Дата документу 16.02.2024Справа № 554/8144/23
Провадження № 1-кс/554/1978/2024
У Х В А Л А

13 лютого 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000198 від 24 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

в с т а н о в и в:

Власник майна ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2023 року на належні йому системні блоки чорного кольору з написами «НКС» та «Kingston Fury».

В обґрунтування поданого клопотання зазначив, що метою зазначеного арешту було забезпечення проведення необхідних слідчих та інших процесуальних дій, чого нормами ч. 2 ст. 170 КПК України не передбачено, і в подальшому збереження речових доказів. При цьому 03 жовтня 2023 року слідчим СБУ в Полтавській області ОСОБА_3 винесено постанову про проведення комп`ютерно-технічної експертизи, в якій перед експертом поставлено завдання скопіювати із носіїв системних блоків певну інформацію і водночас надано дозвіл на використання руйнуючих методів дослідження, що, на думку заявника, не відповідає меті накладення арешту. З огляду на викладене, вважав, що потреба в подальшому застосуванні арешту вказаного майна повністю відпала, так як слідчим отримано відомості, які, на його думку, мають доказове значення у справі. При цьому вважав, що скасування спірного арешту на системні блоки за наведених обставин навпаки сприятиме їх збереженню.

В судовому засіданні володілець майна ОСОБА_4 підтримав клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити з наведених у ньому мотивів, додавши, що збереження арешту має негативні наслідки для нього, як власника.

Слідчий СБУ в Полтавській області ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що під словосполученням «руйнуючі методи дослідження», зазначеного у його постанові про призначення комп`ютерно-технічної експертизи, мається на увазі виключно надання експерту можливості зняття із системних блоків інформації, що може становити слідчий інтерес, із застосуванням будь-яких методів для цього, однак таких, які не впливають на цілісність речового доказу, його властивості та відповідне функціональне призначення. Ствердив, що арештоване майно зберігається органом досудового розслідування згідно вимог чинного законодавства України в належних для цього умовах і відповідний дозвіл на використання експертом руйнуючих методів дослідження в даному конкретному випадку не несе жодних негативних наслідків для цього майна у вказаному заявником розумінні, а отже, відповідає меті накладення арешту. При цьому зазначив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, встановлюються фактичні обставини розслідуваного злочину, арештовані системні блоки являються речовими доказами в кримінальному провадженні, так як відповідають критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України, з ними проводяться необхідні слідчі дії та експертні дослідження, в зв`язку з чим клопотання вважав передчасним й таким, що задоволенню не підлягає.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, а також матеріали кримінального провадження № 0000198 від 24 серпня 2023 року, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для його задоволення, виходячи з такого.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Статтями 7 і 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

При цьому обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Відповідно до ч. ч. 1 і 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами в розумінні статті 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з доводів клопотання заявника, слідчий суддя зазначає, що порядок зберігання речових доказів, а також коло осіб, на яких покладено обов`язок по забезпеченню належного їх зберігання, чітко визначені положеннями чинного законодавства України, як і передбачено випадки можливості передачі майна на відповідальне зберігання.

Так, відповідно до вимог статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу .

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: 1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; 4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» від 19 листопада 2012 року № 1104 затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, відповідно до положень якого умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання (пункт 5).

Відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є виключно слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження, як це слідує з пункту 8 названого Порядку .

Із системного аналізу вищенаведеного слідує, що речові докази повинні зберігатися в органу досудового розслідування протягом часу здійснення кримінального провадження і обов`язок контролю та належного зберігання речових доказів у провадженні покладено виключно на орган досудового розслідування.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що СВ УСБУ в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000198 від 24 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, за фактом перешкоджання мешканцями Полтавської області законній діяльності підрозділу Збройних сил України військовій частині, в особливий період, із застосуванням спеціального технічного обладнання.

Постановою слідчого від 23 вересня 2023 року вилучені системні блоки визнані речовими доказами в кримінальному провадженні.

Як вбачається з норм КПК України, одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені статтею 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень.

Заходами процесуального примусу, пов`язаними із обмеженням особистих або майнових прав особи, є арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Так, ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2023 року накладено арешт на майно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вилучене в ході обшуку в АДРЕСА_1 , зокрема на системні блоки чорного кольору із написом «НКС» та «Kingston Fury» до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

24 жовтня 2023 року ухвалою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2023 року, - без зміни.

Як вбачається зі змісту ухвал суду правовою підставою для накладення арешту на вказане майно було забезпечення його збереження, як речових доказів в кримінальному провадженні за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Законодавцем визначено, що арешт майна на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

При цьому стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу в кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення в подальшому.

Тобто, арешт майна із підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, являє собою по суті форму забезпечення доказів і, на відміну від інших встановлених законом підстав, не вимагає обов`язкового оголошення підозри в кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на вищевикладене, посилання заявника, які зводяться до неналежного зберігання його майна слідчим, не спростовують відповідності вилученого майна критеріям, встановленим для речових доказів, і на даній стадії провадження, на якій, з-поміж іншого, здійснюється співставлення отриманих органом досудового розслідування даних для досягнення завдань кримінального провадження, регламентованих статтею 2 КПК України, вилучення названих матеріальних об`єктів та утримання їх стороною обвинувачення власне й надасть можливість, шляхом їх ретельного огляду й дослідження, на виконання вимог статті 91 КПК України, встановити, співставити й у повній мірі перевірити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а заходом забезпечення цього і є їх арешт. Між тим, доводи володільця майна щодо фактичного знищення органом досудового розслідування системних блоків, шляхом застосування щодо них руйнуючих методів дослідження, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході судового розгляду клопотання та спростовані слідчим.

З огляду на це, зберігання на цій стадії зазначених речових доказів не у визначений слідчим суддею спосіб, зважаючи на їх вид, фактичні обставини розслідуваного провадження та наявність визначених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, не гарантуватиме в повній мірі збереження доказових властивостей арештованих системних блоків і достовірність даних, що в них містяться.

Таке обмеження, зважаючи на завдання, об`єм і складність кримінального провадження, на даному етапі досудового слідства є розумним та пропорційним меті кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя виходить і з того, що хоча за загальним правилом з плином часу та ходом досудового розслідування арешт майна може втрачати свою актуальність, спеціальні положення законодавства України щодо збереження речових доказів та вирішення питання про них, як і про скасування арешту майна, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд (ч. 4 ст. 174, ст. 374 КПК України), імперативно ґрунтуються на засаді безпосередності дослідження судом показань, речей і документів, що закріплено в статті 23 КПК України. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в речах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, позиція заявника, що оскільки з носіїв системних блоків скопійовано певну інформацію, то відсутня потреба в подальшому арешті майна, суперечить меті застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження в частині збереження речових доказів.

В свою чергу, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для забезпечення кримінального провадження та виконання його завдань, а також завдань арешту майна, визначених в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, встановлюються всі обставини розслідуваного кримінального правопорушення, враховуючи, що арештовані системні блоки мають статус речових доказів в кримінальному провадженні та в органу досудового розслідування наявна подальша необхідність в їх арешті в цілях кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт накладено обґрунтовано, з метою забезпечення збереження речових доказів, і потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, на цей час не відпала та продовжує існувати, в зв`язку з чим в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна слід відмовити за його передчасністю, оскільки відсутні відповідні умови, передбачені статтею 174 КПК України для скасування арешту майна.

Відповідно до правового висновку, викладеного колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 23 січня 2024 року у справі № 569/19829/21 (провадження № 51-1344км22), ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або про відмову у такому скасуванні призводить до таких же правових наслідків, як і ухвала про арешт майна або відмову в арешті майна, тому положення пункту 9 частини 1 статті 309 КПК України у їх взаємозв`язку із статтями 170, 173, 174 КПК України передбачають право на апеляційне оскарження не лише ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, а також і ухвали про скасування або про відмову у скасуванні арешту майна.

Керуючись ст. ст. 174 і 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000198 від 24 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 16 лютого 2024 року о 14 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_6