Справа №293/104/19
Провадження №1-кп/293/48/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000474 від 22.12.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горбулів Житомирського району Житомирської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, неповнолітніх дітей та інших утриманців на утриманні не має, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

21.12.2018 року близько 12 год. ОСОБА_4 знаходився по місцю проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 . В цей же день, час та місці, достовірно знаючи про те, що за адресою: АДРЕСА_3 , ніхто не проживає, у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з приміщення літньої кухні за вищевказаною адресою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у приміщення, ОСОБА_4 керуючись корисливим мотивом, будучи впевненим, що його дії ніким не помічені, в цей же день, близько 12 год. 30 хв. зайшов на територію домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_3 , та підійшов до приміщення літньої кухні. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 дерев`яною палицею, яку помітив на території вказаного домоволодіння, застосовуючи фізичну силу, відігнув металеву скобу на дверях приміщення літньої кухні, на який знаходився навісний замок та проник в середину літньої, кухні, звідки таємно викрав майно, що належить ОСОБА_5 , а саме: газову плиту "Марина", вартістю 450 грн 00 коп., газовий балон, ємністю 40 л, вартістю 350 грн в якому знаходилося 20 л скрапленого газу, вартістю 13 грн 89 коп. за 1 л на загальну суму 277 грн 80 коп., а всього на загальну суму 1077 грн 80 коп., після чого утримуючи викрадене майно при собі, залишив місце скоєння злочину та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 таємно, шляхом проникнення в приміщення, викрав чуже майно, що належить ОСОБА_5 , заподіявши останній матеріальної шкоди на загальну суму 1077 грн. 80 коп.

За таких обставин ОСОБА_4 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у приміщення, тобто вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті.

Показав, що дійсно в грудні місяці 2018 в с. Горбулів Житомирського району Житомирської області здійснив крадіжку належного майна ОСОБА_5 , а саме газову плиту та газовий балон наповнений газом. Щиро розкаявся у вчиненому. Вказав, що більше такого вчиняти не буде. Просив суворо не карати.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась. Про дату час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. У матеріалах справи міститься заява потерпілої про розгляд справи у її відсутності, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, щодо міри покарання покладається на розсуд суду (а.с.23).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин, суд уважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення, тому ці його дії суд кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені ст. 65 КК України. Цією нормою закону визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття.

При цьому, судом враховується, що щире каяття проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись, та те, що шкода потерпілій відшкодувана.

Верховний Суд висловив позицію про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі N 759/7784/15-к).

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено.

Таким чином при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, неодружений, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.

Згідно висновку викладеного у досудовій доповіді, складеній у відповідності до норм ст. 314-1 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_4 останній має "середній " рівень ризику небезпеки для суспільства.

Враховуючи вищевикладене, дотримуючись засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст. ст. 50, 65 КК України, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

У той же час, з урахуванням засад досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - покарання має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), суд дійшов переконання, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових кримінальних правопорушень та виконає обов`язки передбачені п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд уважає, що звільнення обвинуваченого від відбування реального покарання з випробуванням та іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених 1,2 ч.1, п.2 ч. 3 ст.76 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для обрання більш м`якого або тяжкого покарання суд не знаходить.

Цивільний позов не заявлено.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

У кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався та підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

V. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд, вважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

VІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_4 визнати винуватим за ч.3 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

2. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

3. Відповідно п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4. Відповідно до ст. 165 КВК України початок іспитового строку засудженому ОСОБА_4 відраховувати з 10.10.2023.

5. Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

6. Речові докази: газову плиту "Марина", газовий балон, ємністю 40 л, які передані на зберігання до камери схову речових доказів СВ Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області (нині ВПД № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області) - повернути ОСОБА_5 як власнику.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя Людмила ЛОСЬ