Справа №581/623/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/802/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення встановлених законодавством вимог пожежної або техногенної безпеки
УХВАЛА

Іменем України

06 грудня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 581/623/22 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 13.01.2023 щодо відмови у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та закрити кримінальне провадження № 0000240 від 21.11.2017 за ч. 1 ст. 270 КК у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки органом досудового розслідування в межах даного кримінального провадження проведений значний обсяг слідчих дій, в результаті яких не встановлено особу, причетну до вчинення кримінального правопорушення, водночас строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, за фактом якого проводилося досудове розслідування сплинув. За змістом ст. 284 КПК за наявності передбачених законом умов для закриття кримінального провадження з цих підстав таке закриття є обов`язком суду.

28.12.2022 до Липоводолинського районного суду Сумської області надійшло клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0000240 від 21.11.2017 за ч. 1 ст. 270 КК порушеного за фактом пожежі будинку, належного ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдано майнову шкоду у великому розмірі, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК, і не встановленням особи, причетної до його вчинення.

13.01.2023 ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області у задоволенні вказаного клопотання прокурора було відмовлено. Своє рішення суд умотивував тим, що слідчими та прокурором не вжито усіх дієвих процесуальних дій щодо встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за фактом якого проводилося досудове розслідування.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не прибув, з клопотанням про відкладення судового розгляду справи до апеляційного суду не звертався, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність потерпілого, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК, згідно якої на території України цей порядок визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Завданнями кримінального провадження згідно ст. 2 КПК, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права (п. 1), законність (п. 2) та диспозитивність (п. 19), згідно яких кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 1-2 ст. 8 КПК). Під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК. У разі якщо норми КПК суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. У випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК (ч. 1, 3-6 ст.9 КПК).

Коституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 пп. 5.4 п. 5).

В справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Оthers v. Тhe United Kingdom, від 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

У своїх інших рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 31 в справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), у п. 109 в справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova), у п. 53 в справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine) та у п. 19 в справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine).

Відповідно п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, а згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Здійснивши розгляд клопотання прокурора, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0000240 від 21.11.2017 за ч. 1 ст. 270 КК через неповноту досудового розслідування у кримінальному провадження.

Так, як убачається з матеріалів кримінального провадження № 0000240 від 21.11.2017 відомості до ЄРДР внесені за ч. 1 ст. 270 КК за фактом пожежі будинку, належного ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , чим було завдано майнову шкоду у великому розмірі, що мало місце 21.11.2017.

В ході проведення досудового розслідування було проведено ряд слідчих та процесуальних дій, спрямованих на розкриття кримінального правопорушення, зокрема, допитувався потерпілий та свідки, надавалися вказівки та доручення на проведення слідчих дій, проводився ряд експертиз, однак встановити особу, причетну до вчинення вказаних кримінальних правопорушень не виявилось можливим, підозра жодній особі не повідомлена.

Разом з тим, як вірно встановлено суддею суду першої інстанції, починаючи з липня 2022 року і до часу звернення прокурора до суду із відповідним клопотанням про закриття кримінального провадження жодних слідчих дій не проводилося, включаючи нявну процесуальну необхідність проведення одночасних допитів потерпілого зі свідками, які на думку ОСОБА_9 , причетні до вчинення злочину, який розслідується в межах кримінального провадження, ґрунтовної перевірки іншими доказами показань цих свідків, уточнення показань певних свідків, які бачили явища схожі на мерехтіння світла всередині належного ОСОБА_9 будинку напередодні пожежі в будинку.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Євген Петренко проти України» (заява № 55749/08 від 29.01.2015), п. 65 «…для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості». В іншому своєму рішенні (п. 40) ЄСПЛ у справі «Юрій Іларіонович Щокін проти України» (заява № 4299/03) «…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності» (справи «Начова та інші проти Болгарії» (Natchova et autres c. Bulgarie), п. 113; «Рамсахай та інші проти Нідерландів» (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), п. 324).

Органом досудового розслідування не було вжито належних заходів для встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність закриття провадження саме на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Таким чином, оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим та належним чином умотивованим, внаслідок чого ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 13.01.2023 щодо відмови у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0000240 від 21.11.2017 за ч. 1 ст. 270 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4