ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 638/5322/23

провадження № 1-кп/638/1263/23

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000753 від 23 березня 2023 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, офіційно непрацевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною першою статті 119 КК України,

у с т а н о в и в :

22 березня 2023 року, близько 21 год 00 хв., ОСОБА_5 перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою останній мешкав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка потребувала догляду через незадовільний стан здоров`я та не покидала місце свого проживання. В цей час між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник конфлікт на побутовому ґрунті, під час якого ОСОБА_5 , не маючи умислу на умисне вбивство та спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , проявивши злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків для життя та здоров`я ОСОБА_6 , хоча за конкретних обставин повинен був і міг їх передбачити, якби діяв з більшою обачністю, штовхнув останню двома руками в спину. В результаті поштовху ОСОБА_6 не втрималась на ногах і впала на підлогу, вдарившись в момент падіння лівим боком тулуба в районі ребер об нижні перила свого ліжка. В результаті удару ОСОБА_6 згідно висновку експерта №10-12/916-ДМ/23 від 14 квітня 2023 року отримала наступні тілесні ушкодження: закрита тупа травма грудної клітки, у вигляді синця в лівій лопатковій ділянці з вогнищем крововиливом поверхневі м`язи; вогнищевого крововиливу на рівні остистих виростків 7-9 грудних хребців в правий подовжений м`яз спини з розлитим крововиливом в цій проекції в поверхневі м`язи та підшкірно жирову клітковину, множинних повних поперечних непрямих (згинальних) переломів лівих ребер, а саме: 2 го- по середнє- ключичній лінії; 3 го- по переднє-пахвовій лінії; 4 го- по переднє-пахвовій лінії; 5 го- по переднє-пахвовій лінії; 6 го- по переднє-пахвовій лінії; 7 го- по середнє- пахвовій лінії; 8 го- по середнє-пахвовій лінії; 9 го- по середнє-пахвовій лінії, з вогнищевими крововиливами в ділянці всіх переломів під пристінкову плевру та міжреберні м`язи, без порушення цілісності пристінкової плеври; ізольованого косо-повздовжнього непрямого (конструкційного) перелому 8го лівого ребра по лопатковій лінії, з вогнищевим крововиливом під пристінкову плевру та міжреберні м`язи, без порушення цілісності пристінкової плеври; повних поперечних прямих (розгинальних) переломів лівих 4, 5, 6 ребер по середнє - ключичній лінії з вогнищевими крововиливами під пристінкову плевру та міжреберні м`язи, без порушення цілісності пристінкової плеври. Вказана закрита травма грудної клітки має ознаки тяжких тілесних ушкоджень (п.п. 4.8 та 4.6 та п.п. 2.1.1а), 2.1.2., 2.1.3. о) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №3 МОЗ України від 17 січня 1995 року). Причиною смерті ОСОБА_6 стала вказана закрита травма грудної клітки, яка ускладнилася гострою легенево-серцевою недостатністю, що в подальшому своєму перебігу призвело до настання смерті.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений частиною першою статті 119 КК України, тобто вбивство, вчинене через необережність.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за частиною першою статті 119 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Зазначив, що прожив з матір`ю усе життя, дуже шкодує та щиросердно розкаявся у вчиненому. Просив суд призначити йому покарання без ізоляції від суспільства.

Прокурор просила суд призначити ОСОБА_5 покарання за частиною першою статті 119 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, про день та час проведення судового засідання повідомлена своєчасно та належним чином, в порядку вимог статті 135 КПК України, що відповідно до вимог статті 325 КПК України не є перешкодою для проведення судового розгляду. Надала суду заяву, в якій просила розглядати кримінальне провадження за її відсутності у зв`язку із перебуванням за межами України. Проти розгляду кримінального провадження в порядку статті 349 КПК України не заперечує. Стосовно призначення покарання ОСОБА_5 покладалась на розсуд суду. Претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_5 не має.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є логічними, послідовними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, обставини вчиненого правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, при цьому, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважав можливим провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням положень частини третьої статті 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши зібрані у справі докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає, що вина ОСОБА_5 повністю доведена, а його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за частиною першою статті 119 КК України, тобто вбивство, вчинене через необережність.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Відповідно до статті 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Пленум Верховного Суду України в Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визначається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Так, у справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, одружений, офіційно непрацевлаштований, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР не звертався, раніше не судимий.

Відповідно до досудової доповіді, складеної провідним інспектором органу пробації ОСОБА_8 стосовно ОСОБА_5 , дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд бере до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, відповідно до статті 12 КК України, є нетяжким злочином, вчинене через необережність, дані про особу обвинуваченого.

Водночас суд враховує, що ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиросердно розкаявся у скоєному, його відношення до вчиненого злочину, та той факт, що матеріальної шкоди не завдано, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Потерпіла ОСОБА_7 претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_5 не має. Стосовно призначення покарання ОСОБА_5 покладалась на розсуд суду.

За таких обставин, відповідно до загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, враховуючи вимоги, зазначені в абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , визначаючи достатність покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер, суспільну небезпеку та наслідки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, виходячи із достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, суд доходить висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини першої статті 119 КК України, що буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень статті 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання, дані про особу винного, зважаючи на те, що за приписами статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, беручи до уваги вік ОСОБА_5 , зважаючи на ставлення обвинуваченого до вчиненого, та, водночас, на позицію учасників судового провадження, сторони обвинувачення, яка не наполягала на призначенні обвинуваченому реальної міри покарання та вважала за можливе виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та без ізоляції його від суспільства, а відтак призначення покарання із застосуванням статті 75 КК України, потерпілої, яка претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_5 не має, стосовно призначення покарання обвинуваченому покладалась на розсуд суду, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства, із застосуванням до нього положень статті 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладанням відповідних обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у кримінальному провадженні не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі наведеного, керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України суд -

ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною першою статті 119 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавленні волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої, пункту 2, 4 частини третьої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до частини першої статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Процесуальні витрати на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1