ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000052 від 11.05.2018 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Садгірського районного суду м.Чернівці від 22.06.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України уродженця с.Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, на час вчинення кримінального правопорушення військовослужбовця за контрактом військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Вироком Садгірського районного суду м.Чернівці від 22.06.2023 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України (в редакції КК України від 18.04.2018) та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередньо обрану у вигляді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказаний вирок захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині призначеного покарання, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки.

Вважає, що вирок районного суду не відповідає вимогам ст.370 КПК України та ст.65 КК України.

Посилається на те, що ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності визнав свою вину у повному обсязі, щиро розкаявся, сам з`явився до ДБР та активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не перебуває на обліках та має позитивні характеристики.

_________________________________________________________________________

ЄУНСС 726/1356/23 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Номер провадження 11-кп/822/318/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

На думку захисника, покарання з іспитовим строком буде справедливим, необхідним і достатнім для досягнення основної мети покарання.

На апеляційну скаргу захисника прокурором ОСОБА_9 подано заперечення, в якому прокурор просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, наводячи власні доводи на спростування вимог апелянтки.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно вироку суду, обвинувачений солдат ОСОБА_7 , проходячи військову службу за контрактом на посаді стрільця-помічника гранатометника гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, п. 3 ч. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір ухилитися від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , о 08 год. 00 хв. 28 квітня 2018 року не з`явився вчасно на службу з чергової відпустки до військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував за місцем свого тимчасового проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , а надалі за місцем свого постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд не пов`язаний з проходженням військової служби.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.408 КК України (в редакції КК України від 18.04.2018), а саме: дезертирство, тобто нез`явлення на службу з відпустки з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника і просив залишити без змін вирок районного суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим за місцем попереднього ув`язнення про дату і час апеляційного розгляду, не подавав клопотання про участь у судовому засіданні, а тому на підставі ч.4 ст.401 КПК України апеляційним судом не викликався.

Мотиви Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах поданих апеляційних скарг, заслухавши учасників апеляційного провадження в судових дебатах, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає вирок суду в межах апеляційних скарг.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеність його винуватості у вчиненому кримінальному правопорушенні апелянтом не оспорюється, то ці обставини колегією суддів в апеляційному порядку не перевіряються.

Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_7 за ч.3 ст.408 КК України (в редакції КК України від 18.04.2018), колегією суддів встановлено наступне.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні вироку вказаних вимог дотримався.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст. 65 КК України передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримуючись загальних засад призначення покарання у відповідності до ст.65 КК України, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин.

З відомостей про особу обвинуваченого вбачається, що він раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні одну неповнолітню дитину, батьком якої є, позитивно характеризується за місцем проживання, у суді першої інстанції свою вину визнав повністю.

Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно ст.66 КК України, визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, не встановлено.

Врахувавши зазначені вище відомості, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про можливість застосування при призначенні покарання ОСОБА_7 положень ст.69 КК України та призначив йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.3 ст.408 КК України (в редакції КК України від 18.04.2018), у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції та вважає, що обрані судом вид та міра покарання відповідають вимогам закону та особі обвинуваченого.

Водночас, посилання захисника на необхідність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не знаходять свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Слід зауважити, що ОСОБА_7 постановою слідчого від 29 жовтня 2019 року був оголошений у розшук та був затриманий 22 травня 2023 року, тобто, протягом тривалого часу після вчинення злочину намагався уникнути кримінальної відповідальності.

Колегія суддів також враховує характер вчиненого кримінального правопорушення, строк ухилення від проходження військової служби, зокрема, той факт, що навіть після 24.02.2022 обвинувачений протягом тривалого часу продовжував переховуватися від органу досудового розслідування, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення.

Окрім цього, у своїй апеляційний скарзі захисник посилається на сімейний стан обвинуваченого, його позитивну характеристику, відсутність судимостей, обставини, що пом`якшують покарання.

Разом з тим, всі ці обставини повністю враховані судом при ухваленні вироку і стали підставою для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачене санкцією за ч.3 ст.408 КК України (в редакції КК України від 18.04.2018).

Наведення захисником тих самих обставин справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до ОСОБА_7 як положень ст. 69 КК, так і положень ст. 75 КК України при призначенні покарання, на переконання апеляційного суду є недостатнім.

Одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням покарання та звільненням особи від його відбування за вчинення тяжкого злочину, має мати для цього достатні підстави, яких колегія суддів у цьому кримінальному провадженні не вбачає, а захистом під час апеляційного розгляду доведено не було.

Також захисником надано до апеляційного суду копію трудової книжки ОСОБА_7 , однак не надано обґрунтування, яким чином цей документ свідчить про необхідність звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням.

Таким чином, покарання призначене районним судом, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів, відповідно до вимог статей 50, 65 КК, а тому підстав для зміни вироку через неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину й особі обвинуваченого колегія суддів не встановила.

Діючи в межах своїх дискреційних повноважень, районний суд ухвалив законний та обґрунтований вирок, обравши саме ті вид та міру кримінальної відповідальності, що відповідають обставинам справи та особі обвинуваченого, належним чином вмотивувавши своє рішення.

За наведених обставин, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Садгірського районного суду м.Чернівці від 22.06.2023 щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.408 КК України (в редакції КК України від 18.04.2018) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

04.10.2023 року

(дата засвідчення копії)