УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001039 від 03.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Як вбачається з клопотання, під час досудового розслідування, були встановлені особи, які можуть бути причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, зокрема: ОСОБА_5 , у робочому кабінеті якої, за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №18» каб.509, 05.12.2023 року був проведений санкціонований обшук, в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон ІРhone 13 Рrо Мах, у корпусі білого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картами оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , у чохлі прозорого кольору, із паролем входу до системи « НОМЕР_5 »; журнал обліку Соvid-19 «Амбулаторія №3 Лікар ЗПСМ ОСОБА_6 » у прошитому, пронумерованому вигляді на 47 арк.; оригінали та копії результатів аналізів РНК вірусу SARS-Cov-2, усього на 38 аркушах. Вказані речі та документи визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на зазначене майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому слідчий наполягав на задоволенні клопотання, посилаючись на викладені в клопотанні доводи.

Власник майна ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду клопотання, у судове засідання не з`явилась.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку слідчого, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Вилучене майно, зазначене у клопотанні, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, може містити відомості, які встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Приймаючи до уваги, правову підставу для арешту майна тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважаю доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованих підстав для арешту зазначеного слідчим у клопотанні майна.

Керуючись ст. ст. 98, 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони розпорядження та користування, на наступні речі та предмети:

-мобільний телефон ІРhone 13 Рrо Мах, у корпусі білого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картами оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , у чохлі прозорого кольору, із паролем входу до системи « НОМЕР_5 »;

-журнал обліку Соvid-19 «Амбулаторія №3 Лікар ЗПСМ ОСОБА_6 » у прошитому, пронумерованому вигляді на 47 арк.;

-оригінали та копії результатів аналізів РНК вірусу SARS-Cov-2, усього на 38 аркушах.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1