печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі власника майна ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні майна, вилученого 02.09.2022 під час обшуку у межах кримінального провадження № 0000095 від 20.01.2022,

ВСТАНОВИВ:

31.03.2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 , яка передана слідчому судді 05.04.2023, на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні майна у межах кримінального провадження № 0000095 від 20.01.2022, у якій заявник просив зобов`язати слідчих чи прокурорів у даному кримінальному провадженні, повернути майно, яке вилучено 02.09.2022 під час обшуку службового кабінету № 222 ОСОБА_3 , який знаходиться в адміністративній будівлі Державної податкової служби України за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, буд. 3.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 02.09.2022 здійснено обшук за вказаною адресою на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2022 у кримінальному провадженні № 0000095, під час виконання якої, серед іншого, вилучено банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , моноблок № НОМЕР_5 , 2 металевих флеш накопичувачі Kingston, флеш накопичувач Transcend об`ємом 16 GB, мобільний телефон Самсунг із сім картою НОМЕР_6 , блокнот з чорновими записами в обкладинці синього кольору з гербом України та 2 аркушів з чорновими записами, мобільний телефон iPhone 12 Pro Max із сім карткою НОМЕР_7 , моноблок Optiplex, витяг з наказу №137-0 від 22.03.2021 року, витяг з наказу №208-о від 18.05.2021 року, копія табелю обліку робочого часу ОСОБА_3 на 9 аркушах, оригінал посадової інструкції державного службовця ОСОБА_3 на 2 арк; копія наказу № 476-о від 29.10.2021 та оригінал аркуша ознайомлення з наказом № 476-о від 29.10.2021.

Проте, вилучене майно є такими, що не входило до переліку майна, щодо якого було прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення вищевказаною ухвалою слідчого судді № 757/20009/22-к, арешт на вказане майно не накладався та останнє не містить в собі ознак речових доказів, які можуть бути використані в даному кримінальному провадженні, а відтак підлягає поверненню його законному володільцю.

Особа, яка подала скаргу - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив задовольнити її в повному обсязі.

Власник майна - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позицію свого адвоката.

Слідчий/прокурор, бездіяльність якого є предметом оскарження, у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явилися, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, заслухавши пояснення осіб, які звернулись зі скаргою, дослідивши письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000095 від 20.01.2022, розпочатого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 361, частиною 2 статті 361-2, частиною 3 статті 362 КК України.

Також судовим розглядом встановлено, що 09.08.2022 старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку в межах кримінального провадження № 0000095 від 20.01.2022.

Ухвалою слідчого судді від 09.08.2022 № 757/20009/22-к клопотання слідчого задоволено та надано дозвіл на проведення обшуку службового кабінету № 222 ОСОБА_3 , який знаходиться в адміністративній будівлі Державної податкової служби України за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, буд. 3, з метою виявлення та вилучення речей та документів, що мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

02.09.2022 під час проведення обшуку, на підставі вказаної ухвали слідчого судді, стороною обвинувачення, серед іншого, вилучено банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , моноблок № НОМЕР_5 , 2 металевих флеш накопичувачі Kingston, флеш накопичувач Transcend об`ємом 16 GB, мобільний телефон Самсунг із сім картою НОМЕР_6 , блокнот з чорновими записами в обкладинці синього кольору з гербом України та 2 аркушів з чорновими записами, мобільний телефон iPhone 12 Pro Max із сім карткою НОМЕР_7 , моноблок Optiplex, витяг з наказу №137-0 від 22.03.2021 року, витяг з наказу №208-о від 18.05.2021 року, копія табелю обліку робочого часу ОСОБА_3 на 9 аркушах, оригінал посадової інструкції державного службовця ОСОБА_3 на 2 арк; копія наказу № 476-о від 29.10.2021 та оригінал аркуша ознайомлення з наказом № 476-о від 29.10.2021.

За викладених обставин вбачається, що скаргу подано уповноваженою особою, в передбачений законом спосіб та з урахуванням правил територіальної підсудністю для розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, які розглядаються слідчим суддею місцевого суду за місцем розташування органу досудового розслідування, що регламентовано ч. 1 ст. 306 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні - вони мають бути повернуті власнику.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Так, судовим розглядом встановлено, що серед вилучених речей, під час проведення обшуку 02.09.2022 на підставі ухвали слідчого судді від 09.08.2022, були банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , моноблок № НОМЕР_5 , 2 металевих флеш накопичувачі Kingston, флеш накопичувач Transcend об`ємом 16 GB, мобільний телефон Самсунг із сім картою НОМЕР_6 , блокнот з чорновими записами в обкладинці синього кольору з гербом України та 2 аркушів з чорновими записами, мобільний телефон iPhone 12 Pro Max із сім карткою НОМЕР_7 , моноблок Optiplex, про які прямо не вказано в ухвалі про обшук, але які було вилучено органом досудового розслідування.

Відтак, вищезазначене вилучене майно, а саме банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , моноблок № НОМЕР_5 , 2 металевих флеш накопичувачі Kingston, флеш накопичувач Transcend об`ємом 16 GB, мобільний телефон Самсунг із сім картою НОМЕР_6 , блокнот з чорновими записами в обкладинці синього кольору з гербом України та 2 аркушів з чорновими записами, мобільний телефон iPhone 12 Pro Max із сім карткою НОМЕР_7 , моноблок Optiplex - є тимчасово вилученим, а тому має застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

Органом досудового розслідування не надано відомостей та не долучено доказів, в яких наводилися б підстави для подальшого утримання зазначеного вище майна, дозвіл на вилучення якого не було прямо надано ухвалою слідчого судді від 09.08.2022 та що на нього було накладено арешт, як на тимчасово вилучене, у відповідності до частини п`ятої статті 171 КПК України.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в матеріалах судового провадження за скаргою даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_3 належним йому майном, а враховуючи, що заперечень на скаргу стороною обвинувачення суду не надано, на судові виклики представник органу досудового розслідування не з`являється, що свідчить про те, що орган досудового розслідування не вважає дане майно таким, що містить відомості, які становлять доказову базу у даному кримінальному провадженні.

За вказаних обставин позиція органу досудового розслідування щодо неповернення зазначеного вище майна його законному володільцю спростовується, тобто за встановлених обставин вбачається, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, що як наслідок свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено 02.09.2022 під час обшуку службового кабінету № 222 ОСОБА_3 , який знаходиться в адміністративній будівлі Державної податкової служби України за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, буд. 3, яку необхідно усунути шляхом зобов`язання повернути вилучене майно власнику, відповідно до п. 4 ст. 169 КПК України.

Однак, в задоволенні скарги в частині повернення витягу з наказу №137-0 від 22.03.2021 року, витягу з наказу №208-о від 18.05.2021 року, копії табелю обліку робочого часу ОСОБА_3 на 9 аркушах, оригіналу посадової інструкції державного службовця ОСОБА_3 на 2 арк; копія наказу № 476-о від 29.10.2021 та оригіналу аркуша ознайомлення з наказом № 476-о від 29.10.2021, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити, оскільки вказані документи належать Державній податковій службі України.

Також, слідчий суддя звертає у вагу на те, що відповідно до ст.ст. 99, 168 КПК України, слідчий чи прокурор не позбавлений права у разі необхідності виготовити копії інформації з вилученого майна, копіювання якої здійснюється із залученням спеціаліста.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000095 від 20.01.2022 та/або процесуального керівника у даному кримінальному провадженні, повернути ОСОБА_3 майно, що тимчасово вилучено 02.09.2022 під час обшуку службового кабінету № 222 ОСОБА_3 , який знаходиться в адміністративній будівлі Державної податкової служби України за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, буд. 3, а саме: банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , моноблок № НОМЕР_5 , 2 металевих флеш накопичувачі Kingston, флеш накопичувач Transcend об`ємом 16 GB, мобільний телефон Самсунг із сім картою НОМЕР_6 , блокнот з чорновими записами в обкладинці синього кольору з гербом України та 2 аркушів з чорновими записами, мобільний телефон iPhone 12 Pro Max із сім карткою НОМЕР_7 , моноблок Optiplex.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1