Провадження №: 1-кп/755/338/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2023 р. Дніпровського районного суду м. Києва (далі - Суд) у складі судді ОСОБА_1 одноособово, за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення його від кримінальної відповідальності у межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 23 жовтня 2017 року за № 0014430 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, установив:

І. Історія питання

Згідно даних обвинувального акта, складеного слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_6 та затвердженого 23 листопада 2017 року прокурором Київської міської прокуратури № 4 ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 23 жовтня 2017 року за № 0014430, ОСОБА_5 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненному повторно, за епізодом щодо ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» від 22 жовтня 2017 року за адресою: м. Київ, пр-т. Тичини, буд. 1-В.

ІІ. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Обвинувачений ОСОБА_5 , звернувся до суду, у порядку ст.ст. 284-285 КПК України, із клопотанням від 22 серпня 2023 року про звільнення його від кримінальної відповідальності у межах кримінального провадження, внесенного до ЄРДР 23 жовтня 2017 року за № 0014430 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, з огляду на дійсність обставин регламентованих ст. 49 КК України у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.

ІІІ. Позиція сторін

Прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_4 заявлене клопотання підтримали, оскільки є дійсними обставини визначені ст. 49 КК у відношенні заявника.

Обвинувачений ОСОБА_5 (брав участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ) своє клопотання підтримав та зазначив, що йому цілком і повністю зрозуміла підстава звільнення від кримінальної відповідальності, у порядку ст. 49 КК України, та він надає свою згоду на таке звільнення у межах цього кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 185 КК України.

IV. Джерела права та акти їх застосування

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 284. Закриття кримінального провадження […]

2. Кримінальне провадження закривається судом: 1) у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Стаття 314. Підготовче судове засідання

3. У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: […] 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених […] частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Кримінальний кодекс України

Стаття 12. Класифікація кримінальних правопорушень

4. Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді […] позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Стаття 44. Правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності

1. Особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

2. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом.

Стаття 49. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності

1. Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: […] 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Стаття 185. Крадіжка

2. Крадіжка, вчинена повторно […], - карається […] обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

V. Мотиви, з яких виходив Суд при постановленні ухвали

Суд заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

При цьому, в постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

В цій справі окреслені ВС у справі № 192/3301/16-к орієнтири дотримано. Так, клопотання подане стороною кримінального провадження та обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Також Суд ураховує, що в постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к Верховний Суд у т.ч. зауважив, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к указав, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Наведені ВС умови судом також було дотримано, а тому Суд не пов`язує в цій справі таке звільнення із фактом визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, або ж з фактом його відсутності.

Відповідно розглядаючи указане питання по суті лише щодо дійсності підстав для закриття провадження, без аналізу питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, Суд відмічає таке.

Визначені у статті 49 КК строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Водночас, на час подій відображених в обвинувальному акті положення ст. 12, 49 КК діяли в редакції Законів станом на 2011рік, а на час розгляду питання звільнення в суді положення вказаних статей зазнали змін та діяють в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.

Згідно приписів ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, беручи до уваги положення ст. 5 КК щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі та позицію ОП ККС ВС у справі № 328/1109/19 (постанова від 05 квітня 2021 року) щодо співставлення положень ст. 12 КК та ст. 49 КК в редакціях Законів № 4025-VI від 15 листопада 2011 року та № 1183-VII від 8 квітня 2014 року відповідно, з урахуванням того, що останнім Законом вводиться поняття кримінальних проступків, наявні передумови для його (Закону) врахування, як такого, що іншим чином поліпшує становище, враховує норми ст. 49 КК в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, в цій справі.

З урахуванням того, що ч. 1 ст. 49 КК встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання, та у випадку з обвинуваченим, цей строк визначено у 5 років.

Об`єднана палата ККС ВС у справі № 328/1109/19 сформувала висновок щодо застосування норми права - положень ст. 49 КК: особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину; особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

У постанові від 12 вересня 2022 року в справі № 203/241/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Окрім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК, див. те ж саме рішення об`єднаної палати).

Відповідно, в ключі наведеного, Суд уважає, що є слушним відповідне клопотання задовольнити, позаяк минуло 5 років від описуваних в обвинувальному акті подій, котрі вказані у п. І цієї ухвали.

Щодо розшуку у період з 11 грудня 2018 року по 08 січня 2019 року, то він не може вказувати на юридично значиме ухилення, позаяк в цей час обвинувачений перебував під вартою за судовим рішенням у межах іншого провадження.

Частина 2 статті 49 КК містить нормативні приписи такого змісту: «Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років» (еталонний текст з Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів -https://www.reestrnpa.gov.ua/ REESTR/RNAweb.nsf/wpage/ RnaAbout?OpenDocument).

Друге речення наведеної вище частини статті не містить прямої вказівки щодо строків давності, на які необхідно орієнтуватись після відновлення їх перебігу, однак у постанові від 02 лютого 2023 року в справі № 735/1121/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що встановлені частиною другою статті 49 КК загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

Велика Палата вважає, що у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

В досліджуваному випадку, навіть, якщо врахувати період ухилення (хоча він не є юридично значимим), давність, будучи подовженою на період ухилення, всерівно настала 20 листопада 2022 року.

За таких обставин, беручи до уваги наведене, Суд вважає, що обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року), із закриттям даного кримінального провадження щодо нього.

Питання процесуальних витрат урегульовано відповідно до положень Глава 8. Процесуальні витрати КПК України, шляхом їх віднесення на рахунок держави, у т.ч. з урахуванням того, що в постанові від 12 вересня 2022 року в справі № 203/241/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Щодо інших клопотань учасників провадження, то відсутні передумови для їх врегулювання, з огляду на дійсність у справі обставин визначених ст. 49 КК України та закриттям провадження у порядку ст. 284 КПК України.

З цих підстав та керуючись ст. 44, 49 КК України, ст. 284, 314, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив :

клопотання - задовольнити.

ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 23 жовтня 2017 року за № 0014430 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та саме кримінальне провадження закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити учасникам процесу.

С у д д я ОСОБА_8