ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2976/23 Справа № 202/6097/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000375 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта вища, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 10 липня 2021 року та залишено незмінним запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Як встановлено судом, о 14 годині 30 хвилин 10 липня 2021 року ОСОБА_8 перебував за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де до його мешкання прийшов ОСОБА_9 та між ними виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. В той же період часу у обвинуваченого ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_9 виник умисел спрямований на протиправне заподіяння смерті останньому. З цією метою, близько о 14 годині 30 хвилин, у вищевказаному місці, обвинувачений ОСОБА_8 , тримаючи у лівій руці ніж, наблизився до ОСОБА_9 та умисно наніс йому ножем один удар в область грудної клітки праворуч, чим спричинив колото-різану рану.

Смерть ОСОБА_9 настала того ж дня, тобто 10 липня 2021 року з 14 години 30 хвилин до 15 години 13 хвилин від проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч з ушкодженням правої легені та передньої стінки середостіння, яке супроводжувалось кровотечою та ускладнилось розвитком гострої крововтрати.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_8 виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто у вчиненні злочину передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги неповнотою та однобічністю судового провадження, зокрема, захисник вважає, що без належної уваги та оцінки суду залишилась позиція обвинуваченого щодо обставин вчинення інкримінованого йому злочину, а саме, те, що ОСОБА_8 наніс потерпілому ножове поранення, вибивши при цьому із рук в останнього сапу, тобто, обвинувачений в момент заподіяння ножового поранення знаходився у стані необхідної оборони, оскільки сприймав загрозу можливого нападу з боку потерпілого ОСОБА_9 . Водночас, з метою перевірки такої версії подій сторона захисту вбачає необхідність у допиті свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які бачили як потерпілий йшов на обвинуваченого замахуючись сапою, внаслідок чого останній був змушений захищатись ножем.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній, наполягали на тому, що обвинувачений перебував у стані необхідної оборони та захищався від дій потерпілого.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та правильність кваліфікації його дій посилався на досліджені в ході судового провадження письмові докази, а саме: протокол огляду від 10 липня 2021 року з фото-таблицею до нього, згідно якого було оглянуто труп ОСОБА_9 за адресою СТ "Золотий ранет", вул. Центральна 9, квартал №3 та в ході вказаного огляду було виявлено та вилучено змиви з лівої та правої рук ОСОБА_9 , зрізи нігтьової пластини з лівої та правої рук, блакитну сорочку зі слідами РБК; протокол огляду від 10 липня 2021 року з фото-таблицею до нього, згідно якого в ході огляду приміщення дачного будинку за адресою СТ "Золотий ранет", вул. Центральна 9, квартал №3 було виявлено та вилучено 3 змиви з РБК з підлоги біля трупу, 3 змиви РБК з поверхні підлоги в коридорі; протокол огляду від 10 липня 2021 року з фото-таблицею до нього згідно якого було виявлено та вилучено предмет схожий на ніж, металевий наконечник, змиви РБК; протокол обшуку особи від 10 липня 2021 року, згідно якого у ОСОБА_8 було виявлено на шиї в області кадика подряпину у вигляді порізу.

Також, судом першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та правильність кваліфікації його дій в ході судового провадження було досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 13 липня 2021 року з фото-таблицею до нього, згідно якого ОСОБА_8 вказав на механізм спричинення тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 за обставин, що мали місце 10 липня 2021 року, який було проведено з відео фіксацією.

При цьому, після дослідження протоколу проведення слідчого експерименту від 13 липня 2021 року та диску до нього, судом було встановлено, що запис на якому з технічних причин не відтворювалася в судовому засіданні, у зв`язку із чим, судом, за клопотанням сторони обвинувачення було винесено ухвалу від 30 листопада 2022 року про проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_8 . Протокол проведення слідчого експерименту від 21 грудня 2022 року за участі ОСОБА_8 та відеозапис до нього було досліджено судом першої інстанції в ході судового провадження, і відповідно до нього вбачається, як ОСОБА_8 вказав на механізм спричинення тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 за обставин, що мали місце 10 липня 2021 року.

Поміж іншого, судом першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України в ході судового провадження було допитано потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також, досліджено висновоксудово-медичної експертизи №1399 від 09 серпня 2021 року трупа ОСОБА_9 , висновок судово-медичної експертизи №1687е від 15 липня 2021 року щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , висновок судово-медичної експертизи №1399/486-Е від 10 серпня 2022 року трупа ОСОБА_9 , висновки судової-імунологічної експертизи №547 від 12 серпня 2021 року, №549 від 13 серпня 2021 року, №548 від 18 серпня 2021 року, висновок судової цитологічної експертизи №587 від 30 серпня 2021 року, висновок молекулярно-генетичної експертизи № 855 від 29 вересня 2021 року, висновок судової-психіатричної експертизи №314 від 13 липня 2021 року щодо психічного стану ОСОБА_18 , висновок судово-медичної експертизи №1687е від 15 липня 2021 року та додатковий висновок до нього №559е від 27 лютого 2023 року, висновок експерта №1399/1251-Е від 15 березня 2023 року.

Допитано експертів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які повністю підтримали висновок експерта №1687е від 15 липня 2021 року, додатковий висновок експерта №559е від 27 лютого 2023 року, висновок №1399 від 09 серпня 2023 року та висновок експерта №2399/1251-е від 15 березня 2023 року.

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази та покази потерпілого, свідків і експертів, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_21 дійсно 10 липня 2021 року, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, тримаючи у лівій руці ніж, наблизився до ОСОБА_9 та умисно наніс йому ножем один удар в область грудної клітки праворуч, чим спричинив колото-різану рану, внаслідок якої останній помер, тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Водночас, захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що поза увагою суду першої інстанції залишились обставини кримінального провадження, які є важливими для правильної кваліфікації дій обвинуваченого, зокрема, сторона захисту посилається на те, що в момент нанесення ножового поранення потерпілому, обвинувачений знаходився у стані необхідної оборони, оскільки сприймав загрозу можливого нападу з боку потерпілого ОСОБА_9 , який в момент конфлікту замахувався на ОСОБА_8 сапою, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Однак, колегія суддів оцінює критично такі доводи сторони захисту та розцінює їх обрану лінію захисту з метою уникнення ОСОБА_8 кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Безпосереднім об`єктом будь-якого вбивства є життя особи (людини). За нормативним визначенням умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

В свою чергу, умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - це наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

При цьому, спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

Аналогічні ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони, передбачених ст. 118 КК України.

Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Закріплене в ст. 36 КК право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Згідно із ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

З фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, та матеріалів справи, досліджених судом в ході судового провадження, вбачається, що 10 липня 2021 року за місцем проживання ОСОБА_8 в домоволодінні АДРЕСА_2 , між обвинуваченим та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого ОСОБА_8 , тримаючи у лівій руці ніж, наблизився до ОСОБА_9 та умисно наніс йому ножем один удар в область грудної клітки праворуч, чим спричинив колото-різану рану, яка відповідно до досліджених судом першої інстанції висновків судово-медичних експертиз №1399 від 09 серпня 2021 року та №1399/486-Е від 10 серпня 2022 року трупа ОСОБА_9 , знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілого.

При цьому, сам обвинувачений будучи допитаний судом першої інстанції, показав суду, що 10 липня 2021 року знаходився у будинку АДРЕСА_2 , куди у стані алкогольного сп`яніння прийшов ОСОБА_9 і почав висловлювати ОСОБА_8 претензії з приводу їх спільної знайомої - ОСОБА_22 , а потім почав кидатись на обвинуваченого з сапою. Захищаючись від таких дій ОСОБА_9 , після того, як останній попав сапою ОСОБА_8 в область шиї, обвинувачений відбив рукою сапу, внаслідок чого вона впала із рук ОСОБА_9 на землю, відступив на декілька кроків назад від потерпілого та схопивши ніж, який знаходився неподалік, наніс ним удар в область грудної клітини ОСОБА_9 . Після даного інциденту ОСОБА_9 пішов до себе додому, а ввечері до обвинуваченого приїхали співробітники поліції та повідомили про смерть ОСОБА_9 .

Аналогічної версії подій в своїй апеляційній скарзі притримується і сторона захисту, вказуючи на те, що ОСОБА_8 наніс потерпілому ножове поранення, вибивши із рук в останнього сапу, тобто, обвинувачений в момент заподіяння ножового поранення знаходився у стані необхідної оборони, оскільки сприймав загрозу можливого нападу з боку потерпілого ОСОБА_9 .

Тобто, відповідно до наведених показів обвинуваченого та доводів сторони захисту, викладених в апеляційній скарзі, вбачається, що фактично під час конфлікту, після замаху ОСОБА_9 сапою та попадання в область шиї обвинуваченого, ОСОБА_8 відбив рукою сапу, внаслідок чого вона випала із рук потерпілого на землю, що спростовує позицію сторони захисту про перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони, оскільки після вибиття із рук потерпілого сапи та з моменту, як вона опинилась на землі, ймовірне суспільно небезпечне посягання, яке б могло створювати реальну загрозу заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_8 припинило існувати.

При цьому, обвинувачений, після того, як потерпілий фактично був ним знезброєний, шляхом вибиття ймовірного знаряддя заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_8 - сапи, мав можливість уникнути подальшого конфлікту, відкинувши вибиту сапу якнайдалі, тобто, мав можливість уникнути подальшого насильства з боку потерпілого з найменшим спричиненням шкоди нападнику, однак не скористався нею, натомість, як вказував сам обвинувачений, ОСОБА_8 маючи часову можливість та скориставшись нею, відступив на декілька кроків від потерпілого і замість уникнення подальшої бійки, свідомо взяв до рук ніж та наніс ним удар ОСОБА_9 , який в цей момент вже був без сапи, що, в свою чергу, свідчить про нерівне співвідношення сил потерпілого та обвинуваченого, а відтак і підстав для ОСОБА_8 сприймати загрозу можливого нападу зі сторони потерпілого як реальну, в життєво важливий орган - область грудної клітини.

А тому, аналізуючи зазначені факти, колегія суддів приходить до висновку про відсутність обставин, які б свідчили про перебування ОСОБА_8 в стані необхідної оборони, та погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що нанесений обвинуваченим удар ножем в область грудної клітини, життєво-важливий орган, потерпілого був спричинений з прямим умислом на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 , що є складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України. Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений має вищу освіту, є освіченою людиною, у відповідності до висновку судової-психіатричної експертизи №314 від 13 липня 2021 року в момент подій мав здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, психічними розладами не страждає, а тому, розумів особливо небезпечні травмуючі властивості використаного ним знаряддя злочину, ножа, та усвідомлював наслідки нанесення колотої рани в життєво важливий орган потерпілого грудну клітину, що свідчить про цілеспрямованість дій обвинуваченого та наявність умислу на вбивство.

Посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на необхідність повторного допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які бачили як потерпілий замахувався на обвинуваченого сапою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані свідки були допитані судом першої інстанції у відповідності до вимог КПК України, надали вичерпні покази з приводу подій того дня та їх показам було надано відповідну оцінку у взаємосукупності із дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а тому підстав для їх повторного допиту колегія суддів не вбачає. Щодо тієї обставини, що вказані свідки бачили як потерпілий замахувався на обвинуваченого сапою, то колегія суддів вважає, що дана обставина не спростовує вищевикладених висновків щодо наявності умислу в обвинуваченого на вбивство та можливості запобігти протиправним діям потерпілого у більш безпечний спосіб, аніж нанесення чіткого, цілеспрямованого ножового поранення в область грудної клітини потерпілого, який в цей момент перебував вже без сапи та не створював ОСОБА_8 реальної загрози, яка б спонукала його діяти у стані необхідної оборони.

Таким чином, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив обставини кримінального провадження, висунуте обвинувачення та надані стороною обвинувачення письмові докази, і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_23 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також, про правильність кваліфікації дій обвинуваченого та наявності в нього умислу на вбивство, вмотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами свідків і потерпілого, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції відсутні.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року відносно ОСОБА_8 , ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4