Номер провадження: 11-сс/813/1453/23
Справа № 505/3318/23 1-кс/505/1334/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

адвокат ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2023 року в рамках кримінального провадження №0000804, внесеного до ЄРДР 15.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого відділення №-1 СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, вилучене під час огляду місця події від 14.08.2023 року, а саме автомобіль марки «ВАЗ», моделі «2106» бежевого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , із забороною розпорядження та користування.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене майно є речовим доказом, оскільки, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, являється предметом кримінально протиправних дій та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконна, необґрунтована, невмотивована та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з того, що:

- фактично слідчим було проведено обшук автомобіля, під час якого не було забезпечено право на захист ОСОБА_7 ;

- в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України;

- слідчий суддя порушив ч. 1 ст.172 КПК України, оскільки власника майна не було належним чином повідомлено про дату, час судового засідання клопотання слідчого про накладення арешту.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвали, якою відмовити у задоволені клопотання про арешт майна та повернути автомобіль власнику.

Позиції учасників судового розгляду.

Адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Від прокурора ОСОБА_10 надійшла заява в якій остання просить відмовити у задоволені апеляційної скарги та проводити апеляційний розгляд за її відсутності.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження, який є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

На підставі аналізу змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000804, внесеного до ЄРДР 15.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, слідчий визначив метою накладення арешту на автомобіль марки «ВАЗ», моделі «2106» бежевого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , його збереження як речового доказу.

Відповідно до клопотання у провадженні відділення №-1 СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000804 від 15.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого, 15.08.2023 року до відділення поліції №-1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , про те, що вона просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , яка 14.08.2023 року, перебуваючи в с. Євтодія на вул. Юрія Базги, близько 19 години вчинила відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протиправні дії, а саме незаконно позбавила його волі шляхом поміщення її сина проти його волі до багажного відділення свого автомобіля марки «ВА3-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , де утримувала його певний час.

У подальшому, під час проведення огляду місця події від 14.08.2023 року узбіччя дороги, на якому розташований автомобіль, поблизу будинку, де проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено автомобіль марки «ВАЗ», моделі «2106» бежевого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

При цьому, ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд звертає увагу, що позиція сторони обвинувачення щодо необхідності арешту майна має ґрунтуватись на відповідних доказах, на підставі яких в силу частини першої статті 84 КПК України слідчий суддя встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому КПК України порядку.

Положеннями частини першої статті 94 КПК України на слідчого суддю покладається обов`язок оцінки кожного доказу з точки зору, в тому числі допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Натомість, апеляційний суд звертає увагу, що на даному етапі не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

З огляду на обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність збереження автомобіля марки «ВА3-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким фактично користувалась ОСОБА_7 та в багажнику якого утримувалась ОСОБА_13 , що підтверджує апелянт у поданій апеляційній скарзі, тому є достатні підстави вважати, що його збереження необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та апеляційним судом не встановлено.

Доводи апелянта про те, що, в порушення ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна розглядалось слідчим суддею без участі власника майна, особи в якої тимчасово вилучалось майно є слушними, однак апеляційним судом створені всі умови для відновлення та реалізації права на захист та доступу до суду власника майна.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги, а також скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2023 року в рамках кримінального провадження №-0000804, внесеного до ЄРДР 15.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4