пов`язана з первісними травмами, проведена значно пізніше; не встановлено та не доведено прямого причинно-наслідкового зв`язку між первинними травмами та позбавлення хворого кінцівки. Висновок експерта № 289/Е від 23-24 грудня 2021 року поверхневий та такий, що протирічить іншим зібраним по справі доказам, зміст дослідної частини висновку експерту протирічить наведеним експертом підсумкам. Даний письмовий доказ, в супереч вимогам 94 КПК України, беззаперечно прийнято до уваги судом без належної критичної оцінки з точки зору належності, допустимості, достовірності, та в сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, хоча даний доказ не має наперед встановленої сили перед іншими доказами по справі; наявна прірва невстановлених досудовим розслідуванням та судом першої інстанції обставин, які мали місце за часом і за змістом з моменту ДТП до моменту хірургічної ампутації кінцівки потерпілого; факт хірургічної ампутації кінцівки потерпілого хибно та помилково визнається судом першої інстанції як кваліфікуюча ознака за критерієм наявності у потерпілого тяжких тілесних ушкоджень, які утворилися внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, захисник не погоджується з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого, вважає міркування суду стосовно заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому не доведеними.

Крім того, як зазначає апелянт, судом не перевірено низку обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме: точний час вчинення кримінального правопорушення, оскільки з показань обвинуваченого та потерпілого, враховуючи рапорт співробітника поліції, вбачається, що час, зазначений в обвинувальному акті, а в подальшому і у вироку суду першої інстанції - близько 01 години 3 грудня 2021 року не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки ДТП сталося близько опівночі, після чого особисто обвинувачений викликав карету швидкої допомоги, яка прибула до місця пригоди приблизно за 15 хвилин та після прибуття останньої та тривалої, протягом майже 40 хвилин, спроби витягти потерпілого з пошкодженого авто, медичні працівники викликали поліцію на місце ДТП о 01.09 год., тобто фактично через годину; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, в контексті правової кваліфікації за критеріями заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не встановлювався; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, а саме, судом першої інстанції повністю проігноровано низку фактів та доказів у справі: у вироку не зазначено та не враховано факту добровільної компенсації з боку ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого, про що неодноразово наголошували як сам потерпілий, так і обвинувачений, не враховано факт відсутності претензій/цивільного позову з боку потерпілого на час судового слідства;

у вироку, всупереч обвинувальному акту та позиції підзахисного протягом судового слідства, хибно стверджується, що підсудний щирого каяття не виявив, тобто, суд першої інстанції фактично погіршив становище ОСОБА_6 відносно обсягу обвинувачення; у вироку суду не проаналізована, а лише констатується без висновків позиція потерпілого, позитивні характеристики обвинуваченого, його активна громадянська позиція, сталі соціальні зв`язки та перебування на утриманні неповнолітньої дитини, що потягло за собою хибне твердження суду про відсутність обставин, що пом`якшують покарання, цілком проігноровано низка письмових доказів на підтвердження зазначених обставин.

В той же час, як стверджує захисник, під час ухвалення вироку у суду першої інстанції було достатньо підстав та доказів на підтвердження якнайменш 3-х або 4- х пом`якшуючих покарання обставин, з огляду на положення п.п. 1, 2, 2-1 4.1, ч.2 ст. 66 КК України. В свою чергу, ігнорування обставин та доказів, які пом`якшують покарання, позбавило можливості суд застосувати відносно ОСОБА_6 положення ст. 69 КК України, тобто, призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті), а також позбавило можливості не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування, що істотно погіршило становище підзахисного в контексті суворості покарання.

Потерпілий, обвинувачений та захисник, належним чином повідомлені про день, час та місце проведення апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подали.

Вислухавши думку прокурора щодо можливості проведення судового засідання за відсутності вказаних осіб, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого, захисника та обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, повторно дослідивши наявні у справі письмові докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, серед іншого, скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:

1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

За змістом положень ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове рішення ухвалено незаконним складом суду; судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; порушено правила підсудності; у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо підстав скасування вироку та призначення нового судового розгляду, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для постановлення такого рішення, а, відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги захисника, то колегія суддів доходить такого висновку.

Суд першої інстанції згідно з положеннями ст. 337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені в судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, які взаємодоповнюються між собою, узгоджуються та підтверджуються у сукупності та яким дана належна оцінка у вироку, у зв`язку з чим, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено та знайшло своє відображення і в апеляційній скарзі захисника, що стороною захисту не заперечуються обставини ДТП, внаслідок якої потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження, що також не оспорюється й захисником в апеляційній скарзі.

Разом з тим, за змістом показань обвинуваченого в судовому засіданні 3 лютого 2023 року, зафіксованому на технічному засобі фіксування судового засідання, ОСОБА_6 показав, що він працював з ОСОБА_9 , який є його кумом. Працює він неофіційно, підробіток. ОСОБА_10 зателефонували знайомі та запросили на шашлик. Він днем відвіз кума до хлопців, а сам повернувся працювати. Після цього ввечері, десь о 12 год., він поїхав забирати ОСОБА_9 , але була ожеледиця, холодно, він був у кофті та жилетці, автомобіль на повороті занесло, він не справився з керуванням автомобіля, відбулось зіткнення автомобіля з металевим відбійником, внаслідок чого був травмований ОСОБА_11 . Кум йому сказав, що дуже болить нога. Він викликав швидку, о 02.15 год. Коли приїхала швидка, пізніше приїхала поліція. Він сидів в автомобілі поліції. Потім його покликали, були якісь свідки. Що це за свідки та звідки, він не знає. Йому нічого не роз`яснювали. Дали прибор, щоб продути. Звідки дістали прибор, не пам`ятає. Ніхто нічого йому не роз`яснював. Чи називали ознаки алкогольного сп`яніння, не пам`ятає. Він продув. Як пам`ятає, на місці результат Драгера був 1,36‰ . Він знає, що це означає стан алкогольного сп`яніння. Працівникам поліції не пам`ятає, чи повідомляв, що не вживав алкоголь. Потім чекали, потім поїхали до лікарні, де він ще раз продув. Почекали трохи, і він ще раз продув. Результат в лікарні пам`ятає 2,09‰, вони декілька разів перероблювали, бо думали, що якийсь технічний збій, бо на місці ДТП було менше, ніж показало в лікарні. Потім через деякий час він знову задув Драгер. Він не пам`ятає, чи говорив у лікарні, що не погоджується з цим. Не визнає, що перебував у стані алкогольного сп`яніння. Цілий день працював з алкідними фарбами. З відео видно, що він адекватно себе поводить, не виявляє ознак алкогольного сп`яніння. Після огляду вийшов з лікарні, поїхав додому. Поспав годинки дві та поїхав до ОСОБА_12 в лікарню. Він не звертався з приводу проведеного йому огляду, бо, як йому пояснив слідчий в лікарні, у кума дуже нога понівечена, що кум у лікарні без нагляду, а наші лікарі, так як біля кума нікого немає, можуть і ампутувати ногу. В результаті куму ампутували ногу. Як пояснив лікар, із-за великої крововтрати куму дали препарат, який направляє всю кров до серця. Ногу куму пришили, нога була при ньому, але із-за цього препарату кров в кінцівки не поступала, тому ампутували.

Він жалкує, що так трапилось. Не відчував себе п`яним, тому сів за кермо. Вважає, що причиною ДТП стало те, що він не впорався з керуванням та ожеледиця, внаслідок якої він не впорався з керуванням. Там була велика яма, в яку він влетів. Була перша ожеледиця. Вибрана ним швидкість була безпечна. Швидкість не перевищував. Комплексно вплинуло на те, що сталася аварія.

Куму допомагав та допомагає, відшкодовував все, медикаменти, була пригнана куму машина на автоматі, щоб він себе нормально почував. У той день алкогольні напої не вживав. Водійський стаж з 18 років. Просив не позбавляти його волі, врахувати, що на його утриманні перебуває неповнолітній син, після повномасштабного вторгнення росії в Україну він займається волонтерською діяльністю, транспортував автомобілі для фронту, всіляко підтримує потерпілого та надає йому фінансову допомогу.

За змістом рапорту, по лінії 102 надійшло повідомлення про те, що ДТП з потерпілим, дата скоєння 3 грудня 2021 року о 01.07 год., на в`їзді в Білогородку від КП 1,5 км авто в`їхало у відбійник 1 потерпілий, в свідомості. Заявник ОСОБА_13 (з органів охорони здоров`я) (ас. 73).

Відповідно до даних, зафіксованих у витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0002692 3 грудня 2021 року о 12.50 год. внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286-1 КК України, з викладенням обставин: 3 грудня 2021 року о 1 год. в селі Шевченкове (Білогородської ОТГ) Бучанського району Київської області, по вул. Київській, 15, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», р/н НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння (1,95‰), під час руху виїхав за межі проїзної частини праворуч, де скоїв наїзд на металевий відбійник. Внаслідок ДТП пасажир ОСОБА_9 , отримав попередньо перелом лівої ноги, доставлений у Київську обласну клінічну лікарню (ас. 72).

Згідно з протоколом огляду місця події від 3 грудня 2021 року, схеми до нього та фототаблиці, зафіксовано кінцеве положення автомобіля «Volkswagen Transporter», р/н НОМЕР_1 , який зупинився на узбіччі на початку металевого відбійника так, що металева дуга відбійника, пройшовши крізь праву передню фару транспортного засобу, пронизала салон автомобіля в місці переднього пасажирського сидіння, де перебував ОСОБА_9 , та зафіксовано, що ДТП відбулось на незначній відстані від заокруглення дороги (ас. 78-84).

При цьому колегія суддів звертає увагу, що огляд місця події відбувався за участю понятих та ОСОБА_6 , які підписали вказаний протокол без будь-яких зауважень, заперечень. Будь-які дані про те, що станом на час ДТП на проїзній частині була ожеледиця, даний протокол не містить. Більш того, у протоколі в графі «вид і стан покриття» вказано : асфальтована, суха.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-21/60822-ІТ від 13 січня 2022 року автомобіль «Volkswagen Transporter», р/н НОМЕР_1 , не мав несправностей, які б могли стати причиною ДТП (ас. 103-106).

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/111-21/62976-ІТ від 17 січня 2022 року водій ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 та пп. «б» п. 12.9 ПДР України. За даних дорожніх умов при заданому комплексі вихідних даних з технічної точки зору в діях водія вбачаються невідповідності у виконанні вимог п. 12.1 та п.п. б п.12.9 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (ас. 116-121).

Відповідно до даних роздруківки проходження ОСОБА_6 3 грудня 2021 року о 02.18 год. огляду на стан сп`яніння на місці ДТП за допомогою приладу Алкотест 6820 результат 1,95‰ (ас. 86).

За змістом Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 352 від 3 грудня 2021 року, лікарем оглянутий ОСОБА_6 , який під час огляду пояснив лікарю про те, що 3 грудня 2021 року після 00.00 год. вживав алкоголь, за результатами огляду за допомогою приладу Алкотест 6820 о 03.55 год. - 2,04‰, повторно о 04.15 год. - 2,08‰ (ас. 90-91).

Згідно з даними виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 130789 на ОСОБА_9 . 3 грудня 2021 року ОСОБА_9 доставлений бригадою КШД до лікарні. Виписаний 22 грудня 2021 року. Повний діагноз: неповна травматична ампутація лівої н/к на рівні коліна з відривом підколінної артерії та вени. Гостра ішемія лівої н/к 2б. Гіповолемічний шок III ст.

3 грудня 2021 року проведено аутовенозне протезування підколінної артерії та підколінної н/к. МОС АЗФ лівого стегна та гомілки. У зв`язку з незворотними змінами тканин ступні та гомілки прийнято рішення виконання операції 5 грудня 2021 року - ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна (ас. 110).

Відповідно до висновку експерта № 289/Е від 23-24 грудня 2021 року згідно наданої медичної документації у гр. ОСОБА_9 мали місце ушкодження у вигляді ампутації лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна. Описане ушкодження утворилось від дії тупого(их) предмету(ів), по давності може відповідати строку і обставинам, вказаним у постанові, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння (ас. 113-115).

Суд першої інстанції, дослідивши надані в розпорядження суду докази та оцінивши їх з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні доведена, оскільки він 3 грудня 2021 року, нехтуючи вимогами пп. «а» п. 2.9 ПДР України, сів за кермо технічно справного автомобіля «Volkswagen Transporter», р/н НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння та в такому стані, рухаючись з порушенням п. 12.1 ПДР України з небезпечною швидкістю, втратив керованість транспортним засобом та допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини, де відбулось зіткнення з нерухомим об`єктом, внаслідок якого потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Доводи захисника про те, що єдиним доказом доведеності ступеню тяжкості тілесного ушкодження, отриманого ОСОБА_9 , є висновок експерта № 289/Е від 23-24 грудня 2021 року, є непереконливими, оскільки спростовуються як показаннями обвинуваченого під час судового розгляду справи, так і даними медичної документації, на підставі якої проведена судово-медична експертиза, за результатами якої судово-медичний експерт вищої категорії, стаж роботи якого за фахом понад 30 років, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, зробив висновок про тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілого.

При цьому колегія суддів враховує, що стороною захисту під час судового розгляду кримінального провадження будь-яких клопотань з приводу роз`яснення висновку експерта або виклику та допиту експерта в судовому засіданні, згідно з даними технічної фіксації, не заявлялось.

Крім того, на переконання колегії суддів, є непереконливими доводи захисника про те, що судом не перевірено низку обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме: точний час вчинення кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений вказував, що поїхав забирати ОСОБА_12 після 12 години ночі; згідно з даними рапорту о 01.07 год. вже відбувся телефонний дзвінок на лінію 102 від лікаря, та за змістом вироку зазначено час ДТП - приблизно о 1 год., що, на думку суду, жодним чином не впливає на фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень п. 8 Розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України 9 листопада 2015 року (зі змінами), у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Згідно з наявними у кримінальному провадженні доказами за результатами огляду ОСОБА_6 на стан сп`яніння у медичному закладі обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.

За встановлених обставин колегія суддів вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що судом не враховано та не встановлювалось вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, а саме, судом першої інстанції повністю проігноровано низку фактів та доказів у справі: у вироку не зазначено та не враховано факту добровільної компенсації з боку ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого, не враховано факт відсутності претензій/цивільного позову з боку потерпілого на час судового слідства; всупереч змісту обвинувальному акту та позиції підзахисного протягом судового слідства, у вироку хибно стверджується, що він щирого каяття не виявив, позитивні характеристики обвинуваченого, його активна громадянська позиція, сталі соціальні зв`язки та перебування на утриманні неповнолітньої дитини, що потягло за собою хибне твердження суду про відсутність обставин, що пом`якшують покарання, то, на думку колегії суддів, такі доводи є непереконливими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги дотримані.

Так, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого діяння за ч. 2 ст. 286-1 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, оскільки обвинувачений шкодував про вчинене, проте щирого каяття не виявив, а вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, в даному випадку є кваліфікуючою ознакою складу кримінального правопорушення за ст. 286-1 КК України; позицію потерпілого, позитивні характеристики обвинуваченого, його активну громадянську позицію, сталі соціальні зв`язки та перебування на утриманні неповнолітньої дитини, які не мають перевагу перед ч. 1 ст. 75 КК України, якою визначено, що суд не має право звільняти особу з випробуванням у випадку засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

За результатами судового провадження суд дійшов висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної статті з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та акцентує увагу на тому, що судом при вирішенні питання призначення покарання обвинуваченому враховані й ті обставини, на неврахування яких посилався захисник в апеляційній скарзі.

Щодо невизнання судом обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття та незгода з таким висновком суду сторони захисту, то колегія суддів наголошує, що щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження (постанова Верховного Суду у справі № 199/6365/19).

За змістом показань обвинуваченого встановлено, що він жалкує про те, що відбулось, проте, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин визнає частково, заперечуючи як факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, так і факт порушення ним ПДР України, що і призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження, і вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги захисника про наявність щирого каяття.

Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги, діючим законодавством не передбачений обов`язок суду у кримінальних правопорушеннях, які не містять матеріальний склад кримінального правопорушення, за відсутності цивільного позову з боку потерпілого, встановлювати вид та розмір заподіяної шкоди, оскільки відповідно до вимог ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що під час судового розгляду, згідно з даними технічним засобу фіксування судового засідання, судом з`ясовувалось питання відшкодування шкоди, що знайшло своє відображення й у змісті вироку.

Також колегія суддів враховує, що санкція ч. 2 ст. 286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років.

Таким чином суд першої інстанції призначив обвинуваченому мінімальний розмір покарання, передбачений санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК України.

На переконання колегії суддів, є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про можливість призначення обвинуваченому покарання з застосуванням ст. 69 КК України.

Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винуватій особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК.

Приписи ст. 69 КК про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2023 року, справа № 606/1059/22).

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, те, що обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом, чим поставив у небезпеку не лише своє життя, а й потерпілого, який перебував з обвинуваченим в автомобілі, та інших учасників дорожнього руху, грубо порушив правила дорожнього руху, допустив ДТП, в результаті якого потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження, колегія суддів доходить висновку, що наведені захисником обставини, які, на думку апелянта, давали підставі для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, не мають вирішального значення і не є достатніми мотивами для обґрунтування висновку про застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення у сфері безпеки руху.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286-1 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4