№ 317/7274/23
№ 1-кп/317/193/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

за участі адвоката обвинуваченого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження № 0000067 у відношенні: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Одринки, Сарненського району, Рівненської області, українця, громадянина України, який має середньо-технічну освіту, розлученого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді майстра 2 ремонтної майстерні ремонтного взводу артилерійського озброєння ремонтної роти ракетно-артилерійського озброєння ремонтно-відновлювального батальйону, солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10.04.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 100 ОСОБА_5 призначено на посаду майстра 2 ремонтної майстерні ремонтного взводу артилерійського озброєння ремонтної роти ракетно-артилерійського озброєння ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у званні солдат, та зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та останній приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, Указом Президента України воєнний стан в Україні продовжено та діє в теперішній час.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов'язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Проте, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» та законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

ОСОБА_5 , 06.07.2023, приблизно о 06-00 год., діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби без поважних причин, самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який дислокувався в населеному пункті АДРЕСА_2 .

При цьому, поважних причин для самовільного залишення місця служби, солдат ОСОБА_5 не мав, в тому числі у хворобливому стані, який би перешкоджав проходженню ним військової служби, не перебував.

Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 провину свою визнав повністю, пояснив, що був призваний до лав Збройних Сил України. Пройшов медичну комісію та був зарахований на всі види забезпечення. В липні 2023 року після довготривалого вживання алкоголю перебував на лікуванні в психіатричній лікарні. Оскільки погано себе почував, його командир надав йому відпустку додому. При цьому жодного документу на відпустку не оформлював. Час відпустки не оговорювався. Зранку ОСОБА_5 , перебуваючи в цивільному одязі, не з`явився на шикування, та на електричках поїхав до місця свого проживання. По приїзду він не звернувся одразу до ТЦК, на облік не став, документів, що підтверджують наявність відпустки нікому не пред`являв. Перебував в населеному пункті, пиячив, лікувався, але підтвердити цього не може.

Через деякий час, коли грошей для проживання не стало, вирішив повернутися до військової частини. Приїхав до м.Запоріжжя та на вокзалі при перевірці документів був затриманий працівникам ВСП. Його було затримано, а потім за ухвалою слідчого судді його було взято під варту. Розуміє протиправність своїх дій. Чому він вважає наявність у нього відпустки без належно оформлених документів, пояснити суду не зміг.

Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України та наслідки її застосування, суд вирішив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежити дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України подальше дослідження доказів за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження не проводилося.

Об`єктом злочину, передбаченого ст.408 КК України, є порядок проходження військової служби.

З об`єктивної сторони дезертирство полягає у діях або бездіяльності, які мають дві відповідні форми: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій - коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.

Для наявності складу дезертирства немає значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини/не з`явлення на службу, або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини або не з`явлення на службу приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини чи нез`явлення на службу може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

Кваліфікуючими ознаками дезертирства, у тому числі, є вчинення його в умовах воєнного стану.

З огляду на докази, здобуті у даному кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду, пояснення самого обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені діючим законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме дезертирство, яке по своїй суті є переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, а також органів військового управління, з метою ухилення від проходження військової служби.

Про мету ухилення ОСОБА_5 від проходження військової служби свідчить те, що він 06.07.2023 р. без будь-якого дозволу покинув місце служби та не повернувся, майже 4 місяці ухилявся від від виконання обов`язків, допоки його не було затримано слідчим за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.408 КК України.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_5 вчинив злочин тяжкий. Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд враховує те, що він раніше не судимий, але характеризується негативно, перебуває на обліках у лікаря нарколога та психіатра у зв`язку розладом особистості та поведінки внаслідок вживання алкоголю.

В судовому засіданні прокурор заявив, що серед обставин, що пом`яшкують покарання ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 є рецидив.

Суд констатує, що в обвинувальному акті взагалі не зазначено обтяжуючих обставин, ОСОБА_5 про такі обставини до відома не ставився та від такого обвинувачення не захищався.

Судом було встановлено та відповідно до вимог ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються: 1) особи, засуджені відповідно до статті 75 КК України, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

ОСОБА_5 був засуджений 09.11.2018 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2,3 ст.185, ч.2 ст.289 , ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. Знятий з обліку 14.01.2022 року в зв`язку зі спливом іспитового строку.

Рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Рецидив злочинів має місце там, де особа, що має не зняту або не погашену судимість за раніше вчинений умисний злочин, вчиняє новий умисний злочин.

А тому погодитися з обвинувачем, що обтяжуючею обставиною є рецидив злочинів суд не може.

Стосовно щирого каяття, суд також не може прийняти це як пом`яюкшуючу обставину, оскільки

Обставин, пом`якшуючих покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Суд не приймає як пом`якшуючу обставину, що визначене в обвинувальному акті - щире каяття, оскільки на час розгляду справи в суді такого каяття не було.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19.

Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_5 правопорушення, дані про його особу, суд приходить до висновку про не можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Законодавцем заборонено застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України до осіб, засуджених за ст. 408 КК України.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування та речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Під час досудового розслідування та під час судового розгляду відносно ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Згідно до протоколу затримання від 15.11.2023 року ОСОБА_5 затриманий. 17 листопада 2023 року ухвалою слідчого судді ОСОБА_5 взятий під варту.

Підстав для зміни або скасування запобіжного заходу судом не встановлено, клопотання про таке від сторони захисту та обвинуваченого не надходило, а тому, суд приходить до висновку про залишення раніше обраного запобіжного заходу - тримання під вартою для обвинуваченого ОСОБА_5 без змін.

Керуючись ст. ст. 349 ч.3, 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного затримання - з 15.11.2023.

До набрання вироком чинності, залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Запорізькийй районний суд м. Запоріжжя, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, .а обвинуваченим, який тримається під вартою, -у той же строк після отримання копії вироку.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі п. 15 ст.615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Повний текст вироку після його проголошення вручається учасникам кримінального провадження, які присутні у судовому засіданні, та не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який в судове засідання на проголошення вироку не прибув.

Головуючий суддя ОСОБА_1