Провадження № 1-кс/204/2577/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвоката ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Дніпрі клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Малий В`язівок Лубенського району Полтавської області, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого:

-20 лютого 2023 року вироком Оржицького районного суду Полтавської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2023 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що Слідчим відділом Покровського РУП ГУНП в Донецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000299 від 18 травня 2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. «20» травня 2023 року про підозру у скоєнні вказаного злочину повідомлено: ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Малий В`язівок Лубенського району Полтавської, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх (малолітніх) дітей не має, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовець в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдат, раніше судимого: 09.04.2015 Оржицьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі, 27.06.2019 звільненого умовно-достроково, невідбутий строк 11 місяців 16 днів; 20.02.2023 Оржицьким районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , м.т. НОМЕР_2 , який будучи військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації, на особливий період, та проходячи її на посаді військовослужбовця в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року No576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року Ne622, ст. 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», ст. 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», наказу Міністра оборони України No359 від 29 червня 2005 року «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України» 15 травня 2023 року, приблизно о 08:00 год., з метою придбання, носіння та зберіганні бойових припасів та вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, на приналежному йому автомобілі HYUNDAI SANTAFE реєстраційний номер НОМЕР_3 , прибув до с. Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області. У цей же день та час, діючи з прямим умислом, спрямованим на придбання, носіння та зберіганні бойових припасів, вогнепальної зброї та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, придбав у невстановленої в ході досудового слідства особи боєприпаси: постріли осколкової гранати 40 мм, в кількості 54 од.; ВОГ-25 в кількості 1 од.; РПГ - 75 в кількості 3 од.; металевий тубус б/н в якому знаходяться осколкові гранати 40 мм в кількості 50 од.; металевий тубус б/н в якому знаходяться постріли осколкових гранат 40 мм в кількості 50 од.; металевий тубус б/н в якому знаходяться постріли осколкових гранат 40 мм в кількості 50 од, 1680 од. патронів калібру 5?56, 720 од. патронів калібру 5?45; капали типу УЗРГМ в кількості 4 од, запал типу ДВМ в кількості 1 од. корпуси гранат Ф-1 в кількості 4 од. корпус гранати RGD-5 в кількості 1 од.; магазини до автомату в кількості 5 од.; 142 од. патронів калібру 5,45?39, які є боєприпасами - бойовими проміжними патронами калібру 5,45?39 мм: зі звичайною кулею (сто двадцять один патрон), з бронебійною кулею (двадцять один патрон), та вогнепальну зброю: автомат з н.п.: НОМЕР_4 ; автомат з н.п: НОМЕР_5 , поклавши їх до багажнику та салону автомобіля HYUNDAI SANTAFE реєстраційний номер НОМЕР_3 , та зберігаючи їх в салоні та в багажнику автомобіля, перевіз до покинутого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де залишив зберігати. 18 травня 2023 року, приблизно о 20 год. 30 хв. солдат ОСОБА_5 , прибув до домоволодіння, де поклав, придбані у невстановленої в ході досудового слідства особи боєприпаси: постріли осколкової гранати 40 мм, в кількості 54 од.; ВОГ-25 в кількості 1 од.; РПГ - 75 в кількості 3 од.; металевий тубус б/н в якому знаходяться осколкові гранати 40 мм в кількості 50 од.; металевий тубус б/н в якому знаходяться постріли осколкових гранат 40 мм в кількості 50 од.; металевий тубус б/н в якому знаходяться постріли осколкових гранат 40 мм в кількості 50 од., 1680 од. патронів калібру 5?56, 720 од. патронів калібру 5?45; запали типу УЗРГМ в кількості 4 од., запал типу ДВМ в кількості 1 од.; корпуси гранат Ф-1 в кількості 4 од.; корпус гранати RGD-5 в кількості 1 од.; магазини до автомату в кількості 5 од.; 142 од. патронів калібру 5,45?39, які є боєприпасами - бойовими проміжними патронами калібру 5,45?39 мм: зі звичайною кулею (сто двадцять один патрон), з бронебійною кулею (двадцять один патрон), та вогнепальну зброю: автомат з н.п.: НОМЕР_4 ; автомат з н.п: НОМЕР_5 , до салону та багажника автомобіля HYUNDAI SANTAFE реєстраційний номер НОМЕР_3 , та виїхав з м. Покровська Донецької області в напрямку до м. Дніпра, продовжуючи зберігати бойові припаси, вогнепальну зброю та вибухові речовини поки вони 18 травня 2023 року, приблизно 21 год. 32 хв., не були виявлені та вилучені співробітниками правоохоронного органу на блок-посту НОМЕР_6 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу. 19 травня 2023 року об 11 год. 34 хв. ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 40, 104, 131, 132, 208-210, 213, 298-2 КПК України був затриманий як особа, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. 20 травня 2023 року солдату ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. 22 травня 2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 слідчим суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 17 липня 2023 року. Викладені обставини у своїй сукупності дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема: рапортом працівника поліції про вчинене кримінальне правопорушення; Протоколом огляду місця події; Протоколом затримання ОСОБА_5 ; Висновком судової експертизи зброї №СЕ-19/105-23/1605 БЛ від 19.05.2023; Висновком судової експертизи зброї №СЕ-19/105-23/1632 БЛ від 12.06.2023; Повідомленням про підозру ОСОБА_5 ; Протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 , який надав показання з приводу незаконного ним придбання та зберігання вогнепальної зброї та боєприпасів; Матеріалами, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_5 ; Проколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 ; Протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у присутності яких було затримано військовослужбовця ОСОБА_5 та вилучено у нього вогнепальну зброю та боєприпаси4 Протоколами проведенням слідчих експериментом за участю свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; Протоколами допиту в якості свідків військовослужбовців ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 . При цьому, двомісячний строк досудового слідства у вказаному кримінальному провадженні спливає 20 липня 2023 року. На даний час, органом досудового розслідування проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання доказів, у зв`язку з чим для повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати наступне: провести тимчасовий доступ до речей і документів по тимчасовому посвідченню військовозобов`язаного № НОМЕР_7 ОСОБА_5 з метою проведення судово-почеркознавчої експертизи для з`ясування факту самостійного внесення підозрюваним відомостей до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_7 необхідним є проведення експертизи почерку, для проведення якої експертам необхідно надати оригінал даного тимчасового посвідчення; призначити судово-почеркознавчу експертизу та отримати висновок за результатами її проведення; отримати висновок судово вибухо-технічної експертизи призначеної 22.05.2023 та яка ще перебуває на виконання у зв`язку з великою кількістю об`єктів; повідомити підозрюваного ОСОБА_5 про підозру в остаточній редакції; виконати з підозрюваними та його захисником вимоги ст. 290 КПК України, тобто вчинити процесуальні дії для підготовки та направлення матеріалів кримінального провадження з обвинувальним актом до суду; підготувати обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, реєстр матеріалів досудового розслідування; провести інші слідчі та процесуальні дії, в яких виникне необхідність під час досудового слідства. Провести вказані процесуальні дії до 20 липня 2023 року не виявляється за можливе у зв`язку зі складністю кримінального провадження, особливими умовами їх проведення, тому виконання вищевказаних слідчих дій у двомісячний строк не виявляється можливим, тобто з об`єктивних причин. липня 2023 року керівником Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №00002999 від 18 травня 2023 року продовжено до 3-х місяців, тобто до 18 серпня 2023 року. Слід зазначити, що відповідно до вимог КПК України, клопотання про забезпечення заходів безпеки у вказаному кримінальному провадженні безпосередньо подаються до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, оскільки місцем розташуванням Покровського районного управління поліції, є Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7. Водночас, в зв`язку з введенням воєнного стану на території України та неможливістю Красноармійським міськрайонним судом Донецької області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядження Верховного Суду України № 1/0/9-22 від 06.03.2022, відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», змінено територіальну підсудність судових справ з Красноармійського міськрайонного суду Донецької області на Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного. Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам: Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання спробам: - переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що солдат ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді виключно позбавлення волі строком від 3до 7 років, та ризик втечі може бути розцінений підозрюваним ОСОБА_5 менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарань, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу. Крім того, з обставин кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 будучи особою, яка на підставі статутів Збройних Сил України, Присяги взявши на себе зобов`язання знаходитися на території місця дислокації свого військового підрозділу або у місці, визначеному його командирами, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю, порушив ці зобов`язання та 11.08.2022 військовослужбовець ОСОБА_5 самовільно залишив місце служби в населеному пункті Сіверськ Бахмутського району Донецької області. Вказане також має стати підставою для того аби визнати, що ОСОБА_5 повинен був сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, в той час як своєю поведінкою вже продемонстрував зневагу до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Військової присяги. Також не можна лишати поза увагою той факт, що підозрюваний ОСОБА_5 як особа, яка тривалий час знаходилася в районі ведення бойових дій, значно краще ніж пересічний українець володіє інформацією щодо місць проходу на територію, тимчасово непідконтрольну органам державної влади України, і може використати дану інформацію для переховування на вказаній території з метою ухиляння від покарання у разі доведеності його вини. Враховуючи викладене, орган досудового розслідування вважає, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі визнання його вини, може здійснити спроби переховатися від органів досудового розслідування та суду, тобто існує реальний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, які разом з ним проходили військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій та можливістю погрозою застосування насильства до начальника. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування. Враховуючи викладене, орган досудового розслідування вважає, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі визнання його вини, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто існує реальний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, а саме: 09.04.2015 Оржицьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі, 27.06.2019 звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 11 місяців 16 днів; 20.02.2023 Оржицьким районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 309 КК України, самовільно залишив місце служби в населеному пункті Сіверськ Бахмутського району Донецької області, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України, про що внесені відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000201 від 19.05.2023, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, пов`язаний з несанкціонованим вивозом боєприпасів з Донецької області, в період триваючого іспитового строку, що складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Враховуючи викладене орган досудового розслідування вважає, що підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тобто існує реальний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку ОСОБА_5 буде зобов`язаний повернутися до місця мешкання та реєстрації, тобто на територію Полтавської області, що створить умови та змогу ОСОБА_5 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку із чим неможливо ефективно забезпечити необхідну міру контролю за поведінкою підозрюваного, що дасть останньому можливість переховуватись від правосуддя, наддасть останньому можливість переховуватись від органу досудового розслідування та суду та здійснювати тиск на свідків, щоб останні відмовились від свої показань. Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , та немає будь-якого місця проживання на території Донецької області, а тому обрання відносно нього іншого запобіжного заходу створить передумови для переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та/або суду. Крім, цього суд при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у виді домашній арешт, повинен з`ясувати технічні можливості реалізації вказаного виду запобіжного заходу та наявність електронних засобів контролю, які передбачені для виконання даного виду запобіжного заходу, з метою забезпечення своєчасного запобігання можливим спробам підозрюваного невиконання вимог обраного відносно нього запобіжного заходу. Водночас, необхідно брати до уваги і саму особистість підозрюваного, враховуючи його репутацію, соціальні зв`язки тощо. Крім того, можливість незаконного впливу на свідків, спрямованих на зміну їх показів в суді, наданих ними органу досудового розслідування, з метою перешкоджання доказуванню стороною обвинувачення перед судом усіх фактичних даних, які встановлені у ході досудового розслідування, порушує принцип змагальності кримінального провадження, визначений ст. 22 КК України. З огляду на це, вважає, що такий вид запобіжного заходу як домашній арешт не є достатнім і не виправдовує, настання ризику п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, під час розгляду можливого клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд повинен звернути увагу на з`ясовування позиції власника житла та підтвердження його однозначної згоди на застосування домашнього арешту до ОСОБА_5 в такій ситуації. Сторона захисту повинна надати суду згоду повнолітніх осіб, які проживають в одному житловому приміщення із обвинуваченим щодо застосування цього запобіжного заходу, вказаним особам суд повинен роз`яснити при цьому порядок здійснення контролю за дотриманням умов застосування домашнього арешту, зокрема щодо права з`являтися в житло. Вказана позиція прослідковується в п. 15 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» де зауважується, що правильною слід вважати практику тих слідчих суддів, судів, які застосовують домашній арешт, з`ясувавши при цьому думку власника житла та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у нього родини й утриманців (місце їх фактичного проживання); достатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у ст. 177 КПК, зокрема, спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. Разом з тим, поручителі з числа цивільних осіб не зможуть забезпечити виконання підозрюваним обов`язків. Водночас, у випадку судом застосування запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді застави, слід зазначити, що підозрюваний будучі військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та перебуваючи в зоні проведення бойових дій на території Донецької області, брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів та отримував грошового забезпечення та додаткові винагороди до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, що регламентується Постановою Кабінету Міністру України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування. З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено вищевказаними матеріалами існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; що підозрюваний ОСОБА_5 має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, посаду, репутацію, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_5 для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. Враховуючи обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слід врахувати, що підозрюваний ОСОБА_5 є чоловіком, який не має проблем зі здоров`ям, неодноразово приймав участь у бойових діях, в яких здобув бойовий досвід, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, та останньому, у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. Вказані фактори в сукупності, також дають підстави вважати про можливість переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду, не має постійного місця проживання на території Донецької області, на утриманні малолітніх дітей та батьків не має, тим самим, вважаю не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід. Крім цього, слід звернути увагу, що тяжкість вказаного злочину викликають саме ту реакцію суспільства і наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення ОСОБА_5 як виключну міру запобіжного заходу, застосування до останнього менш суворих запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам та не в змозі в повній мірі забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного і унеможливити настання ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на волі, або при обранні судом стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не буде позбавлений можливості, залучившись підтримкою своїх колишніх товаришів по службі, чинити тиск на свідків, які вже надали органу досудового розслідування викриваючи показання, з метою змусити їх відмовитись від цих показань в подальшому у суді. Запобігання настання вказаним ризикам без обрання до підозрюваного ОСОБА_5 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є неможливим. У разі обрання судом стосовно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, останній зможе реалізувати дії, зазначені у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, це може призвести до втрати доказів для доведення вини останнього в суді, що призведе до уникнення особою кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що являється найвищою соціальною цінністю в державі. В свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування викличного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля. Крім того, бажання ОСОБА_5 уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного. Таким чином, констатовані ризики є обґрунтованими та доведеними. Не утворює підстав для звільнення підозрюваного і участь останнього у бойових діях пов`язаних з захистом суверенітету та незалежності України, оскільки ці обставини мали місце і на час вчинення злочину, а отже вони не утворюють для ОСОБА_5 жодних моральних запобіжників при обранні ним моделі поведінки. Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, прокурор звертає увагу суду, що наразі достатніми та належними підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 є не лише очікування завершення досудового розслідування та розгляду справи в суді, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою. Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття під вартою ОСОБА_5 . Такий висновок прокурора не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах Смірнов проти Росії від 24 липня 2003 року; Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року; Штегмюллер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Мацнеттер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Летельєр проти Франції від 26 червня 1991 року та ін.), також тривалість існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину як неодмінна умова законності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України» від 7 листопада 2013 року) та суворість покарання, яке може бути призначено, як слушний елемент в оцінці ризику можливості переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Серйозність висунутих обвинувачень свідчить про те, що державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує (рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року). Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_5 під вартою, немає, відсутні докази і наявності інших даних, які б переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України. Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується вищезазначеними матеріалами досудового розслідування, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та підстав для визначення розміру застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не має. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати більш м`який запобіжний заход.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні зазначилв що ризики слідчим недоведені. Тяжкість злочину не може бути основою причиню обрання такого запобіжного заходу, а тому вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, якими обґрунтовується необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

20 травня 2023 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року, відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням його на гауптвахті Лугансько- ІНФОРМАЦІЯ_3 , без альтернативи внесення застави.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, ухвалу суду від 22 травня 2023 року скасовано та застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 липня 2023 року, з альтернативним заходом заставою у розмірі 214 720 грн.

Постановою керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_12 від 14 липня 2023 року, строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000299, продовжено до 20 серпня 2023 року.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у даному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити нове кримінальне правопорушення.

Проте, у судовому засіданні знайшли своє підтвердження ризики, що ОСОБА_5 дійсно враховуючи тяжкість покарання та з метою ухилення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у даному провадженні, а також продовжити злочинну діяльність.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 1 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засіданні прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним тяжкого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця реєстрації, непогашеної судимості, а також враховуючи наявність ризиків, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у даному провадженні, а також продовжити злочинну діяльність, та враховуючи, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у судовому засіданні не встановлено, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення раніше визначеної застави, в межах строку досудового розслідування, тобто до 20 серпня 2023 року.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 34, 81, 110, 131-132, 176-178, 183, 199, 219, 294, 309-310, 369-372, 392-393, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 20 серпня 2023 року, з раніше визначеною заставою у розмірі 214 720 грн.

Утримувати ОСОБА_5 , в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалу направити до Покровського районного управління поліції Національної поліції в Донецькій області для виконання.

Ухвала щодо продовження строку запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1