Дата документу 25.10.2023 Справа № 320/1199/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 320/1199/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1279/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн-сервісу відеозв`язку EASYCON,

адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн-сервісу відеозв`язку EASYCON,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 25 жовтня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, до затримання працюючого помічником машиніста у Мелітопольському локомотивному депо ПАТ «Придніпровська залізниця», одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою колегії суддів Запорізького апеляційного суду від 05.06.2023 р. скасовано вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07.02.2022 р., яким ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.09.2022 № 49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, незаконний вплив на потерпілу у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2023 року клопотання прокурора задоволено, ОСОБА_8 продовжено тримання під вартою до 11 листопада 2023 року включно. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого звинувачення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду про продовження строку тримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій зазначає про те, що не був ознайомлений з клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою, що вважає істотним порушенням вимог КПК України, на які суд не звернув увагу.

На думку обвинуваченого, прокурор не довів наявність ризиків за приписами ч. 1 ст. 177 КПК України, а суд виніс необґрунтоване рішення, не дослідив в повному обсязі підстави для продовження строку дії запобіжного заходу.

Апелянт звертає увагу апеляційної інстанції на те, що місцевим судом не враховано наявність у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, працевлаштованість, а також позитивні характеристики з місця проживання та роботи, на обліку у лікарів у психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий і не несе соціальну небезпеку.

ОСОБА_8 вказує на тривалість необґрунтованого та недоцільного перебування під вартою, що негативно впливає на стан його здоров`я.

Крім того, зазначає про наявність друзів у м. Дніпро, які згодні надати йому своє житло у випадку зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Просить скасувати ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2023 р., застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту в нічний час.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу. Зазначив про те, що ухилятися від суду не має сенсу, потерпіла та свідки не з`являються на судові засідання. Звернув увагу суду на те, що у м. Дніпро має друга, який згоден надати йому житло у випадку зміни запобіжного заходу.

Адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, мотивуючи тривалістю перебування ОСОБА_8 під вартою та відсутністю доказів й свідки по справі.

Прокурор ОСОБА_6 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, зазначивши про те, що ризики, які існували на момент застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, після передачі справи на новий розгляд відновилися, а застосування альтернативного запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідаючи на доводи апелянта про порушення прокурором вимоги ст. 184 КПК України щодо вручення копії клопотання обвинуваченому, судова колегія виходить із наступного.

Статтею 331 КПК України регламентовано порядок обрання, скасування, зміни або продовження запобіжного заходу в суді.

Зокрема, частина 3 цієї статті передбачає, що залежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При цьому, вимога ч. 2 ст. 184 КПК України щодо вручення копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу стосується включно тих клопотань, які подаються слідчому судді під час досудового розслідування. Питання ж доцільності продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу під час судового розгляду суд розглядає за правилами, регламентованими під час судового розгляду кримінального провадження.

Матеріали провадження містять відповідне клопотання, а запис судового засідання засвідчує розгляд даного клопотання за участю обвинуваченого та його захисника.

Отже, доводи апелянта щодо порушення прокурором норм КПК України в цій частині слід визнати неспроможними.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення, яке має на меті досягнення дієвості цього провадження та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, судом першої інстанції враховано, крім тяжкості діяння, яке інкримінується ОСОБА_8 , дані про його особу та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Так, висновки про продовження існування ризиків та неможливості запобігання їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до положень ч. 6 ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні на користь висновку про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.

Однак, тяжкість висунутого обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою.

Надаючи оцінку ризику можливості переховування від суду, місцевим судом небезпідставно взято до уваги місце проживання обвинуваченого у м. Мелітополь, яке на даний час перебуває на непідконтрольній території України у зв`язку з тимчасовою окупацією, а також обставини інкримінованого обвинувачення у вбивстві своєї дружини, що засвідчує відсутність наразі стійких соціальних зв`язків, та вказує на високу ймовірність ухилення ОСОБА_8 від суду з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, є актуальним на теперішній час.

З урахуванням стадії судового розгляду, на якій перебуває кримінальне провадження на даний час, обставин вчинення інкримінованого злочину, а також обізнаність обвинуваченого про анкетні дані та адресу потерпілої, яка на сьогодні не допитана судом та є рідною сестрою його померлої дружини, апеляційний суд вважає триваючим ризик можливості незаконного впливу на потерпілу, у випадку перебування ОСОБА_8 на свободі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час продовжують існувати і є вагомими щодо висновку про доцільність подальшого застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності доказів існування ризиків за ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про недоведеність ризику вчинення нового злочину обвинуваченим, з огляду на відсутність у нього притягнень до кримінальної відповідальності в минулому.

Доводи апелянта щодо наявності у нього міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання, а також необґрунтованості доказів і обставин, які свідчать про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія вважає неспроможними.

Так, суду не надано доказів на підтвердження міцних соціальних зв`язків. Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді триманні під вартою, судом враховано, що місце постійного проживання обвинуваченого знаходиться на непідконтрольній території, що в свою чергу не свідчить на користь застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання застосування до обвинуваченого альтернативного заходу, суд першої інстанції дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування внаслідок даних про особу обвинуваченого та інкримінованих йому фактичних даних.

Апеляційний суд погоджується з міркуваннями місцевого суду про відсутність підстав та вагомих аргументів на користь зміни заходу з тримання під вартою на домашній арешт чи особисте зобов`язання ОСОБА_8 . Не вбачається переконливих обставин, які б виправдовували застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Суд, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Колегія суддів не може ігнорувати сукупність даних щодо серйозності висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні умисного вбивства власної дружини, а також обставини, які передували цьому (неодноразове нанесення тілесних ушкоджень дружині), що свідчить про негативну поведінку обвинуваченого у побуті, підвищує суспільну значущість даної справи та додатково переконують у вірності прийнятого рішення.

Посилання апелянта на погіршення стану здоров`я не впливає на висновки суду щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у зв`язку з відсутністю документального підтвердження.

Отже, наведені вище обставини схиляють суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 11 листопада 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4