УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власників майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 24.03.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 321-1 КК України -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власників майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 24.03.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 321-1 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 16 грудня 2021 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року у справі №760/325338/21 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти, сім карти, пластини з-під сім карт, мобільні телефони, планшет та ноутбук.

Оскільки жоден із вилучених документів та грошових коштів не містилися в ухвалі слідчого судді від 16.12.2021 року, вони вважаються тимчасово вилученим майном.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року у справі №760/33887/21 накладено арешт на виявлене та вилучене 16 грудня 2021 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 майно, у тому числі телефон «Iphone».

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року у справі №760/2824/23 скасовано арешт накладений в рамках кримінального провадження №0000008 від 24.03.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року у справі №760/33887/21.

Однак слідчий суддя в ухвалі від 27 березня 2023 року помилково не зазначив про скасування арешту з телефону «Iphone», в арешті якого також відпала необхідність у зв`язку з проведенням у кримінальному провадженні усіх необхідних слідчих дій з використанням арештованого майна та проведені усі необхідні експерті дослідження.

У зв`язку з цим представник просить скасувати арешт з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування, на майно, виявлене та вилучене 16 грудня 2021 року у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , належне на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме телефон «Iphone».

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. Подав клопотання про розгляд скарги у його відсутність. Вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явилися. Прокурор подав заяву про розгляд скарги у його відсутність. Не заперечив проти задоволення клопотання в частині скасування арешту мобільного телефону, у зв`язку з минуванням потреби.

Вивчивши матеріали скарги та додані до неї копії документів, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року у справі №760/33887/21 накладено арешт на виявлене та вилучене 16 грудня 2021 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 майно, у тому числі телефон «Iphone».

Так, при вирішенні питання про накладення арешту в рамках кримінального провадження №0000008 від 24.03.2021 слідчий суддя дійшов висновку, що вказане в клопотанні прокурора майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та іншим шляхом неможливо отримати доступ до вказаних документів для проведення необхідних експертиз, провести інші слідчі (процесуальні) дії. Слідчий суддя вважав доведеним наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України. Враховуючи зазначене, на переконання слідчого судді, наявні достатні підстави для арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 2 КПК України закріплено, що завдання кримінального провадження є захист особи, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного і неупередженої о розслідування з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу .

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п.42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп.49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп.69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п.50, Series A №98).

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч.2 ст.1 КПК України).

Питання арешту майна, а саме його накладення, скасування є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п.7 ч.2 ст.131 КПК України).

При цьому, застосування заходів забезпечення кримінального провадження є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У той же час, у цьому кримінальному провадженні мають доказове значення не самі по собі матеріальні носії інформації, а наявні на них електронні файли і відомості.

У цьому контексті слід відзначити, що електронний документ не має жорсткої прив`язки до певного матеріального носія, а тому один і той же документ (файл) може існувати у ідентичному вигляді на різних носіях.

З огляду на це, електронні документи є самостійними джерелами доказів, а тому, у випадку їх копіювання на інший матеріальний носій і за умови належного фіксування результатів такої дії, немає необхідності у збереженні матеріальних носіїв інформації, на яких такі електронні документи початково містились (за виключенням передбачених законом випадків).

Приймаючи до уваги доводи заявника, слідчий суддя вважає, що вилучений телефон «Iphone» не відповідає критеріям речових доказів, викладеним у ст. 98 КПК України, що свідчить про відсутність потреби в подальшому застосуванні арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи викладене, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, слідчий суддя вважає доведеним та підтвердженим, що на теперішній час, в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, що, відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для задоволення клопотання заявника та скасування арешту з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування, на майно, виявлене та вилучене 16 грудня 2021 року у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , належне на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме телефон «Iphone».

Скасування арешту з майна, за вказаних вище обставин, на теперішній час не створює будь-яких перешкод для подальшого розслідування кримінального провадження №0000008 від 24.03.2021 року, та скасування арешту з такого майна не може призвести до знищення речових доказів, що в свою чергу не зашкодить подальшому проведенню досудового розслідування та судового розгляду справи по суті.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання.

Керуючись ст. ст. 303, 306, 169, 171, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власників майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 24.03.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 321-1 КК України задовольнити.

Скасувати арешт з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року у справі №760/33887/21 на майно, виявлене та вилучене 16 грудня 2021 року у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , належне на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- телефон «Iphone».

Ухвала підлягає негайному виконанню і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1