УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 161/5016/21

провадження № 51 - 5933 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 03 липня 2023 року,

встановив:

За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2022 року ОСОБА_5 засуджено за:

- ч. 4 ст. 301 КК (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;

- ч. 5 ст. 301 КК (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;

- ч. 1 ст. 156 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Запобіжний захід щодо у виді домашнього арешту залишено до набрання вироком законної сили, але на строк не більше 60 днів.

Заборонено обвинуваченому ОСОБА_5 залишати місце свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 21:00 год. до 06:00 год., окрім часу оголошення на території Волинської області повітряної тривоги для переходу у спеціально обладнане приміщення (укриття).

На ОСОБА_5 покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК: прибувати за викликами до суду у кримінальному провадженні №0000618; не відлучатися з території Луцького району Волинської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватись від спілкування із потерпілою та свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області свій паспорт для виїзду за кордон або інші документи, що дають право на виїзд з України або в`їзд в Україну (у разі наявності).

На підставі ст. 72 КК ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання в порядку обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою по день звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави, а саме з 26 листопада 2020 до 03 грудня 2020 включно.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 03 липня 2023 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисникОСОБА_4 порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону захисником не дотримано, оскільки, посилаючись на порушення кримінального процесуального закону, ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навів обґрунтування допущення судами першої та апеляційної інстанцій таких порушень норм права, які могли б тягнути за собою скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до норм, передбачених статтею 438 КПК, з огляду на зміст положень статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.

При цьому у поданій касаційній скарзі захисник не вказує, в чому незаконність та необґрунтованість вказаних судових рішень відповідно до положень ч. 1 ст. 438 КПК і доводи на обґрунтування цього, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанціїв силу ст. 419 КПК та які доводи його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Відповідно ч. 3 до ст. 427 КПК якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.

Також адвокат ОСОБА_4 в порушення вимог ч. 4 ст. 427 КПК не додав до касаційної скарги усі документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу (ст. 50 КПК).

Відповідно до чинного національного законодавства повноваження адвоката у кримінальному провадженні слід вважати належним чином підтвердженими, якщо адвокат до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю надав хоча б один із документів, передбачених ст. 50 ч. 1 п. 2 КПК, а саме: або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», або договір із адвокатом, або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 648/3629/17).

Враховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Залишити касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 без руху і встановити семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3