Справа № 947/7460/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , власника ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000279 від 29.08.2022, -

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН ДАНОГО КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Згідно поданого стороною обвинувачення клопотання вбачається, що наразі другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000279 від 29.08.2022 за підозрою оперуповноважених сектору кримінальної поліції відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 146,

ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28

ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_7 зач. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 365,

ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_8 за

ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 368 КК України.

Фактичні обставини, які можуть свідчити про ймовірне вчинення кримінально-протиправних дій зазначені у даному клопотанні про арешт майна, в якому сторона обвинувачення зазначає про наявність підстав для арешту майна, яке було вилучено в ході проведення обшуку 20.07.2023 обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатково сторона обвинувачення вказує, що 03.08.2023 за результатами розгляду слідчим суддею Київського районного суду міста Одеси клопотання про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення 20.07.2023 обшуку за адресою АДРЕСА_1 , повернуто прокурору для усунення недоліків, без участі сторін.

Таку ухвалу слідчого судді прокурором отримано 08.08.2023 о 11 годині 05 хвилин в Київському районному суді міста Одеси нарочно, й на теперішній час, в зв`язку з виправленням раніше встановлених недоліків, сторона обвинувачення повторно підіймає питання накладення арешту майна.

ІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОДАНОГО КЛОПОТАННЯ:

Сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_8 за допомогою мобільного телефону спілкування вів спілкування із іншим підозрюваним та планував вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, застосовуючи відвідні заходи конспірації використовуючи для спілкування мобільні додатки.

У зв`язку з тим, що вищевказаний мобільний телефон та ноутбук можливо були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та відповідають критеріям згідно ч.1 ст.98 КПК України, як речові докази, тому 20.07.2023 відповідно до постанови старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного у своїй сукупності, сторона обвинувачення просить дане клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ:

Прокурор в судовому засіданні при вирішенні питання арешту майна поклався на розсуд слідчого судді.

Власник майна в судовому засідання заперечував проти задоволення такого клопотання, зазнавши, що вилучені електронні пристрої є його власністю та не використовувалися в будь-яких протиправних цілях.

IV. ВИСНОВКИ СЛІДЧОГО СУДДІ:

Вивчивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступних зроблених висновків, а також звертає увагу на наступні правові підстави для прийнятого рішення.

(1). Нормативно-правова основа при вирішенні даного клопотання:

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

(2). Щодо відсутності правової підстави та мети арешту майна:

Слідчий суддя враховує, що досудове розслідування в рамках такого кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.4 ст.189, ч.2 ст.365, ч.5 ст.185, ч.2, ч.3 ст.146, ч.3 ст.28 ч.2 ст.365, ч.1, ч.2 ст.263, ч.2 ст.28 ч.2 ст.365, ч.2 ст.163 КК України.

В рамках такого кримінального провадження про підозру повідомлено трьох осіб, при цьому досудове розслідування триває, встановлюються усі фактичні обставини, які можуть мати значення для доведення предмету доказування у кримінальному провадженні.

Як вбачається з поданого клопотання, сторона обвинувачення зазначає, що вилучені електронні пристрої могли використовуватися підозрюваним як знаряддя вчинення кримінально-протиправних дій, між тим будь-яких доказів такого використання до клопотання не долучили, й в судовому засіданні не повідомили.

При цьому, в судовому засіданні власник вилученого майна підтвердив належність такого майна йому, а також зазначив, що вилучені пристрої не мають будь-якого відношення для розслідування в рамках такого кримінального провадження.

За таких обставин, слідчий суддя не може погодитися з доводами сторони обвинувачення відносно того, що вилучені пристрої відносяться до категорії речових доказів, оскільки будь-якого документального підтвердження цих обставин стороною обвинувачення надано слідчому судді не було.

В цьому розрізі слідчий суддя зазначає, що саме по собі прийняття постанови про визнання вилученого майна речовими доказами, без належного мотивування такого процесуального рішення, що підтверджувалося б відповідними матеріалами кримінального провадження, не достатньо для реального віднесення відповідного майна до категорії речових доказів.

Додатково надаючи оцінку наведеним питанням, слідчий суддя враховує процесуальне позицію прокурора в судовому засіданні, який при вирішенні питання арешт майна поклався на розсуд слідчого судді, тобто не наполягав на задоволенні клопотання.

Відтак, в рамках даного кримінального провадження відсутні підстави та мета арешту майна.

(3). Щодо відсутності завдання, необхідності арешту майна, ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, а також розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження:

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з мотивів, про які зазначено вище, слідчий суддя не погодився з доводами сторони обвинувачення відносно того, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, що є свідченням не можливості досягнення завдання арешту майна, відсутності необхідності в дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, а також відсутності ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб буде необґрунтованим та невиправданим засобом процесуального характеру, що не відповідатиме завданням кримінального провадження.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У зв`язку з викладеним, з метою унеможливлення застосуванню до осіб, які не мають будь-якого відношення до кримінального провадження необґрунтованого процесуального примусу, слідчий суддя приходить до переконання про відсутність правових підстав для накладення арешту майна, а відтак, для дії такого заходу забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000279 від 29.08.2022 відмовити.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно підлягає поверненню особі, у якої його було вилучено.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена у встановленому законом порядку до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1