КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.10.2023 задоволено клопотання прокурора першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на грошові кошти у валюті українська гривня, а саме: 21 купюра номіналом 500 гривень, 2 купюри номіналом 200 гривень, 4 купюри номіналом 100 гривень, 1 купюра номіналом 50 гривень, 1 купюра номіналом 20 гривень, 1 купюра номіналом 10 гривень. Загальна сума 11380 гривень; грошові кошти у валюті долар США, а саме: 66 купюр номіналом 100 доларів США та 4 купюри номіналом 50 доларів США. Загальна сума 6800 доларів США, що були вилучені 14.09.2023 за результатом проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

___________________________________________________________________________

Справа № 761/37907/23 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6891/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно ОСОБА_8 , а також ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Апелянти посилались на те, щостороною обвинувачення направлено клопотання про арешт майна до суду із порушенням строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Слідчим суддею не врахованого, що стороною обвинувачення належним чином не розмежовано, які саме грошові кошти належать підозрюваному ОСОБА_13 , а які саме кошти належать ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які до даного кримінального провадження не мають жодного відношення та їм не повідомлено про підозру. Слідчий суддя залишив поза увагою посилання сторони захисту, що вилучені грошові кошти є власністю ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Крім того, апелянти зазначали, що із відеозапису судового засідання вбачається, що суддя після слів: «суд видаляється в нарадчу кімнату», одразу оголосила прийняте рішення, не виходячи до нарадчої кімнати, що на думку сторони захисту, є істотним порушенням норм процесуального права.

Власник майна ОСОБА_8 та його представники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

05.12.2023 від представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 надійшло клопотання, в якому вони просили розгляд апеляційної скарги проводи за їх відсутності.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який не заперечували проти розгляду апеляційної скарги без участі представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах власника майна ОСОБА_8 , колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управління Служби безпеки України, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001213 від 24.07.2023 за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно даних протоколу обшуку від 14.09.2023, складеного старшим слідчим в особливо важливих справах 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_15 , цього ж дня у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчим проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено майно, у тому числі грошові кошти, згідно викладеного у протоколі обшуку переліку.

15.09.2023 ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 368 КК України.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_16 від 14.09.2023 майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001213 від 24.07.2023, у тому числі грошові кошти, вилучені 14.09.2023 у ході обшуку приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29.09.2023 надано старшому слідчому в особливо важливих справах 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_15 дозвіл на проведення обшуку приватного будинку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення.

13.10.2023 прокурор першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу генерального прокурора ОСОБА_9 направив до Шевченківського районного суду міста Києва клопотання про арешт майна, яке зареєстроване 16.10.2023, в якому просив накласти арешт на грошові кошти, вилучені 14.09.2023 у ході обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.10.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на грошові кошти у валюті українська гривня, а саме: 21 купюра номіналом 500 гривень, 2 купюри номіналом 200 гривень, 4 купюри номіналом 100 гривень, 1 купюра номіналом 50 гривень, 1 купюра номіналом 20 гривень, 1 купюра номіналом 10 гривень. Загальна сума 11380 гривень; грошові кошти у валюті долар США, а саме: 66 купюр номіналом 100 доларів США та 4 купюри номіналом 50 доларів США. Загальна сума 6800 доларів США, що були вилучені 14.09.2023 за результатом проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

З висновками слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти, вилучені 14.09.2023 у ході обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0001213 від 24.07.2023, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, санкція ч. 3 ст. 368 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_8 передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені грошові кошти з метою їх збереження як речових доказів, а також забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане чи знищене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на на грошові кошти, вилучені 14.09.2023 у ході обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою їх збереження як речових доказів та забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Порушення органом досудового розслідування визначеного абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України строку звернення із клопотанням про арешт майна свідчить про недотриманням вимог КПК України, проте, на переконання колегії суддів, таке порушення саме по собі не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, а тому доводи апеляційної скарги представників власника майна у цій частині не є підставою для скасування ухвали слідчого судді

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучені грошові кошти належать також ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні, не спростовують висновків слідчого судді, викладених у оскарженій ухвалі.

Як убачається із даних протоколу обшуку від 14.09.2023, грошові кошти вилучені безпосередньо за місцем фактичного проживання підозрюваного ОСОБА_8 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується і апелянтом в апеляційній скарзі.

Посилаючись на те, що вилучені грошові кошти належать на праві власності також ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , апелянтами не надано суду доказів на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, як убачається зі змісту апеляційної скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та долучених до неї ордерів від 25.10.2023, адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надають правову допомогу ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, та доказів на підтвердження повноважень адвокатів на здійснення захисту ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , до апеляційної скарги не долучено.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, як арешт майна.

Твердження апелянтів про те, що слідчий суддя оголосив прийняте рішення без виходу до нарадчої кімнати, ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3