УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року

м. Київ

Справа № 295/5073/23

Провадження № 51-621 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02.03.2023 по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день. Вирішені питання щодо речових доказів, арешту майна, запобіжного заходу та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 02 березня 2023 року приблизно о 18:30 год, будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті іншій особі, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у дворі будинку АДРЕСА_2 завдав удар ножем в шию ОСОБА_6 , спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Зазначає, що апеляційний суд формально погодився з висновками суду першої інстанції й безпідставно залишив вирок місцевого суду без зміни.

Вказує, що одним із доводів сторони захисту в суді апеляційної інстанції було те, що суд першої інстанції частину показів єдиного ключового свідка ОСОБА_7 визнав достовірними, а іншу частину показів цього свідка оцінив критично, зазначивши, що в такий спосіб свідок намагається применшити вину ОСОБА_5 . Апеляційний суд необґрунтовано не врахував зазначені доводи, не дослідив покази цього свідка, не надав їм належну оцінку та безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції.

У зв`язку з цим захисник вважає, що суд дійшов передчасного висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки діяння ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України.

Зазначає, що ухвала Житомирського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, й апеляційний суд порушив принцип безпосередності дослідження обставин провадження.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_4 про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив і не спростував доводів апеляційної скарги, поданої на вирок суду першої інстанції, колегія суддів касаційного суду вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Зі змісту ухвали апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року вбачається, що захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 подавала апеляційну скаргу, яку підтримав засуджений, й доводи якої за змістом здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги захисника. Зокрема захисник просила перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, проти чого засуджений не заперечував.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України проаналізував доводи апеляційної скарги з доповненнями, належним чином їх перевірив, надав змістовні відповіді на них з наведенням мотивів постановленого рішення.

Зокрема, апеляційним судом перевірено аргументи захисника щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 та обґрунтовано їх відхилено.

Мотивуючи своє рішення суд апеляційної інстанції вказав, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні.

Щодо тверджень захисника про неправильну кваліфікацію діянь засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України і необхідність їх перекваліфікації на ч. 1 ст. 119 КК України, колегія суддів касаційного суду вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Як вказав суд першої інстанції, умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Питання про умисел суд вирішує, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя вчинення кримінального правопорушення, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Про намір на позбавлення життя свідчить, зокрема, умисне спричинення ушкоджень життєво важливих органів потерпілого, в результаті чого настає його смерть.

Натомість вбивство з необережності має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне недбале або самовпевнене ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Визначаючи вид вини при вбивстві, враховуються, зокрема, спосіб вчинення діяння, локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень. При цьому зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.

Суд першої інстанції, дослідивши сукупність наданих доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що умисел ОСОБА_5 був спрямований саме на позбавлення життя потерпілого, з чим погоджується й колегія суддів Верховного Суду.

Зокрема суд врахував показання самого засудженого, який визнав частково свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, не заперечував те, що смерть потерпілого ОСОБА_6 настала від його дій, та в судовому засіданні показав, що умислу на вчинення вбивства не мав, а ніж взяв для самооборони й тримав в правій руці перед собою, однак ОСОБА_6 схопив його за кофту, смикнув на себе, і він, падаючи на ОСОБА_6 , вколов його ножем в плече.

Також суд послався на показання свідка ОСОБА_8 , яка вказала, що разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи у ОСОБА_5 , вживали спиртні напої. Конфліктів та сварок не було; що відбувалося на вулиці, вона не бачила. Зазначила, що ОСОБА_7 скаржилася на ОСОБА_5 , оскільки останній її бив, показувала синці, і, на її думку, ОСОБА_6 напевно хотів з цього приводу поговорити з ОСОБА_5 .

Ствердила, що конфліктів за столом не було, ОСОБА_6 до ОСОБА_5 не чіплявся, і останній жодного разу не звертався ні до неї, ні до ОСОБА_7 , за допомогою щодо поведінки ОСОБА_6 . Чоловіки виходили назовні втрьох, але точно вона вже не пам`ятає. Потім до кухні забіг ОСОБА_5 , щось повідомив ОСОБА_7 , і вони разом вийшли на вулицю. Чи було щось в руках ОСОБА_5 , не пам`ятає. Чи брав ОСОБА_5 ножа, вона не бачила.

Також суд послався на показання свідка ОСОБА_7 , яка показала, що проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_5 . Разом зі ОСОБА_8 , її хлопцем ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вони сиділи в будинку, випивали, відпочивали, жодних конфліктів не було. Потім приїхав її знайомий ОСОБА_9 , який з дозволу ОСОБА_5 був у будинку. Чоловіки декілька разів виходили на вулицю, поверталися спокійні, жартували, розмовляли, будь-якої напруженості між ними не було. Зазначила, що не бачила, як ОСОБА_5 взяв ножа, й взагалі не звертала уваги, чи було у нього щось в руках. Також ствердила, що за столом жодних конфліктів не було, ОСОБА_5 не звертався за допомогою, щоб заспокоїти ОСОБА_6 , була дружня обстановка. Показала, що розповідала племінниці і її хлопцеві про конфлікти з ОСОБА_5 , в такий спосіб хотіла насолити останньому.

Окрім того судом першої інстанції були досліджені письмові докази, які перелічені у змісті вироку і яким суд надав належну правову оцінку. Серед них:

протокол огляду місця події від 02.03.2023, згідно з яким було оглянуто ділянку двору будинку АДРЕСА_2 , де виявлено труп молодого чоловіка з пораненням шиї. Також виявлено на території двору значну кількість плям бурого кольору, а в будинку виявлено ніж з плямами бурого кольору;

висновок експерта № 168 від 03.03.2023, згідно з яким у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: проникаюча колото-різана рана шиї зліва, яка проходить в косо-поперечному напрямку зліва направо зверху вниз з крововиливами по ходу раневого каналу та ушкодженнями м`язів та сонної артерії. Ці тілесні ушкодження в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, тобто знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю, могли утворитись від дотичної та проникаючої дії колючо-ріжучого предмету незадовго до смерті. Смерть ОСОБА_6 настала від масивної крововтрати внаслідок пошкодження сонної артерії в межах доби до часу розтину. При судово-токсикологічній експертизі у крові ОСОБА_6 виявлено спирт етиловий у концентрації 2,08 %, що розцінюється як алкогольне сп`яніння середнього ступеня;

висновок експерта № 586/18 від 18.04.2023, згідно з яким тілесні ушкодження, виявлені при експертизі трупа ОСОБА_6 , що знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті (рана шиї зліва з пошкодженням сонної артерії), не відповідають обставинам, вказаних ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту 11.04.2023;

пояснення висновку експертом ОСОБА_10 , згідно з якими удар був нанесений зверху вниз, зліва направо з необхідною та достатньою силою прикладання. Експерт вважає, що обставини, які зазначав обвинувачений під час слідчого експерименту, не відповідають обставинам отримання тілесного ушкодження, внаслідок якого настала смерть. Зазначив, що було пошкоджено сонну артерію, при цьому смерть наступає протягом 2-3 секунд. Вказаний напрямок ранового каналу, глибина занурення колючо-ріжучого предмету в тіло (13 мм), на якій виявлено ушкодження; те, що удар був нанесений ножем, вказують на те, що удар був нанесений цілеспрямовано, а не при падінні, як про це стверджує обвинувачений.

На підставі зазначених доказів суд першої інстанції дійшов висновку про спрямованість умислу засудженого саме на заподіяння смерті потерпілому. Також суд врахував характер ударів, їх кількість, локалізацію (життєво важливі органи). Враховано, що згідно із висновком експерта № 168 від 03.03.2023 смерть ОСОБА_6 настала від масивної крововтрати внаслідок пошкодження сонної артерії, проникаючої колото-різаної рани шиї зліва, яка проходить в косо-поперечному напрямку зліва направо зверху вниз з крововиливами по ходу раневого каналу та ушкодженнями м`язів та сонної артерії.

На підставі цього суд обґрунтовано вказав, що дії засудженого не можуть характеризуватися як необережні, з чим погоджується й колегія суддів Верховного Суду.

Оцінивши вказані вище та інші докази, покладені в основу вироку, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Водночас, посилання захисника на залишення поза увагою апеляційного суду доводів апеляційної скарги є необґрунтованими та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали.

Апеляційним судом належним чином перевірено і спростовано доводи щодо того, що судом не було взято до уваги покази свідка ОСОБА_7 в тій частині, що вона бачила, як потерпілий схопив ОСОБА_5 за кофту та останній впав на нього, оскільки сиділа по діагоналі до дверей кухні й могла бачити, що відбувалося на порозі кухні.

Колегія суддів вказала, що вважає їх необґрунтованими, а суд правильно покази вказаного свідка оцінив критично, оскільки свідок ОСОБА_7 у будь-який спосіб намагається применшити провину ОСОБА_5 з огляду на те, що вона одна з усіх присутніх бачила, як ОСОБА_6 тягнув на себе ОСОБА_5 , однак не бачила інших обставин події.

Оцінку доказів, зокрема показань свідка, на предмет їх достовірності, узяття їх до уваги чи відхилення повністю або в певній частині кожен суддя здійснює самостійно відповідно до свого внутрішнього переконання в межах свободи розсуду, тому за умови, що відхилення показань зазначеного свідка у певній частині є вмотивованим, колегія суддів касаційного суду не вбачає у цьому жодних порушень норм КПК України.

Також не вбачаються обґрунтованими й доводи захисника про порушення апеляційним судом положень ст. 23, ч. 3 ст. 404 КПК України щодо безпосередності дослідження обставин провадження, оскільки повторне дослідження обставин провадження є правом, а не обов`язком апеляційного суду, яке здійснюється за умови переконання суду в тому, що таке дослідження в суді першої інстанції було здійснено неповно або з порушеннями. При цьому іншої оцінки окремим доказам, порівняно з оцінкою цих доказів місцевим судом, суд апеляційної інстанції не надавав.

Житомирський апеляційний суд, переглянувши вирок в апеляційному порядку, дав належну оцінку доводам апеляційної скарги з доповненнями захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 й обґрунтовано залишив її без задоволення, а вирокБогунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2023 року - без зміни. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та змісту оскаржуваного судового рішення не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3