КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 1-кп/824/4461/2023
ЄУН: 376/1583/22 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 11 липня 2023 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

у режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 11 липня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 8 вересня 2023 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Захисник зазначає, що станом на 11 липня 2023 року обвинувачений ОСОБА_7 тримався під вартою в Київському слідчому ізоляторі без судового рішення про обрання або продовження запобіжного заходу відповідно до чинного КПК України.

Законне судове рішення, на підставі якого ОСОБА_7 тримався під вартою в цьому кримінальному провадженні, було прийняте Сквирським районним судом Київської області у згаданому складі 20 квітня 2023 року, коли було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 18 червня 2023 року включно.

15 червня 2023 року судом першої інстанції у згаданому складі розглядалося клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і прийнято ухвалу, якою постановлено: «визнати неможливість розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в установленому КПК України порядку і на підставі ч. 6 ст. 115 КПК України обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж два місяця, тобто до 13 серпня 2023 року».

В тексті оскаржуваної ухвали від 11 липня 2023 року судом першої інстанції зазначено принципово інше: запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою «...востаннє продовжено ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року в порядку ч.6 ст.615 КПК України строком до 13 серпня 2023 року».

Захисник зазначає, що застосована судом норма, передбачена частиною 6 статті 615 КПК України, має чітке формулювання, яке не допускає хибних тлумачень: «У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці».

Строк дії раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому діяв до 18 червня 2023 року, і станом на 15 червня 2023 року до його спливу залишалися ще три повних дні, з яких один робочий і два вихідні.

Крім того, за своїм буквальним змістом ухвала Сквирського районного суду від 15 червня 2023 року, яка не відповідала критерію юридичної визначеності, не вирішувала ініційоване прокурором питання, не адресувалася нікому для виконання і не передбачалася діючим кримінально-процесуальним законом, була нікчемним документом.

Тому, раніше законно обраний і продовжуваний запобіжний захід діяв до 18 червня 2023 року, після чого службові особи Київського слідчого ізолятора продовжили тримати ОСОБА_7 вже без відповідного судового рішення і без наявності підстав, передбачених ч.6 ст.615 КПК України, адже таких у червні 2023 року на території міста Києва і Київської області не існувало. Незалежно від того, законно чи незаконно тримався під вартою ОСОБА_7 станом на 11 липня 2023 року, тримався від не на підставі судового рішення, а після закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою. За таких умов суд не мав повноважень ставити питання про продовження дії ухвали про тримання під вартою, оскільки така ухвала не діяла. І прокурор, порушуючи перед судом питання про застосування запобіжного заходу, мав звертатися до суду з клопотанням, котре б відображало реальний стан справ із запобіжним заходом і містило прохання вчинити законну процедуру застосування запобіжного заходу. А такого не відбулося.

Таким чином, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, діяв не у спосіб, передбачений кримінально-процесуальним законом України, чим порушив ще й положення статті 19 Конституції України, а також право особи на захист.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії зазначених документів.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, який додатково вказав про те, що ухвала суду від 15 червня 2023 року скасована судом апеляційної інстанції, обвинуваченого, який підтримав доводи захисника, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказавши про наявність ризиків у кримінальному провадженні та обґрунтованість та законність прийнятого судом першої інстанції рішення, дослідивши наявні документи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Сквирського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акту кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 357 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просить продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання піл вартою щодо ОСОБА_7 , оскільки ризики, які стали передумовою для його обрання не зменшились та не змінились.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні, просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вважає, що попередня ухвала суду, якою ОСОБА_7 було продовжено строк тримання під вартою є незаконною, тому наразі неможливо ставити питання про продовження строку тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав захисника, просив відмовити у задоволенні клопотання.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою суду від 11 липня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 8 вересня 2023 року включно.

Ухвала обґрунтована тим, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, у т.ч., у вчиненні особливо тяжкого злочину, за санкцією якого можливе призначення покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень була предметом перевірки слідчого судді на стадії обрання запобіжного заходу та його продовження.

Посилаючись на вимог ст. 199, ч. 1 ст. 177 КПК України, суд врахував можливість обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення; переховуватись від суду, впливати на свідків, допит яких на даному етапі кримінального провадження не завершено.

При цьому судом враховані тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду лише у виді реального строку покарання без можливості застосування іспитового строку, враховуючи ту обставину що відносно обвинуваченого наявні інші нерозглянуті кримінальні провадження; відсутність достовірних відомостей про наявність міцних соціальних зв`язків, як то наявність офіційного місця роботи, дружини або неповнолітніх утриманців, що свідчило б про достатню соціальну адаптацію і слугувало б запобіжником до продовження протиправних дій; також до уваги приймається та обставина, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення корисливого злочину; вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, у зв`язку з чим дійшов висновку про те, що його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що запобіжний захід був обґрунтовано застосований з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених ст. ст. 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не перестали існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам. Суд дійшов висновку, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді взяття під варту, на даному етапі провадження не зменшились.

Водночас судом не прийняті до уваги доводи захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 щодо незаконності ухвали суду від 15 червня 2023 року, оскільки дана ухвала станом на день розгляду клопотання прокурора не змінена та не скасована.

Врахувавши встановлені обставини, оцінивши їх у сукупності, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду та від виконання процесуальних рішень, перешкодити встановленню істини у справі, суд не знайшов підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на менш суворий, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, вважає доцільним, продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу строком на 60 діб.

Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного із застосуванням насильства щодо потерпілого, суд, з посиланням на положення п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, дійшов висновку про недоцільність визначення обвинуваченому розміру застави.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому вирішено на стадії судового розгляду, тобто, на час вирішення питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою судом першої інстанції здійснюється перевірка обґрунтованості висунутого обвинувачення та з`ясування обставин кримінального провадження шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з наявними у матеріалах даними щодо особи обвинуваченого, він раніше судимий за вчинення тяжкого корисливого злочину, відбував покарання у виді позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання 2 квітня 2019 року. На даний час ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, санкція яких передбачає покарання: за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років; за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років; за ч. 4 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Колегія суддів, з урахуванням суворості покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, стадії розгляду кримінального провадження, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження шляхом переховування від суду,що є ризиком у контексті кримінального провадження.

Окрім того, колегія суддів, з урахуванням обставин інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, викладених у клопотанні прокурора, а також даних про те, що на час розгляду клопотання не допитані свідки, про що зазначено і в оскаржуваній ухвалі та не спростовано стороною захисту, вважає небезпідставним ризик впливу на свідків, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Також з урахуванням наявних на даний час відомостей про особу обвинуваченого, а саме, те, що він раніше судимий за вчинення тяжкого корисливого злочину, а також про те, що відносно обвинуваченого є й інші нерозглянуті кримінальні провадження, на думку колегії суддів, є небезпідставним висновок суду першої інстанції про наявність ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції при прийнятті рішення враховані відсутність достовірних відомостей про наявність міцних соціальних зв`язків, як то наявність офіційного місця роботи, дружини або неповнолітніх утриманців, що свідчило б про достатню соціальну адаптацію і слугувало б запобіжником до продовження протиправних дій; вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило.

З огляду на викладене, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України та обставини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК України, а саме, вчинення кримінального правопорушення з застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазначала нападу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості застосування на даному етапі судового розгляду більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, а саме, у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту, оскільки інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі, щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, сукупність встановлених під час апеляційного розгляду обставин, на переконання колегії суддів, свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про наявність на даний час реальних ризиків вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а, відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь-яких доводів на спростування встановлених у кримінальному провадженні ризиків захисником як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду не зазначено.

Що стосується доводів захисника про незаконність ухвали суду від 15 червня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому, у зв`язку з чим захисник вважає незаконною й ухвалу суду від 11 липня 2023 року, то вказані доводи захисника колегія суддів не може взяти до уваги як з підстав, зазначених в оскаржуваній ухвалі, так і відповідно до вимог закону, оскільки предметом даного апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції від 11 липня 2023 року, а тому колегія суддів не наділена повноваженнями на перегляд іншої ухвали суду, яка не перебуває у провадженні даної колегії суддів.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування не встановлені, а тому апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 11 липня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 8 вересня 2023 року включно - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4