справа № 619/2509/19
провадження № 1-кс/619/1053/23
УХВАЛА

іменем України

31 жовтня 2023 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту по кримінальному провадженню № 0000075 від 14 червня 2019 року,

встановив:

Власник майна ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту, який було накладено на підставі ухвали слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року по справі № 619/2509/19, на земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:0587, зареєстровану за ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що він є власником земельної ділянки, площею 0,1874 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :00:000:0587.

З інформації на сайті https://reyestr.court.gov.ua/ він дізнався, що ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року по справі № 619/2509/19 було накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :00:000:0588, :00:000:0589, :00:000:0587 шляхом заборони їх відчуження, розпорядження, поділу, об`єднання та зміни кадастрових номерів земельних ділянок та зобов`язано Державного реєстратора невідкладно внести відомості щодо обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Підставою накладення арешту послугувало клопотання старшого слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000075 від 14 червня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Заявник придбав земельну ділянку, площею 0,1874 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :00:000:0587 у ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 30.05.2019, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованому у реєстрі за № 552, сплатив за вказану земельну ділянку 300 000,00 грн, а тому є добросовісним набувачем цієї земельної ділянки.

Вказана земельна ділянка до оформлення вищевказаного правочину належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №184331, виданого Управлінням Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області 22.06.2010.

У грудні 2019 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави, в особі Харківської міської ради звернувся до суду з позовом, у якому, просив: - визнати недійсним та скасувати державний акт від 22 червня 2010 року серії ЯЛ № 184331 на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1874 га, кадастровий номер :00:000:0587, виданий на ім`я ОСОБА_4 , який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі № 4; - скасувати запис про право власності № 31783396 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку загальною площею 0,1874 га, кадастровий номер :00:000:0587, зареєстровану за ОСОБА_3 ; - витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Харківської міської ради земельну ділянку загальною площею 0,1874 га, кадастровий номер :00:000:0587, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2020 року по справі № 953/24053/19, яке залишено в силі Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в задоволенні позову керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області про визнання недійсним та скасування державного акта, скасування права власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки у добросовісного набувача відмовлено.

Проте, на теперішній час його конституційне право на володіння. користування і розпорядження своєю власністю, передбачене ст. 41 Конституції України, залишається порушеним, оскільки арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:0587 шляхом заборони її відчуження, розпорядження, поділу, об`єднання та зміни кадастрових номерів земельних ділянок на даний час не знятий, а запис про арешт нерухомого майна, внесений 10.07.2019 державним реєстратором Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 32355615 не скасований.

Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000075 продовжується протягом тривалого часу, відомості про причетність до кримінального правопорушення будь-яких посадових осіб, не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань до цього часу, фактично досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні не здійснювалося, з арештованим майном не проводилися слідчі дії.

Вважає, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, оскільки ризики, які слугували підставою арешту майна, відсутні.

У судове засідання заявник не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримав у повному обсязі.

У судове засідання прокурор Дергачівської окружної прокуратури Харківської області не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив клопотання про скасування арешту майна розглядати без його участі. Просив в задоволенні клопотання відмовити.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, доводів сторін, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року по кримінальній справі № 619/2509/19 було накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :00:000:0588, :00:000:0589, :00:000:0587 шляхом заборони їх відчуження, розпорядження, поділу, об`єднання та зміни кадастрових номерів земельних ділянок та зобов`язано Державного реєстратора невідкладно внести відомості щодо обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

На сьогоднішній день з матеріалів клопотання не вбачається на якій стадії перебуває кримінальне провадження, які слідчі дії були проведені, які наразі проводяться та планується провести.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Тобто особа, яка подала клопотання про скасування арешту майна, має довести суду окрему або одночасну наявність фактів необґрунтованості накладення арештів майна чи відпадання потреби в їх застосуванні.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

В ході розгляду клопотання не встановлено, що в подальшому арешті земельної ділянки відпала потреба або арешт слідчим суддею було накладено необґрунтовано, заявником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що досудове розслідування на даний час завершене та, що у такому арешті майна відпали потреби.

В клопотанні вказано, що підстава арешту майна відпала з прийняттям рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду. Однак необхідно врахувати, що арешт накладався в межах кримінального провадження і для скасування арешту майна заінтересована особа повинна довести, що такі підстави, які слугували для арешту, відпали саме в межах кримінального провадження. Тобто, заявник фактично має спростувати підстави накладання арешту майна, які були враховані слідчим суддею при накладанні арешту 08.07.2019.

Оскільки заявником не наведено доводів та не надано доказів відсутності потреби в подальшому застосуванні запобіжного заходу (зокрема збереження земельної ділянки як речового доказу, проведення всіх необхідних слідчих дій з арештованою земельною ділянкою у кримінальному провадженні, тощо), зважаючи на заперечення прокурора, слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.

Також, слідчий суддя враховує, що земельна ділянка є предметом кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України, а тому може існувати необхідність в подальшому забезпеченні кримінального провадження у вигляді арешту зазначеної земельної ділянки.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що прокурор в судове засідання з розгляду клопотання про скасування арешту майна не надав матеріали кримінального провадження для дослідження, а відтак і з цієї причини слідчий суддя позбавлений можливості вирішити питання про наявність правових підстав для скасування арешту майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 170, 174, 309, ч. 2 ст. 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000075 від 14 червня 2019 року, накладеного ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року по справі № 619/2509/19, на земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:0587, зареєстровану за ОСОБА_3 - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що арешт майна може бути скасовано ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1