Справа № 496/1328/22
Провадження № 1-кп/496/316/23
У Х В А Л А

26 червня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , Варти ОСОБА_9 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду знаходиться зазначене кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5, ч. 1 ст. 177 КПК України. А саме ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 6 років та не має постійного роботи і неодноразово раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочині корисливої спрямованості.

Захисники заперечували проти клопотання прокурора та надали письмові заперечення. В запереченнях вказали, що прокурором не доведено існування ризику, передбаченого ч. 1 п. 1 ст. 177 КПК України, а лише вказано на те, що обвинувачений ОСОБА_4 не має міцних соціальних зав`язків, не працевлаштований, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке останньому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, що вказує на реальність даного ризику, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування. Однак, жодних документів чи конкретних підстав що підтверджують цей ризик зазначено не було, окрім того обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживає разом зі своєю сім`єю: цивільною дружиною та двома малолітніми дітьми (син ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_12 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, зазначаю, що одного лише зазначення в клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу обставин про те, що обвинувачений намагається чи буде намагатися переховуватися від органів досудового розслідування чи вчиняти інші дії, спрямовані на протидію розслідування, недостатньо. Зазначене повинне підтверджуватися відповідними матеріалами, які має дослідити суд при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, що в клопотання прокурора відсутнє. Крім того, наразі в Україні введено воєнний стан, а також 02 травня 2023 року було затверджено Указ Президента України від 01 травня 2023 року № 254 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та продовжено воєнний стан з 20 травня 2023 року ще на 90 діб. Зважаючи на це зазначаю, що правовий режим воєнного стану тягне за собою обмеження у виїзді за кордон чоловіків призивного віку віком від 18 до 60 років, а тому зважаючи на ці обмеження ОСОБА_4 не зможе переховуватись від суду чи уникати судового розгляду. Крім того, у зв`язку з воєнним станом на всіх дорогах встановлені блок пости, на яких уповноваженими службовими особами здійснюється перевірка осіб, що також нівелює можливість безперешкодного виїзду за межі населеного пункту та області. В своєму клопотанні прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину як на підставу для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може обґрунтовуватись виключно тяжкістю злочину та суворістю передбаченого за нього покарання, тому що тримання під вартою є заходом забезпечення виконання особою процесуальних обов`язків, а не покаранням за вчинений злочин, а тому таке неодноразове посилання на цю обставину в клопотанні не може бути підставою для обрання запобіжного заходу такого ступеня тяжкості. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року № 14-рп/2003, тяжкість кримінального праворушення не є єдиною підставою для обрання виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, а враховується разом з іншими обставинами по справі. Існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджується будь-якими доказами, оскільки на теперішній час усі докази в даному кримінальному провадженні вже фактично досліджені. ОСОБА_4 не може незаконно впливати на свідків, оскільки не теперішній час у кримінальному провадженні встановлено усіх свідків, а враховуючи, крім того, зважаючи на те, що вони є працівниками правоохоронних органів, цей вплив нівелюється. Про можливість перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування може свідчити здійснення особою погрози, підкуп, умовляння свідків і потерпілих, схилення їх до дачі неправдивих показань, спроби викрадення, знищення, фальсифікації речових доказів і документів, вплив на спеціалістів та експертів, тощо. Вказаних даних також не було зазначено в клопотанні. Крім того прокурор в клопотанні посилається на те, що ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак вважаю за доцільне зазначити, що наразі ОСОБА_4 є несудимим, а сама вказівка щодо наявності обвинувачення не може свідчити про наявність цього ризику, тим паче що обвинувальний вирок відсутній на разі, тому стверджувати про винуватість у вчиненні тих чи інших злочинів на цьому етапі неможливо. Крім того, усі ризики, що зазначені в ст. 177 КПК України зі спливом часу ризики як підстава для утримання під вартою зменшуються. Згідно з ч.1 та ч.4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Якщо аналізувати клопотання про зміну запобіжного заходу відносно мого ге захисного, можна зробити висновок, що доказів, якій дають вважати існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України стороною звинувачення взагалі не надані. В матеріалах справи містяться тільки документи, які на думку органу досудового розслідування, обґрунтовують лише обвинувачення ОСОБА_4 , а докази, які підтверджували саме наявність ризиків взагалі відсутні як і в матеріалах справи відсутні, так і до клопотання прокурора додані не були.В клопотанні стороною обвинувачення не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обов`язків підозрюваного ОСОБА_4 .Щодо неврахування судом даних про особу ОСОБА_4 .Крім вищезазначеного, сторона захисту вважає, що судом необхідно врахувати, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, проживає з цивільною дружиною та має на утриманні двох малолітніх дітей (син ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_12 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), не притягувався до адміністративною відповідальності та не був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, на до застосування запобіжного заходу проживав разом зі своєю сім`єю.Також, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, однак вказане прокурором як не доведено безпосередньо у судовому засіданні так і не вказано в клопотанні, а отже продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в даній ситуації є перебільшеним та неспіврозмірним. Просили суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора та підтримав думку викладену у запереченнях захисників.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 03.07.2023 року, але завершити судовий розгляд не можливо, так як не допитано свідків та обвинувачених.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд погоджується з доцільністю тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з того, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти, які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання яке можливо буде призначене в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Так, судом встановлено, що обвинувачений, не працевлаштований, не має законних джерел для існування, має погашену судимість, має зареєстроване місце проживання в іншій області України, тобто наразі існують ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Таким чином, ОСОБА_4 може переховуватися від суду.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні аналогічного злочину і кримінальне провадження розглядається Приморським судом м. Одеси, що свідчить про ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Беручи до уваги положення ч.ч. 4, 5 ст. 182, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, враховуючи особистість, матеріальне становище обвинуваченого та тривалість судового розгляду, суд вважає, що застава у передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України межах здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, отже бачить необхідним визначити заставу у 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107360 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі зможе гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи на даний час, а тому клопотання прокурора обґрунтоване.

Керуючись ст.ст.23,177-178,181,194,331 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто з 26.06.2023 року по 24.08.2023 року, включно в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

Визначити суму застави у розмірі 107360 гривень, які необхідно внести на депозитний розрахунковий рахунок UA0005435, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26302945, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, призначення платежу: застава згідно ухвали Біляївського районного суду Одеської області у справі № 496/1328/22 (провадження № 1-кп/496/316/23) відносно ОСОБА_4 .

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 , обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою прокурора та суду; не відлучатися за межі Одеської області, без дозволу суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не явиться за викликом до суду, без поважних причин не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженої службової особі: начальнику ДУ «ОСІ».

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя Портна