Справа № 567/1414/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.11.2023 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Острозі Рівненської області кримінальне провадження за №0000131, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 07.07.2023 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого: 05.07.2017 Рівненським міським судом за ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі із встановленням іспитового строку 1 рік,

22.08.2017 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт,

19.02.2018 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 рік;

03.10.2018 Острозьким районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 185, ст.71 КК України із застосування ст.71 КК України, до 3 років 3 місяців позбавлення волі (29.04.2021 на підставі ст.81 КК України звільнений умовно- достроково від відбування покарання з невідбутою частиною покарання 9 місяців 22 дні позбавлення волі);

09.05.2023 Житомирським районним судом Житомирської області за ч.5 ст.407 КК України до 5 років позбавлення волі;

22.06.2023 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст.263 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

сторонами кримінального провадження є:

прокурор ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3

встановив:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим:

05.07.2017 Рівненським міським судом Рівненської області за ч.4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 рік;

19.02.2018 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 рік;

03.10.2018 Острозьким районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 185, ст.71 КК України із застосування ст.71 КК України, до 3 років 3 місяців позбавлення волі (29.04.2021 на підставі ст.81 КК України звільнений умовно- достроково від відбування покарання з невідбутою частиною покарання 9 місяців 22 дні позбавлення волі);

09.05.2023 Житомирським районним судом Житомирської області за ч.5 ст.407 КК України до 5 років позбавлення волі;

22.06.2023 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст.263 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, до 5 років 1 місяця позбавлення волі, на шлях виправлення та перевиховання не став, до погашення чи зняття судимості у встановленому законом порядку, повторно вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності.

24 червня 2023 року близько 11 год. ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу приміщення КНП «Острозька багатопрофільна лікарня» Острозької міської ради Рівненського району Рівненської області, що за адресою м. Острог Рівненської області, вул. Татарська, 185, повторно, шляхом зловживання довірою, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, під вигаданим приводом потреби у власному подальшому використанні, попросив у свого знайомого ОСОБА_5 , належний йому мобільний телефон марки «Lenovo» моделі «К30-Т» вартістю 680 грн, на що потерпілий ОСОБА_5 , зважаючи на дружні відносини довірившись йому, будучи впевненим, що останній після користування ОСОБА_3 поверне йому телефон, погодився та передав останньому свій мобільний телефон.

Після реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_3 розпорядився мобільним телефоном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріальний збиток на зазначену суму.

Під час досудового розслідування між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури, якому на підставі ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000131, від 07.07.2023 ОСОБА_4 та підозрюваним у цьому провадженні ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_6 26.07.2023 було укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.468, 469, 470, 472 КПК України. Потерпілим надано письмову згоду на укладення такої угоди.

Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 190 КК України, щодо обставин, викладених в обвинувальному акті від 26.07.2023, ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення якого ставиться йому у провину.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 у разі затвердження такої угоди, а саме за ч. 2 ст.190 КК України у виді обмеження волі строком 5 років, на підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Острозького районного суду від 22.06.2023, та призначити йому покарання у виді п`яти років двох місяців позбавлення волі.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Потерпілий ОСОБА_5 в підготовче судове засідання не з`явився, в поданій на адресу суду заяві підтвердив свою згоду на затвердження угоди про визнання винуватості. Наслідки укладення та затвердження угоди йому зрозумілі. Розгляд справи просить здійснювати без його участі.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні підтримавши угоду, повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України в обсязі обвинувачення, підтвердив фактичні обставини справи та пояснив, що розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом та дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник в підготовчому судовому засіданні проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечив, зазначивши, що його підзахисний свою вину у вчинені кримінального правопорушення як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні визнає, угоду про визнання винуватості уклав добровільно, зауважень до правильності кваліфікації дій обвинуваченого немає.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 468 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відноситься до не тяжких злочинів, санкція якого передбачає ольтернативу видів покарання.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч. 2 ст. 190 КК України.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 - рецидив злочинів, враховуючи, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та вважає за необхідне призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.71 КК України.

Покарання, яке узгоджене сторонами є достатнім для виправлення обвинуваченого та відповідає загальним засадам призначення покарання.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, які передбачено ст. 476 КПК України.

При цьому суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Враховуючи викладене, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на проведення експертизи у даному кримінальному провадженні становлять 956 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 374, 475, 100, 122, 124 КПК України,

засудив:

затвердити угоду від 26.07.2023 про визнання винуватості, укладену між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді обмеження волі строком п`ять років.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати - ОСОБА_3 невідбуту частину покарання за вироком Острозького районного суду від 22.06.2023, та призначити йому покарання у виді п`яти років двох місяців позбавлення волі.

Роз`яснити ОСОБА_3 що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 956 грн.

Речові докази у справі мобільний телефон марки «Lenovo» моделі "К30-Т" вважати повернутим потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1