Провадження № 11-кп/824/5588/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , із визначенням розміру застави,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 15 грудня 2023 року включно. У разі внесення застави в розмірі 805200 гривень, на спеціальний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві та надання документа, що це підтверджує, ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти з роз`ясненням зобов`язання прибувати за кожною вимогою суду, а також з покладенням на нього строком на 2 місяці з моменту звільнення з-під варти наступних обов`язків: не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утриматися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному провадженні, здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Таке рішення, суд мотивував наявністю підстав для обґрунтованої підозри щодо причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень в сукупності з даними, що характеризують особу останнього, а саме вік та стан здоров`я, з огляду на ступінь тяжкості правопорушень та вид і розмір покарання, яке може загрожувати в разі визнання обвинуваченого винуватим, та прийшов до висновку про те, що наведені обставини збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не продовживши тримання обвинуваченого під вартою, так як достатні стримуючі фактори, які би свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.

Також, беручи до уваги відсутність доказів офіційного джерела доходу та наявності міцних соціальних і сімейних зв`язків обвинуваченого суд вважав, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є реальним.

Крім того, ризик впливу на свідків та потерпілих, а також перешкоджанню кримінальному провадженню, у тому числі шляхом знищення чи спотворення речових доків, продовжує існувати.

При цьому відомості, які би свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, зокрема за станом здоров`я, в матеріалах провадження також відсутні.

А, дані про те, що обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину - інваліда та матір пенсійного віку, не можуть бути безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки самі по собі не свідчать про відсутність наведених ризиків.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2023 просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби. У разі, якщо суд прийде до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу, пов`язаного з триманням під вартою, знизити заставу до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 214 70, 00 грн.

Крім того, в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2023 у зв`язку із поважними причинами.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку захисник посилається на те, що проголошення повного тексту ухвали було призначено на 19.10.2023 о 16 год. 40 хв., повний тексту ухвали суду було направлено на електрону адресу захисника 23.10.2023. П`ятий день на апеляційне оскарження припав на 22.10.2023, яке було вихідним днем. А, отже без повного тексту ухвали суду, не ознайомившись із змістом та мотивами оскаржуваного судового рішення, неможливо підготувати апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не відповідає вимогам КПК України та не підтверджене належними і допустимими доказами.

Крім того, апелянт зазначає, що у клопотанні прокурора від 16.10.2023 про продовження строку дії запобіжного заходу зазначені ті самі ризики, що були визначені під час обрання запобіжного заходу, в якому формально перелічені ризики визначенні КПК, жодного реального ризику у клопотання не наведено. Окрім того, клопотання прокурора не містить будь-яких відомостей та будь-яких фактичних даних із посиланням на відповідні докази, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою. А також до клопотання прокурора не було додано жодних матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Також апелянт вказує, ОСОБА_8 характеризується позитивно за місцем роботи та за місцем постійного проживання; має у власності квартиру; є працівником благодійного фонду, неодноразово під час дії воєнного стану здійснював відрядження за кордон для доставляння гуманітарної допомоги; має на утриманні мати похилого віку, яка потребує догляду за станом здоров`я та матеріальної підтримки, яка наразі перебуває на стаціонарному лікуванні, що також вимагає додаткового матеріального утримання; має на утриманні неповнолітнього сина з інвалідністю, який потребує догляду та матеріального утримання; дружину, яка потребує термінової госпіталізації з станом здоров`я, але немає з ким залишити неповнолітнього сина з інвалідністю, який потребує постійного догляду.

Апелянт зазначає, що тримання ОСОБА_8 під вартою позбавляє родину будь-яких засобів до існування, мати дитини не має можливості працевлаштуватися на роботу, оскільки має знаходитись біля сина, який потребує постійного догляду за станом здоров`я.

Крім того, апелянт вказує, що суд не прийняв до уваги, що в рамках зазначеної справи, ОСОБА_8 судом після отримання обвинувального акта не продовжувався запобіжний захід, який був застосований у вигляді нічного домашнього арешту під час досудового розслідування. Процесуальна поведінка ОСОБА_8 під час досудового розслідування була бездоганна. Зазначене також свідчить про відступіть ризику втечі.

Також апелянт зазначає, що у разі застосування домашнього арешту, суд може покласти на підозрюваного обов`язки щодо заборони комунікації з певними особами. Застосування електронного засобу контролю обмежить підозрюваного у переміщення, задача органу досудового розслідування паспорту для виїзду за кордон, позбавить підозрюваного можливості здійснити виїзд за межи України.

Апелянт вказує, що застава у розмірі 805200,00 грн. враховуючи матеріальний та сімейний стан ОСОБА_8 , є непомірною для нього, такий розмір застави є безальтернативним запобіжним заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Наведені у клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17.10.2023, причини пропуску цього строку знайшли своє підтвердження у ході апеляційного розгляду, визнаються колегією суддів поважними у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне цей строк поновити.

Правовими приписами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується та особисті обставини його життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. ч. 6 та 7 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував тяжкість і обставини кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , дані про його особу, зокрема вік та стан здоров`я та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ступінь яких не зменшився, що на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, оскільки такий ризик існує і виправдовує його подальше тримання під вартою.

Колегія суддів також звертає увагу на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_8 не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про відсутність ризику переховування від суду, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, такі твердження захисника не можуть слугувати підтвердженням належної процесуальної поведінки обвинуваченого на даному етапі провадженні, яке наразі триває, а також жодним чином не дає достатніх підстав вважати, що ОСОБА_8 , з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_10 впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення не досліджені, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, з метою зміни ними показів, а тому доводи захисника про відсутність ризику впливу на свідків є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 про те, що його підзахисний не може впливати на потерпілих, оскільки свідками є два потерпілих, які були залучені до конференційного співробітництваа та все спілкування між ними та ОСОБА_8 зафіксовано в рамках проведення НСРД, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду і докази ще не дослідженні, а тому враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, існує велика ймовірність того, що обвинувачений усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, може незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою зміни останніми своїх показань.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем роботи та місцем постійного проживання, має у власності квартиру, є працівником благодійного фонду, неодноразово під час дії воєнного стану здійснював відрядження за кордон для доставлення гуманітарної допомоги, має на утриманні матір похилого віку, має на утриманні неповнолітнього сина з інвалідністю, дружини, яка потребує термінової госпіталізації за станом здоров`я, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків та відсутність встановлених судом ризиків, то на переконання колегії суддів вони є неспроможними, оскільки наведені захисником дані, хоч і свідчать про наявність соціальних зв`язків, однак, на даному етапі провадження, не є достатніми стримуючими факторами з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, поставлені йому у провину, які у своїй сукупності, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання захисника на порушення вимог ч. 2 ст. 184 КПК України щодо порушення строків вручення копії клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 не може бути взятим до уваги та не може бути підставою для скасування ухвали суду.

Невчасне вручення копії клопотання прокурора може призвести до порушення права на захист обвинуваченого, проте, як убачається з оскаржуваної ухвали та копії журналу судового засідання від 17.10.2023, обвинувачений та захисник давали пояснення по суті питань, порушених у клопотанні прокурора, висловлюючи аргументи на користь обвинуваченого проти необхідності продовження строку тримання його під вартою, що дає підстави стверджувати про те, що сторона захисту була готова до розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Твердження захисника в частині необґрунтованості визначеного ОСОБА_8 розміру застави не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні зокрема тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів, а тому судом обгрунтовано визначено заставу, в розмірі, який не суперечить вимогам п. 3 ч. 3 ст. 182 КПК України, оскільки саме такий розмір застави зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

За таких обставин судом першої інстанції не було допущено істотних порушень вимог КПК України при вирішенні питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 . Підстав для застосування щодо ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , не впливає на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а тому оскаржувану ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Поновити захиснику обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , із визначенням розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4