У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/5228/23

№ 1-кс/183/1774/23

04 травня 2023 року

м. Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені 23.01.2019 року до ЄРДР за № 0000195, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчому судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що наприкінці лютого 2018 року, приблизно о 00:00 годині, більш точної дати та час в ході досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою наживи, за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_6 , переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом підбору ключів проникли до гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Ювілейний» м. Куп`янськ Харківської області, який належить потерпілому ОСОБА_7 , звідки вчинили крадіжку наступного майна:

- перфоратору фірми Procraft BH 1350 вартістю 1.132,07 грн. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1025/18 від 21.03.2018 року;

- ударної дрилі фірми Procraft PS 950 вартістю 523,89 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- кутошліфувальної машини фірми Procraft PW 1200 вартістю 539,56 грн. згідно з висновком тієї ж самої експертизи;

- промислового фену фірми ИЖ-МАШ IF-2100 вартістю 331,51 грн. згідно з висновком тієї ж самої експертизи;

- будівельного степлеру фірми «Sigma» вартыстю 184,76 грн. згідно з висновком тієї ж самої експертизи;

- ножиці по металу фірми «Intertool» вартістю 93,31 грн згідно з висновком тієї ж самої експертизи;

- керамічної напільної плитки фірми «Inter Cerama Plesire» у кількості 7 м2, загальною вартістю 1745,24 грн. згідно з висновком тієї ж самої експертизи;

- конвектора 2 кВт фірми «Calore MT 2000SR» вартістю 686,83 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- пістолету для монтажної піни «HTools» вартістю 187,85 грн. згідно з висновком тієї ж самої експертизи;

- газової ручної горілки з балоном вартістю 158,10 грн. згідно з висновком тієї ж самої експертизи;

- 2 бідонів алюмінієвих ємкістю 37 л. вартістю 1.321,54 грн., кожен на загальну суму 2643,07 грн. згідно з висновком тієї ж самої експертизи;

- шуруповерту марки «BAS 18-2/1HA» вартістю 555,45 грн. згідно з висновком тієї ж самої експертизи;

- акумуляторного багатофункціонального пристрою «Blau Craft BTS 18E» вартістю 2205,90 грн. згідно з висновком тієї ж самої експертизи;

- лещат слюсарних маленьких вартістю 416,27 грн згідно з висновком тієї ж самої експертизи;

- 37 л. бджолиного меду загальною вартістю 4316,79 грн. згідно з висновком тієї ж самої експертизи;

- акумуляторної батареї «Аком» 12 V вартістю 1333,60 грн. згідно з висновком судово-автотоварознавчої експертизи №6743 від 27.03.2018 року;

- 2 шин CORDIANT COMFORTна литому диску розміром R13 175/70 загальною вартістю 3.009,84 грн. згідно з висновком тієї ж самої експертизи;

- 2 шин FULDA на литому диску розміром R13 175/70 загальною вартістю 3575,28 грн. згідно з висновком тієї ж самої експертизи;

- комплекту щеплення FSO автомобіля DAEWOO SENS 1.3 вартістю 1100,00 грн. згідно з висновком тієї ж самої експертизи.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з місця скоєння злочину втікли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 24.739,32 грн.

Крім того, повторно, 28.02.2018 року приблизно о 00:00 годин, більш точний час в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадання чужого майна, з корисливих мотивів та з метою нажив, за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_6 , переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом злому навісного замку та підбору гвинтового ключа проникли до приміщення гаражу № НОМЕР_2 гаражного кооперативу «Локомотив» смт. Куп`янськ-Вузловий м. Куп`янськ Харківської області, який належить потерпілому ОСОБА_8 , звідки вчинили крадіжку наступного майна:

- діагностичного обладнання для сканування автомобілів «Auvto-com CDP+» вартістю 2.856,00 грн. згідно висновку судово-автотоварознавчої експертизи № 6758/7664-7682 від 26.03.2018 року; - діагностичного обладнання «KKL VAG-COM» вартістю 300,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- стартеру фірми « Бош» автомобіля мерседес 124 вартістю 1.122,60 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- стартеру фірми «Бош» автомобіля «форд транзит» вартістю 1.074,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- 5 стартерів автомобіля ВАЗ 2108, вартістю 411,60 грн. кожен згідно висновку тієї ж експертизи, на загальну суму 2.058,00 грн.;

- генератору фірми « Бош» автомобіля «фольксваген каді» вартістю 1.890,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- 2 стартери автомобіля ВАЗ-2106 вартістю 375,88 грн. кожен згідно висновку тієї ж експертизи, на загальну суму 751,76 грн.;

- 3 генератори автомобіля « камаз-5320» вартістю 582,80 кожен згідно висновку тієї ж експертизи, на загальну суму 1.748,40 грн.;

- 4 стартери автомобіля ГАЗ-3302 вартістю 661,68 грн. кожен згідно висновку тієї ж експертизи, на загальну суму 2.646,72 грн.;

- блоку розпізнавання «ксенон» вартістю 275,79 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- сигналізації «StarLine A91» з двома пультами вартістю 3.650,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- сигналізації « CYCLON X7 LC», вартістю 476,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- генератору автомобіля ГАЗ-24 вартістю 2.540,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- дротів прикурювання DK38-0400 вартістю 174,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- верхньої опори переднього амортизатора автомобіля «Мазда 3», вартістю 661,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- перетворювача рівня звуку для авто магнітоли фірми «MYSTERY MAD-HL» вартістю 142,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- фільтра паливного фірми «Bosch» з автомобіля «AUDI А-6» вартістю 300,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- модуля дистанційного управління центрального замка « Cyclon RD-31» з пультом вартістю 265,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- лампи «лед» фірми «циклон» Н-4 вартістю 196,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- 2 ламп ксенонових фірми « філіпс» модель D4S для автомобіля «Toyota Camry» В-40 вартістю 646,00 грн. кожна згідно висновку тієї ж експертизи, на загальну суму 1292,00 грн.;

- нетбуку « Asus Eee PC» з зарядним пристроєм вартістю 5139,44 грн. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1027/18 від 20.03.2018 року;

- модему « Verizon» для Інтернету під сім-карту вартістю 424,26 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- продовжувача з мідного проводу довжино 3 метри вартістю 73,10 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- переноски з мідного проводу довжиною 5 метрів вартістю 113,92 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- набору ключів (головок накидних) фірми «INTERTOOL», розмір головок з 8 до 22 мм., вартістю 278,52 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- набору ключів ( головок накидних) фірми «INTERTOOL», розмір головок з 8 до 30 мм., вартістю 509,55 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- набору головок « KingRoy» розмір головок з 8 до 32 мм., 721,27 грн., згідно висновку тієї ж експертизи.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 31.679, 33 грн.

Крім того, повторно, ОСОБА_5 , за попередньою змовою в групі з ОСОБА_6 , в ніч з 01.03.2018 року на 02.03.2018 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою наживи, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом зриву навісного замка проникли до приміщення гаражу б/н гаражного кооперативу «Дорожник» м. Куп`янськ Харківської області, який належить потерпілому ОСОБА_9 , звідки вчинили крадіжку наступного майна:

- електрозварювального апарату фірми « Tecno Weld» моделі «Jimmy 1400.15» вартістю 1.531,72 грн. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1 104/18 від 28.03.2018 року;

- набору шестигранників «INTERTOOL HT-1848» вартістю 307,02 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- мідного силового кабелю 2х2.5 довжиною 50 метрів загальною вартістю 732,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зникли розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2.570,74 грн.

Крім того, повторно, ОСОБА_5 за попередньою змовою в групі з ОСОБА_6 02.03.2018 року приблизно о 00:00 годин, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою наживи, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом зриву замка проникли до гаражу б/н гаражного кооперативу «Військове містечко» с. Курилівка-1 Куп`янського району Харківської області, яким користується потерпілий ОСОБА_10 , звідки вчинили крадіжку наступного майна:

- водо насосної станції «Maxima Pump YL-100A» вартістю 1.789,76 грн. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1024/18 від 20.03.2018 року;

- 2 електродвигунів з пральної машинки марки «Сатурн» вартістю 273,00 грн. кожен згідно висновку тієї ж експертизи, на загальну суму 546,00 грн.;

- коробки передач автомобіля ВАЗ 2101 вартістю 3.288,30 грн. згідно висновку судово-автотоварознавчої експертизи № 6855/6856/6857/6858/6859-6865 від 27.03.2018 року;

- генератору автомобіля ВАЗ 2101 вартістю 656,10 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- генератору автомобіля ВАЗ 2102 вартістю 656,10 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- катушки запалювання автомобіля ВАЗ 2101 вартістю 286,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- стартеру автомобіля ВАЗ 2101 вартістю 839,10 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- радіатору автомобіля ВАЗ 2101 вартістю 307,80 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- мотору склоочисника автомобіля ВАЗ 2101 вартістю 193,80 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- рульової колонки автомобіля ВАЗ 2101 вартістю 491,40 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- автомобільного зарядного пристрою « Ресурс-1» вартістю 200 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії з корисливих мотивів та з метою наживи переконавшись, що а їх діями ніхто не спостерігає шляхом зламу замка проникли до гаражу № НОМЕР_3 гаражного кооперативу «Військове містечко» с. Курилівка-1 Куп`янського району Харківської області, який належить потерпілому ОСОБА_11 , звідки вчинили крадіжку наступного майна:

- АКБ «Forse 60A» вартістю 1.342,59 грн., згідно висновку тієї ж експертизи;

- головки блоку циліндрів автомобіля ВАЗ 21063 вартістю 1.290,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 9.254,36 грн. та ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 2.632,59 грн.

Крім того, повторно, ОСОБА_5 за попередньою змовою в групі з ОСОБА_6 , в ніч на 03.03.2018 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою наживи, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом зриву замка проникли до гаражу № НОМЕР_4 , гаражного кооперативу «Зоря» смт. Ківшарівка м. Куп`янськ Харківської області, який належить ОСОБА_12 , звідки вчинили крадіжку наступного майна:

- зарядного пристрою «НПП Оборонпромприбор ЗУ- 90 (трансформаторне)» вартістю 920,00 грн. згідно висновку судово-автотоварознавчої експертизи №6843-6854 від 27.03.2018 року;

- стартера для автомобіля «Daewoo Lanos» вартістю 545,58 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- паливного фільтру (Дорожна карта) вартістю 56,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- підшипника передньої ступиці на автомобіль «Daewoo Lanos» вартістю 263,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- заднього амортизатора на автомобіль «Daewoo Lanos» вартістю 646,00 грн., згідно висновку тієї ж експертизи;

- двох передніх амортизаторів « SACHS» на автомобіль «Daewoo Lanos» вартістю 817,50 грн. кожен згідно висновку тієї ж експертизи, на загальну суму 1.635 грн.;

- два болта стабілізатори передньої підвіски на автомобіль «Daewoo Lanos» вартістю 50,00 грн. кожен згідно висновку тієї ж експертизи, на загальну суму 100,00 грн.;

- лампи фари галогенної «H4/P43T HENKEL 12 V 60/55 W», вартістю. 75,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- пилососу «Днепр 2М» вартістю 366,33 грн. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1028/18 від 21.03.2018 року; - каністри алюмінієвої ємністю 10 л. вартістю 189,73 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- фільмоскопу радянського виготовлення « Светлячок» вартістю 123,33 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- зварювального апарату «Днипро-Н» 250А вартістю 2.470,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- бочки з нержавіючої сталі об`ємом 150 літрів вартістю 2.150,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- 3 пачки електродів діаметром 3 мм. для електрозварювального апарату загальною вартістю 429,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- чавунної засувки медяної труби ДУ-80 вартістю 1.984,93 грн. згідно висновку тієї ж експертизи.

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з корисливих мотивів та з метою наживи, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом зламу замка проникли до гаражу № НОМЕР_5 гаражного кооперативу «Зоря» смт. Ківшарівка м. Куп`янськ Харківської області, який належить потерпілому ОСОБА_13 , з якого вчинили крадіжку наступних речей:

- акумуляторної батареї «Start Extreme 6 CT-60 A» вартістю 355,00 грн. згідно висновку судово-автотоварознавчої експертизи № 6843-6854 від 27.03.2018 року;

- акумуляторної батареї « A-Mega 6 CT-60 Aз Premium M 5» вартістю 1.200,80 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- зарядного пристрою «Intertool AT-3014» вартістю 440,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- дротів прикурювання « DK38-0400» вартістю 168,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- мідного електрокабелю січення 2х4 довжиною 30 м. загальною вартістю 753,30 грн. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1028/18 від 21.03.2018 року;

- газового різака Р337УМАЯК вартістю 995,00 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- газової горілки фірми « Донмед ГВ ДМ 250У» вартістю 465,28 грн. згідно висновку тієї ж експертизи.

Заволодівши вказаним майном ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 11.953,90 грн. та потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 4.377,38 грн.

Крім того, повторно, ОСОБА_5 за попередньою змовою в групі з ОСОБА_6 04.03.2017 року приблизно о 00:00 годині, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою наживи, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом зриву замка проникли до гаражу б/н, поблизу буд. АДРЕСА_1 , який знаходиться в користуванні у ОСОБА_14 , звідки вчинили крадіжку наступного майна:

- перфоратору марки « BauMaster» моделі RH-2590X вартістю 1323,81 грн. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1026/18 від 21.03.2018 року;

- перфоратору марки «Зенітпрофі» моделі SDS-MAX вартістю 2.511,68 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- вакуумного насосу марки « TW-2» вартістю 2.167,15 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- автомобільного пилососу марки « ArmorAll» моделі АА12В1 вартістю 825,76 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- вимірювальної станції в зборі марки FC-536G вартістю 511,70 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- газової горілки «Mapp Torch» вартістю 567,61 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- балону марки «Map//Pro» вартістю 242,24 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- пластмасового ящика для інструментів фірми «Master TOOL» розміром 21 дюйм вартістю 436,45 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- пластмасового ящика для інструментів фірми «Master TOOL» розміром 19 дюймів вартістю 420,54 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- 5 метрів мідної трубки діаметром 6 мм. для підключення кондиціонерів загальною вартістю 227,50 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- 5 метрів мідної трубки діаметром 9 мм. для підключення кондиціонерів загальною вартістю 1086,45 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- ударної дрилі фірми «Einxeil BSM 650 E» вартістю 637,14 грн. 5 метрів мідної трубки діаметром 6 мм. для підключення кондиціонерів загальною вартістю 227,50 грн. згідно висновку тієї ж експертизи;

- машини кутошліфовальної фірми «Einxeil BWS 125|950-3» вартістю 417,74 грн. згідно висновку тієї ж експертизи.

Заволодівши вказаним майном ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 11.475,78 грн.

Відомості про вищевказані кримінальні правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000573 від 01.03.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

22.01.2019 року у кримінальному провадженні №0000573 від 01.03.2018 року винесено повідомлення про підозру відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна /крадіжка/ поєднане з проникненням у сховище, вчинене за попередньою змовою групою осіб. В ході досудового розслідування дійсне місцезнаходження ОСОБА_5 не встановлене, що дає підстави вважати, що останній умисно переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим письмове повідомлення про підозру вручене його співмешканці ОСОБА_15 .

Вина ОСОБА_5 у вчиненні ряду кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України обґрунтовано підтверджується сукупністю доказів, зібраних в ході досудового розслідування, зокрема:

- показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ;

- речовими доказами, вилученими у ОСОБА_5 в ході огляду місця події 06.03.2018 року о 22:50 годині біля будинку АДРЕСА_2 ;

- протоколом огляду від 20.05.2018 року, в ході якого потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_10 впізнали викрадені в них речі та які вилучені в ОСОБА_5 ;

- протоколом огляду зварювального апарату від 20.06.2018 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав в ному викрадений в нього зварювальний апарат.

В ході досудового розслідування дійсне місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 не встановлено у зв`язку з чим, 23.01.2019 року постановою прокурора у кримінальному провадженні з матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 0000573 від 01.03.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, виділені у окреме провадженні № 0000195 від 23.01.2019 року.

3 метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_5 допитано у якості свідків сусідів ОСОБА_5 , а саме ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а також співмешканку підозрюваного ОСОБА_15 , однак встановити дійсне місцезнаходження ОСОБА_5 не виявилось можливим, у зв`язку з чим 05.02.2019 року слідчим прийнято рішення про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000195 від 23.01.2019 року та того ж дня підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук.

22.06.2020 року слідчим суддею Куп`янського міськрайонного суду винесено ухвалу про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 для його участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк якій закінчився 22.12.2021 року.

Відповідно до ст.12 КК України ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який Законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив злочин, який є за своєю тяжкістю тяжким злочином, може продовжити свою злочинну діяльність, на даний час ніде не працює, джерела його доходів невідомі, не має міцних соціальних зв`язків, має місце реєстрації на території м. Куп`янськ, що перебуває у безпосередній близькості від зони бойових дій, безпосередньо після вчинення злочину зник з місця події, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, тривалий час переховується від органів досудового слідства покинувши місце постійного проживання та територію м. Куп`янська, що свідчить про те, що він може перетнути кордон України, а також буде і надалі переховуватися від органів досудового розслідування або одержавши відомості про звернення слідчого до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу до початку розгляду клопотання в суді може не прибути до суду за судовим викликом, а також на теперішній час його місцезнаходження не відоме, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 про відсутність ОСОБА_5 за місцем мешкання, ОСОБА_5 може продовжити свою злочинну діяльність, та свідчить про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, тому слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, слідчий суддя вважає, що дане клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ухвалою слідчого судді від 04.05.2023 року задоволено клопотання про надання дозволу на затримання підозрюваної ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 23.01.2019 року до ЄРДР за № 0000195, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

На теперішній час в Україні наявна різна практика розгляду слідчими суддями клопотання щодо дозволу на затримання підозрюваного або обвинуваченого з метою приводу. Найчастіше слідчі судді вимагають формального підтвердження факту завчасного повідомлення особі про підозру. Водночас наявні випадки надання дозволу на затримання без попереднього повідомлення особі про підозру, в яких слідчі судді керуються загальними засадами кримінального судочинства. Слідчі судді не мають уніфікованого підходу до вирішення питання щодо одночасно поданих клопотань: 1) про дозвіл на затримання та 2) про обрання запобіжного заходу. Зокрема, наявні практики задоволення першого та відмови у задоволенні другого через фізичну відсутність особи, котра підлягає триманню під вартою. Паралельно наявні й практики одночасного винесення рішення щодо обох клопотань та закріплення їх в одній ухвалі, якою задовольняється перше та відмовляється у задоволенні другого клопотання. Крім того, наявні й практики задоволення першого клопотання та зупинення провадження або відкладення розгляду другого клопотання до моменту затримання особи.

Вирішуючи це питання слід звернути увагу на наступне.

Так, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду.

Повноваження слідчого судді в кримінальному процесі можна поділити на три основні групи: повноваження слідчого судді при застосуванні заходів процесуального примусу на стадії досудового розслідування кримінальної справи; повноваження слідчого судді при розгляді скарг на дії та рішення особи, яка здійснює дізнання, слідчого чи прокурора; повноваження слідчого судді при проведенні слідчих дій, які обмежують конституційні права людини і громадянина.

Перша група повноважень слідчого судді стосується прийняття рішення при розгляді подання органу дізнання, слідчого та прокурора про застосування заходів процесуального примусу до підозрюваного, обвинуваченого. Рішення про застосування всіх без винятку запобіжних заходів: це виключна компетенція слідчого судді, оскільки останні в тій чи іншій мірі обмежують конституційні права та свободи людини; слідчому судді належить право на скасування або зміну обраного заходу кримінального процесуального примусу; до компетенції слідчого судді віднесені й питання про короткострокове примусове медичне лікування (примусове годування) особи, яка тримається під вартою. Статтею 204 КПК України передбачена заборона затримання особи без дозволу слідчого судді, суду у випадку, якщо вона підозрюється або обвинувачується у тому ж кримінальному правопорушенні.

До інших повноважень слідчого судді на стадії досудового розслідування віднесено надання дозволу на: проникнення до житла чи іншого володіння особи (стаття 233 КПК України); проведення обшуку (стаття 234 КПК України); проведення огляду у випадку, якщо його необхідно провести в житлі чи іншому володінні особи (ст. 237 КПК України); проведення огляду трупа, якщо він провадиться одночасно з оглядом місця події, яким є житло чи інше володіння особи (ч. 2 ст. 238 КПК України); вирішення питання про залучення експерта у разі відмови слідчого, прокурора в задоволенні клопотання сторони захисту про таке залучення (ст. 244 КПК України); вирішення питання про відбирання біологічних зразків, необхідних для проведення експертизи, у разі відмови особи добровільно їх надати (ч. 3 ст. 245 КПК України); направлення особи до відповідного медичного закладу для проведення психіатричної експертизи (ч. 2 ст. 509 КПК України).

Отже, слідчий суддя фактично у кримінальному провадженні виступає гарантом дотримання і захисту прав, свобод та інтересів підозрюваних і обвинувачених осіб. Перевага інституту слідчого судді полягає в тому, що він не належить до системи правоохоронних органів, які безпосередньо проводять розслідування, він є об`єктивною і незалежною, неупередженою фігурою, яка може приймати самостійні рішення.

Однією з найсуттєвіших змін у межах реформування кримінального процесу протягом останніх років стало запровадження судового контролю за стадією досудового розслідування. Для здійснення цих функцій було запроваджено окрему функціональну ланку у межах діяльності суду - слідчого суддю. Передбачалося, що у такий спосіб буде сформований дієвий інструмент для захисту прав людини від непропорційного втручання з боку слідчих, детективів, прокурорів. Фактично, саме слідчі судді мали би постійно знаходити справедливий баланс між державним інтересом ефективно розслідувати факти вчинення злочинів та не допущенням надмірного і непропорційного втручання в нормальну життєдіяльність громадян, навіть у випадку, коли є підстави вважати, що вони можуть бути причетними до вчинення злочину. Проте гарантії презумпції невинуватості мають бути непорушними.

Таким чином слідчий суддя вважає, що при вирішенні даного клопотання слідчий суддя повинен керуватися лише вимогами закону, не допускати самостійного розширення своїх повноважень та застосовувати лише національне та міжнародне законодавство. Слідчий суддя також вважає, що, оскільки жодним нормативним актом не передбачене рішення слідчого судді окрім задоволення клопотання, відмова в задоволенні клопотання та в обмежених випадках повернення клопотання, слідчий суддя не має повноважень щодо зупинення розгляду клопотання.

Крім того. У відповідності до ч. 1 ст. 191 КПК України затримана на підставі ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу.

Однак ця норма фактично суперечить деяким нормам міжнародного права, в тому числі й Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. Так, відповідно до статті 5 зазначеної Конвенції:

1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом;

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;

d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу;

e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг;

f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

2. Кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього.

3. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "с" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

4. Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

5. Кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Статтею 6 цієї ж Конвенції визначено:

1. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

2. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

3. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя;

d) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення;

e) якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі Суд), яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Практика Європейського суду щодо України стосовно гарантій, закріплених статтею 6 § 1, знайшла своє відображення у справах, які стосуються права доступу до суду та справедливого судового розгляду.

Так, у справі «Трегубенко проти України» заявник скаржився, що остаточне і обов`язкове судове рішення, винесене на його користь, було скасовано в порядку нагляду, а також що судове провадження в його справі було несправедливим. Крім того, заявник скаржився, що йому було відмовлено у доступі до суду для визначення його цивільних прав.

Слід зазначити, що на час розгляду цієї справи глава 42 Цивільного процесуального кодексу України передбачала можливість перегляду остаточних і обов`язкових рішень суду в порядку нагляду.

Розглянувши обставини цієї справи, Суд зауважив, що, дозволяючи внесення протесту згідно з цим правилом, Верховний Суд України звів нанівець увесь судовий розгляд, що завершився прийняттям остаточного та обов`язкового рішення, і тому порушив принцип res judicata щодо рішення, яке, крім того, вже було частково виконано.

У своїй практиці Суд дотримується тієї думки, що це питання має розглядатися з урахуванням принципу юридичної визначеності, а не просто як втручання з боку виконавчої влади. Тому у вказаній справі Суд дійшов висновку, що, застосовувавши процедуру нагляду з метою скасування судового рішення, винесеного на користь заявника, Пленум Верховного Суду України порушив принцип юридичної визначеності та право заявника на доступ до суду, гарантоване статтею 6 § 1 Конвенції.

Аналогічного висновку щодо скасування остаточного судового рішення, Суд дійшов у справах «Науменко проти України», «Полтораченко проти України» та «Тімотієвич проти України». Суд визнав, що у згаданих справах, в яких мали місце скасування рішень, які набули статусу остаточних та мали обов`язковий характер, було порушено статтю 6 § 1 Конвенції.

Як свідчить практика звернень громадян зі скаргами до Європейського суду, поняття «справедливий суд» може тлумачитись досить неоднозначно. Як правило особи, які не досягли у судовому провадженні бажаного результату, не завжди можуть уточнити, у чому конкретно полягала неповага з боку національних судів до їх права на справедливий суд. У багатьох випадках скарга на несправедливий судовий розгляд полягає у запереченні результату судового розгляду справи та тверджень щодо помилок стосовно фактів та права.

У зв`язку з цим слід нагадати позицію Суду, який зазначив, що згідно зі ст. 19 Конвенції, його функції полягають у забезпеченні Високими Договірними Сторонами їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї. Зокрема, питання помилок щодо фактів та права, які начебто були припущені національним судом, не належить до компетенції Суду доти, доки такі помилки не порушують прав та свобод, що захищаються Конвенцією (див. Garcia Ruiz v. Spain). Більше того, тоді як ст. 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національними законодавством та судами. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи.

Так, у справі «Мельничук проти України» заявник скаржився на несправедливе рішення національних судів у його справі, посилаючись на національне законодавство. Суд, розглянувши матеріали, надані заявником, вирішив, що заявник не надав доказів щодо скарги про порушення у цій справі процесуальних гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції і вирішив, що заява є очевидно необґрунтованою і має бути відхилена відповідно до пп. 3 та 4 ст. 35 Конвенції (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Мельничук проти України»).

Наступною гарантією, що закріплена п. 1 статті 6 Конвенції є незалежність та безсторонність судової влади. Слід зазначити, що Європейським судом у багатьох справах було визначено принципи, за якими суд можна визначити як безсторонній.

Зокрема, у справі «Pullar v. United Kingdom» Суд вказав, що судова практика передбачає два критерії для встановлення безсторонності суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції. По-перше, потрібно встановити, що суд був суб`єктивно безсторонній, тобто жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість. Особиста безсторонність презюмується доти, доки не буде доведено інше. По-друге, суд повинен бути об`єктивно безсторонній, тобто передбачається існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього».

Що стосується практики Суду у питаннях незалежності судової влади України, то вони були розглянуті Судом у справі «Совтрансавто-Холдинг проти України». Рішення у цій справі створило прецедент, який має значний вплив на подальшу практику як українського судочинства, так і самого Європейського суду.

У цій справі заявник наполягав на тому, що незаконне збільшення частки капіталу в акціонерному товаристві мало наслідком втрату заявником контролю за діяльністю підприємства та його майном.

Заявник наголошував на тому, що його справа не була розглянута справедливо та протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом. Він також скаржився на відсутність відкритого слухання при розгляді його справи.

У своєму рішенні Європейський суд проаналізував діяльність господарських судів України, у тому числі і Вищого господарського суду України, під час розгляду справи, у якій стороною виступало російське підприємство «Совтрансавто Холдінг», і констатував, що суди допустили порушення права юридичної особи на справедливий судовий розгляд справи, який мав також вплив на право власності заявника.

Так, Суд вкотре звернув увагу на процедуру внесення протесту як на таку, що не відповідає принципу юридичної визначеності. Також Суд висловив свою стурбованість щодо різних та часто суперечливих підходів до застосування та тлумачення внутрішнього законодавства українськими судовими органами. Врешті-решт, Суд звернув увагу на численні випадки втручання українських органів державної влади найвищого рівня в судове провадження в цій справі.

Суд дійшов висновку, що втручання, з огляду на його зміст та спосіб здійснення, було таким, що суперечило поняттю «безсторонній і незалежний суд» в сенсі статті 6 § 1 Конвенції.

Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у «розумні строки». Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі «Странніков проти України», де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі «розумності строку».

У вказаній справі заявник звернувся до суду з позовом про визнання його засновником підприємства-відповідача та відшкодування моральної шкоди. Судовий процес у справі було розпочато у травні 1995 року. Після розгляду усіх документів, які були йому надані, Суд дійшов висновку, що у справі загальна тривалість оскаржуваного процесу є надмірною та не відповідає вимозі «розумності строку». Суд наголосив, що оскаржуваний процес закінчився 26 січня 2004 року, коли заявнику була виплачена заборгованість. Таким чином, провадження тривало близько 8 років та 8 місяців для 4 інстанцій (включаючи інстанції виконання), тобто близько 6 років та 4 місяців після визнання Україною права особи на подання індивідуальної заяви до Суду.

Справа «Науменко проти України» також розглядалась Судом на предмет «розумності строку» судового розгляду скарг заявниці, що стосувались отримання нею соціальних пільг та пенсії як ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС.

Суд, оцінюючи тривалість провадження у справі заявниці в світлі встановлених своєю практикою критеріїв, дійшов висновку, що поведінка заявниці протягом розгляду справи була належною. Також Суд зазначив, що провадження щодо отримання компенсації було наслідком зменшення розміру пенсії заявниці та позбавлення її пільг, наданих їй як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. В світлі цих обставин та враховуючи складне фінансове становище заявниці та стан її здоров`я, розгляд справи мав для неї безсумнівно важливе значення. Суд наголосив на тому, що для заявниці було життєвою необхідністю вимагати скорішого вирішення її скарг.

Враховуючи тривалість провадження після 11 вересня 1997 року (5 років, 8 місяців і 1 день), Суд дійшов висновку, що при вирішенні справи заявниці мала місце необґрунтована затримка і у цій справі мало місце порушення статті 6 § 1 Конвенції у тому сенсі, що «цивільні права» заявниці були визначені з порушенням «розумного строку».

Іншого висновку щодо тривалості провадження Суд дійшов у справі «Полтораченко проти України», де заявник скаржився на невиправдано довгу тривалість провадження та несправедливість цього провадження через скасування за протестом голови Верховного суду АРК в порядку нагляду остаточного та обов`язкового рішення, винесеного на його користь.

Оцінюючи тривалість провадження у справі заявника в світлі встановлених своєю практикою критеріїв, Суд зазначив, що предмет судового розгляду не був особливо складним, але передбачав деякі складнощі щодо встановлення суми компенсації, яка підлягала виплаті заявнику. Проте Суд зазначив, що не дивлячись на відкладення справи та скасування в кінцевому порядку остаточного рішення, винесеного на користь заявника, провадження у цілому з безперервним судовим розглядом не перевищило три роки та два місяці. Тому Суд дійшов висновку, що тривалість сама собою не перевищувала таку, яка може вважатися «розумною».

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини щодо України можна зробити висновок, що причини порушення прав людини частіше за все полягають у недосконалому законодавстві нашої держави або в його практичному застосуванні державними органами та судовими інстанціями.

30 березня 2006 року набув чинності Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зазначений Закон встановлює обов`язкове здійснення юридичної експертизи всіх законопроектів, а також підзаконних нормативних актів, на які поширюється вимога державної реєстрації. Також Законом передбачено здійснення перевірки чинних законів і підзаконних актів на відповідність Конвенції та практиці Суду.

Важливо підкреслити, що відповідно до вказаного Закону суди України при розгляді справ повинні застосовувати Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні повинне бути розглянуто без урахування результатів розгляду клопотання про надання дозволу на затримання та в строки, визначені діючим законодавством, що повністю відповідатиме поняттям «компетентний суд» та «в розумні строки». Навпаки, зупинення провадження у цьому клопотанні фактично порушить зазначені принципи міжнародного права.

Слідчий суддя також проаналізував практику національного законодавства в питанні розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після задоволення клопотання про затримання з метою приводу.

Так, Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду частково задоволено клопотання старшого детектива Національного антикорупційного бюро України, погоджене прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, та обрано, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника на вказану ухвалу закрито, а апеляційну скаргу із доданими до неї матеріалами повернуто.

Апеляційний суд дійшов висновку, що зазначена ухвала слідчого судді, постановлена в порядку ч. 6 ст. 193 Кримінального процесуального кодексу України, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суд апеляційної інстанції, що рішення слідчого судді про обрання особі, яка перебуває в міжнародному розшуку, за її відсутності запобіжного заходу у виді тримання під вартою за своєю правовою природою є дозволом на затримання особи з метою приводу, оскільки після затримання особи на підставі ухвали, постановленої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, не пізніше як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду не погодилася з таким висновком.

Об`єднана палата дійшла висновку, що рішення слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу, прийняте в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, за своїм правовими наслідками підпадає під поняття «постанова про утримання під вартою» в розумінні ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників.

Так, процедура, передбачена в ч. 6 ст. 193 КПК України, є випадком, який дозволяє суду розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу. Об`єднана палата вважає, що такий імперативний обов`язок покладено на слідчого суддю, суд саме з метою дотримання прав та законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого на участь у судовому розгляді та реалізації відповідних прав.

У даному випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, хоча й не призводить до негайного взяття особи під варту, однак виступає правовою підставою для затримання і доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Після затримання особи за межами України, слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, готує клопотання про видачу особи в Україну, до якого серед інших документів обов`язково додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК України).

Тобто, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи за межами України, ухвалюється рішення про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності та здійснюється доставка особи на території України до місця кримінального провадження.

ВС зазначив, що при цьому час затримання такої особи фактично може перевищувати 30 діб - тримання під вартою за ст. 59 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 40 діб - тимчасовий арешт за ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників та 60 діб - строк дії ухвали про тримання під вартою за ч. 1 ст. 197 КПК.

ВС зауважив, що на відміну від затриманої особи з метою приводу, яка має гарантії не пізніше 36 годин з моменту затримання бути звільненою або доставленою до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу, затримана особа на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, може бути затриманою і утримуватись під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження.

Отже, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 193 КПК, має правовим наслідком обмеження права на свободу та особисту недоторканність.

ВС наголосив, що ототожнення такого порядку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з дозволом на затримання особи з метою приводу є неприпустимим, оскільки розгляд клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу здійснюється в іншому порядку в закритому судовому засіданні за участю прокурора, судом перевіряються інші (відмінні) підстави і обставини, а також ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу має інші правові наслідки та терміни дії, ніж ухвала про застосування запобіжних заходів.

Затримана на підставі ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше 36 годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу (ст. 191 ч. 1 КПК). У випадку затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, такі гарантії в затриманої особи відсутні та залежать від законодавства країни, в якій вона перебуває, а також часу, необхідного для екстрадиції та доставки до місця кримінального провадження, що може перевищувати 60 днів.

А закриття апеляційного провадження судом апеляційної інстанції позбавило сторону захисту можливості перевірки за її ініціативою судового рішення, яким обмежується право на свободу та особисту недоторканість підозрюваної.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду, виходячи із системного аналізу норм Конвенції, Європейської конвенції про видачу правопорушників, Конституції України, глави 18 КПК, рішень Конституційного Суду України та ЄСПЛ, дійшла висновку, що ухвала слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлена в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 309 КПК може бути оскаржена в апеляційному порядку (постанова від 14.02.2022 у справі № 991/3440/20).

Таким чином слідчий суддя вважає, що розгляд даного клопотання не може бути пов`язаний з результатами розгляду клопотання про затримання з метою приводу, оскільки законодавець дійсно передбачив навіть різні порядки розгляду цих клопотань, різні підстави для їх задоволення, різні обставини, що вивчаються судом під час розгляду клопотань.

Відповідно до ч. 1 ст.193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Як вбачається з наведеного, доказів про те, що ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України прокурором надано не було. А тому розглянути клопотання в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України не можливо.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 189, 193 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання слідчого Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені 23.01.2019 року до ЄРДР за № 0000195, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1