Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/625/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2024м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Красилові кримінальне провадження №0000440 від 19.10.2022 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Під час дослідження у судовому засіданні письмових доказів захисник ОСОБА_5 02.02.2024 подав до суду клопотання про визнання заяви потерпілого ОСОБА_6 від 24.10.2022 про долучення до матеріалів провадження аудіозапису розмов, протоколу огляду оптичного диску від 25.10.2022, заяви свідка ОСОБА_8 від 09.12.2022 про надання телефону, протокол огляду телефону від 09.12.2022, протоколу огляду CD диска, наданого 24.10.2022 потерпілим ОСОБА_6 від 09.12.2022 очевидно недопустимими доказами та такими, що не підлягають дослідженню у судовому засіданні. Клопотання обґрунтовував тим, що згідно вказаних документів неповнолітній свідок ОСОБА_8 здійснив за допомогою належного йому телефону, а саме його програмного забезпечення «Диктофон» запис розмов, які, начебто, відбулися між ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_9 до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, з власної ініціативи, з істотним порушенням прав та свобод обвинуваченого на таємницю спілкування.

У судовому засіданні захисник підтримав клопотання про визнання доказів недопустимими, просив його задовольнити.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор просила відмовити у задоволенні вказаного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість. Не заперечує існування таки доказів, які мають бути досліджені в подальшому судом. Стверджує, що умислу на здійснення звукозапису телефонної розмови ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у свідка ОСОБА_8 не було. Оскільки такий запис є випадковим, і свідок його надав потерпілому ОСОБА_6 добровільно, тому протиправного втручання сторонніх осіб у розмову ОСОБА_4 та ОСОБА_9 не було, а відбувся запис внаслідок активної дії самого ОСОБА_4 .

Вважає, що без проведення допиту потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 щодо обставин отримання та долучення доказу диску із звукозаписом до матеріалів провадження, задоволення клопотання захисника є передчасним.

06.02.2024 представник потерпілого ОСОБА_7 подала до суду заперечення на клопотання, у якому просила в задоволенні клопотання захисника просила відмовити, посилаючись на те, що свідок ОСОБА_8 випадково натиснув на кнопку записування виклику, сам того не помітивши випадково записав розмову між ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_9 , про що він повідомив своїй матері та дядьку ОСОБА_6 , який в подальшому надав диск аудіо записами слідчому, написавши заяву про це.

Наголошувала, що розмова між обвинуваченим ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_9 не була приватною, оскільки вони знали, що ОСОБА_4 прийнятий дзвінок на телефон вбитого ОСОБА_10 , і по ньому здійснюється виклик, та на зв`язку перебуває третя особа, про що вони зазначали у розмові, тобто, вони самостійно надали доступ третьому учаснику до змісту їхніх розмов. При цьому неповнолітній ОСОБА_8 не є уповноваженою особою на здійснення НСРД, але в ході досудового розслідування встановлено, що фіксування відбулось випадково, а тому немає підстав здійснювати аналогію з негласними слідчими (розшуковими) діями. Виходячи з положень, сформульованих в Рішенні Конституційного Суду України від 20.10.2011, випадковий, ситуативний характер фіксації розмови виключає наявність порушення прав і основоположних свобод людини, закріплених у Конституції України. Зміст записаних розмов не є показаннями ОСОБА_4 , оскільки мав місце вільний діалог, без будь-якого стороннього керування змістом розмови.

Також вказувала на безпідставність визнання недопустимими заяви потерпілого ОСОБА_6 від 24.10.2022 та заяви свідка ОСОБА_8 від 09.12.2022 оскільки вказані заяви подані у відповідності до їх процесуальних прав, та без порушень норм КПК України.

Вказала, що закон не визначає критеріїв «очевидності» недопустимості, ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду. Однак, навіть для того, щоб встановити наявність фактів, на які посилається захисник, необхідним є дослідження вказаних доказів. Зауважила, що для підтвердження чи спростування аргументів клопотання необхідно провести допити потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_8 в контексті їх ролі в наданні слідчому спірних доказів. Вказала, що заявлене клопотання не містить достатніх аргументів для визнання доказів очевидно недопустимими та відмови в їх дослідженні.

Представник потерпілого просила у задоволенні клопотання сторони захисту відмовити, вважає, що без з`ясування змісту вказаних доказів та їх дослідження у сукупності з іншими наданими доказами на даному етапі кримінального процесу, визнання таких доказів очевидно недопустимими буде передчасним.

Заслухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 89 КПК України сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала (ст.350 КПК України).

Кримінальне провадження №0000440 щодо ОСОБА_4 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 КПК України під час кримінального провадження кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, інших форм спілкування.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КПК України втручання у таємницю спілкування можливе лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, з метою виявлення та запобігання тяжкому чи особливо тяжкому злочину, встановлення його обставин, особи, яка вчинила злочин, якщо в інший спосіб неможливо досягти цієї мети.

Інформація, отримана внаслідок втручання у спілкування, не може бути використана інакше як для вирішення завдань кримінального провадження (ч. 3 ст. 14 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, виходячи з аналізу положень частини 1 статті 84 КПК України, можна зробити висновок, що доказами в кримінальному провадженні є не будь-які фактичні дані, а лише ті, які отримані у передбаченому КПК України порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 258 КПК України, спілкуванням є передання інформації у будь-якій формі від однієї особи до іншої безпосередньо або за допомогою засобів зв`язку будь-якого типу. Спілкування є приватним, якщо інформація передається та зберігається за таких фізичних чи юридичних умов, при яких учасники спілкування можуть розраховувати на захист інформації від втручання інших осіб.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КПК України ніхто не може зазнавати втручання у приватне спілкування без ухвали слідчого судді.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду від 20.10.2011 обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних у результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності. Конституційний Суд України у цьому Рішенні зазначив, що оперативно-розшукова діяльність здійснюється виключно оперативними підрозділами органів, визначених у ч. 1 ст. 5 Закону Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність»; відповідно до ч. 2 вказаної статті проведення такої діяльності громадськими, приватними організаціями та особами, іншими органами чи їх підрозділами, крім визначених у ч. 1 цієї статті, заборонено.

Конституційний Суд України виходив з того, що фактичні дані про скоєння злочину чи підготовку до нього можуть бути одержані не тільки в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноважених на це осіб, а й випадково зафіксовані фізичними особами, які здійснювали власні (приватні) фото-, кіно-, відео-, звукозаписи, або відеокамерами спостереження, розташованими як у приміщеннях, так і ззовні.

За змістом цього Рішення при оцінюванні на предмет допустимості як доказів у кримінальній справі фактичних даних, що містять інформацію про скоєння злочину чи підготовку до нього та подані в порядку, передбаченому ч. 2ст. 66 КПК 1960 року, необхідно враховувати ініціативний або ситуативний (випадковий) характер дій фізичних або юридичних осіб, їх мету та цілеспрямованість при фіксуванні зазначених даних.

Відповідно до приписів ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Разом з тим, на переконання суду, доводи сторони захисту необхідно перевірити в сукупності з іншими доказами по справі в нарадчій кімнаті при винесенні остаточного судового рішення по справі.

Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що доводи наведені у клопотанні неможливо перевірити без дослідження доказів, які просить визнати сторона захисту як очевидно недопустимі; для підтвердження чи спростування аргументів клопотання необхідно провести допити потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_8 в контексті їх ролі в отриманні та наданні слідчому доказів, вказаних у клопотанні захисника, та встановлення ініціативного або ситуативного (випадкового) характеру дій свідка ОСОБА_8 при аудіозаписі розмови ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_9 на власний телефон. Мотиви на які посилається захисник, неможливо об`єктивно оцінити без дослідження доказів в процесі судового розгляду, за результатами якого дані докази будуть оцінені при винесенні остаточного судового рішення, в тому числі, і з точки зору їх допустимості.

Таким чином, суд вважає, що клопотання сторони захисту на даному етапі кримінального провадження є передчасним, питання допустимості вказаних доказів слід вирішити за наслідками розгляду кримінального провадження в цілому, тобто, з дотриманням вимог ч.1 ст.89 КПК України, надавши оцінку наведеним у клопотанні доказам у сукупності з усіма обставинами, встановленими в процесі судового розгляду.

З огляду на наведене, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись ст.89, 350 КПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про визнання заяви потерпілого ОСОБА_6 від 24.10.2022 про долучення до матеріалів провадження аудіозапису розмов, протоколу огляду оптичного диску від 25.10.2022, заяви свідка ОСОБА_8 від 09.12.2022 про надання телефону, протоколу огляду телефону від 09.12.2022, протоколу огляду CD диска, наданого 24.10.2022 потерпілим ОСОБА_6 від 09.12.2022 очевидно недопустимими доказами та такими, що не підлягають дослідженню у судовому засіданні - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1