У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю:

прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисників підозрюваного - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м.Києві та Київській області, погоджене заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000185 від 08.06.2021, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111 та ч. 3 ст. 161 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

26.06.2023 до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м.Києві та Київській області, погоджене заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000185 від 08.06.2021, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111 та ч. 3 ст. 161 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що слідчим управлінням ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000185, внесеному до ЄРДР 08.06.2021, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111 та ч. 3 ст. 161 Кримінального кодексу України.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени зазначеної організації утримуються у своїх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про неприпустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, встановлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплені обов`язки держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців або посилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, хоч би який тимчасовий характер вона не мала, що є результатом такого вторгнення або нападу або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські чи повітряні сили чи морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з державою, що приймає, порушуючи умови, передбачені в угоді або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала у розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівносильно наведеним вище актам, або її значну участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, будь то політичного, економічного, військового чи іншого характеру не можуть бути виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили або загрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання суперечок та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва. серпня 1975 року, який був підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Статтями 1 і 2 III Конвенції про відкриття військових дій від 18 жовтня 1907 року, що вступила в дію 26 січня 1910 року і 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути негайно повідомлено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання повідомлення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту та неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки було схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Відповідно до зазначеного документу, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Відповідно до пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від

5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні свої зобов`язання згідно з принципами Заключного акту співробітництву в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність, суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою або її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що жодна їхня зброя ніколи не використовуватиметься проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримання миру та стабільності у Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, укладеного між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів одна одної та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їх непорушність, а також вирішувати всі суперечки, що виникають з питань кордонів та територій, лише мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо вони виникнуть; не встановлювати із нею політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій та комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічну, фінансову, військову та іншу допомогу.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН та зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42 - ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів і зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, не застосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, дотримання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису та карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганський областей належить до території України.

Статтями 1 - 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною та незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Згідно статті 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати та змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народу і не може бути узурповане державою, її органами чи посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права та свободи, честь та гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132 - 134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою України та в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її ведення.

Незважаючи на викладене, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення зазначених вище міжнародних нормативно-правових актів, 22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план направлений на насильницьку зміну меж території та кордонів України, порушення порядку, встановленого Конституцією України, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил Російської Федерації за межами Російської Федерації, яке було задоволене.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив рішення про початок військової операції в Україні.

Того ж дня, близько 05 год. 10 хв. Збройними Силами Російської Федерації, що діяли за наказом керівництва Російської Федерації та Збройних Сил Російської Федерації, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах Збройних Сил України та інших військових формувань. Після чого, тоді ж, війська Російської Федерації вдерлися сухопутним шляхом на територію суверенної держави України.

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, та який наразі продовжено до 18 серпня 2023 року.

Як зазначає слідчий, в ході досудового слідства встановлено, що з 24 лютого 2022 року, тобто з початку повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України громадянин України ОСОБА_4 вирішив виправдовувати збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

При цьому, будучи намісником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вирішив вчиняти вказані дії під час спілкувань зі своїми вірянами.

На виконання свого злочинного умислу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи обізнаним щодо триваючої збройної агресії російської федерації проти України, перебуваючи у місті Києві, 08.05.2022 року о 20:03:22, з використанням власного мобільного телефону, в якому встановлено сім-карту з номером НОМЕР_1 , зателефонував ОСОБА_8 , яка користується номером мобільного телефону НОМЕР_2 , в ході розмови з якою сказав наступне: «ІНФОРМАЦІЯ_5».

Згідно з висновком експерта № 31947/22-39 від 24.01.2023 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи Київського НДІСЕ Міністерства юстиції України, у висловлюваннях намісника Києво-Печерської Лаври ОСОБА_4 , зафіксованих в аудіо повідомленні, реалізованому під час розмови власника мобільного терміналу з номером телефону НОМЕР_1 , яким є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (за текстовим відтворенням змісту висловлювань, викладених у протоколі огляду від 19.11.2022 та протоколі про проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 09.06.2022), містяться ознаки виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

При цьому, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , переслідуючи явно злочинний намір, здійснив вказане протиправне діяння в контексті триваючої збройної агресії російської федерації проти України, яка розгорнута на всій її території, отже, вчинив усі залежні від нього дії на шкоду інформаційній безпеці людини і громадянина, суспільству та держави, та довів свій злочин до кінця.

Таким чином, за викладених обставин, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у виправдовуванні збройної агресії російської федерації проти України, тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Крім того, будучи намісником Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври та достовірно знаючи, що Кабінетом Міністрів України прийнято рішення про розірвання договору оренди Національного заповідника «Києво-Печерської Лаври» з представниками Української православної церкви московського патріархату, однак бажаючи перешкодити цьому шляхом розпалювання міжнаціональної ворожнечі та приниженням честі й гідності конфесійної групи (Православної Церкви України) у зв?язку з її релігійними переконаннями, прийняв рішення зробити публічне відеозвернення до своїх вірян, в ході якого принизити честь та гідність конфесійної групи.

На виконання свого злочинного умислу, 29.03.2023 ОСОБА_4 , перебуваючи в місті Києві, усвідомлюючи, що з відеозаписом ознайомиться необмежена та значна кількість осіб, записав промову, відеозапис якої під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_6» в подальшому було викладено на відеохостинг «Youtube», а саме на канал « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 На момент проведення огляду із вказаним відеозаписом ознайомилось 84 тисячі осіб, а також 7 тисяч осіб вподобали вказаний відеозапис.

На вказаному відеозаписі ОСОБА_4 звертається до поліції із закликом бути розумними та не виконувати «ІНФОРМАЦІЯ_7».

Крім того, ОСОБА_4 вкрай негативно характеризує ПЦУ в цілому, оскільки підкреслює руйнацію (знищення) нею духовності, святих життів, забирання в людей останнього.

Відповідно до висновку експертів Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України №279/1-20/8 від 31.03.2023 року у промові ОСОБА_4 (митрополита ОСОБА_4 ), текстове відтворення якої надане на дослідження, містяться висловлювання, спрямовані на приниження честі й гідності конфесійної групи (ПЦУ) у зв?язку з її релігійними переконаннями, а також висловлювання, спрямовані на неприязнь до конфесійних груп (ПЦУ, Вселенського патріархату).

Крім того, відповідно до вказаного висновку, психологічний вплив з боку ОСОБА_4 (митрополита ОСОБА_4) міг призвести до формування настроїв неприязні і ворожості до певних конфесійних груп (ПЦУ, Вселенського патріархату).

Слідчий вказує, що за викладених обставин, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у виправдовуванні збройної агресії російської федерації проти України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, та у приниженні честі й гідності громадян у зв`язку з їхніми релігійними переконаннями, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 161 КК України.

01.04.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161 КК України.

Також зазначає, що підозра ОСОБА_4 обґрунтовано підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження:

-висновком експерта ІСТЕ СБ України № 279/1-20/8 від 31.03.2023;

-висновком експерта КНДІСЕ МЮ України № 31947/22-39 від 24.01.2023;

-висновком експерта ІСТЕ СБ України № 4/4 від 26.12.2022;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 30.03.2023;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 від 31.03.2023;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 від 31.03.2023;

-висновком експерта ІСТЕ СБ України № 315/1 від 28.04.2023;

-висновком експерта ІСТЕ СБ України № 48/4 від 02.05.2023;

-висновком лінгвістичної експертизи проведення якої доручено експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса»

-відповідями оперативного підрозділу на виконання доручення слідчого;

-іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

29.05.2023 постановою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_15 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 01 липня 2023 року.

Трьохмісячний строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні обчислюється з 01.04.2023 та спливає 01.07.2023.

Слідчий посилається на те, що у кримінальному провадженні проведено значну кількість слідчих (розшукових) та процесуальних дій, однак через особливу складність завершити досудове розслідування до 01.07.2023 не виявляється за можливе, оскільки для повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати наступне:

- повідомити ОСОБА_4 про зміну раніше повідомленої/ нову підозру;

- з ІСТЕ СБ України отримати фоноскопічну експертизу;

- з ІСТЕ СБ України отримати портретні експертизи;

- провести інші слідчі та процесуальні дії, в яких виникне необхідність в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, в разі встановлення нових обставин;

- виконати з підозрюваним та його захисниками вимоги ст. 290 КПК України, тобто вчинити процесуальні дії для підготовки та направлення матеріалів кримінального провадження з обвинувальним актом до суду.

Здобуті таким чином докази забезпечать встановлення всіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, забезпечать його повне, всебічне та неупереджене розслідування, а також виконання завдань кримінального провадження.

Провести вказані слідчі та процесуальні дії у передбачений законом строк, не представилося можливим через складність та тривалість судових експертиз, воєнний стан та обмежені часи роботи підприємств, організацій та установ, що не сприяло проведенню досудового розслідування у найкоротші строки.

З огляду на викладене, враховуючи, що для проведення та завершення зазначених процесуальних дій необхідний додатковий строк тривалістю 2 місяці, слідчий просить продовжити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000185 від 08.06.2021, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111 та ч. 3 ст. 161 Кримінального кодексу України, до п`яти місяців, тобто до 01.09.2023.

Ухвалою слідчого судді від 28.06.2023 доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в м.Києві призначити підозрюваному ОСОБА_4 захисника для надання безоплатної правової допомоги за призначенням в порядку ст.53 КПК України, при розгляді даного клопотання.

У судовому засіданні 28.06.2023 захисником підозрюваного ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про повернення клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м.Києві та Київській області, погоджене заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000185 від 08.06.2021, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111 та ч. 3 ст. 161 Кримінального кодексу України.

Ухвалою слідчого судді від 28.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 про повернення клопотання про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000185 від 08.06.2021.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та просив продовжити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000185 до 5 місяців, тобто до 01.09.2023, оскільки саме такий строк буде достатнім для завершення всіх слідчих та процесуальних дій в даному кримінальному провадженні.

Захисники підозрюваного ОСОБА_4 - адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на його безпідставність. Зокрема, наголошували на тривалості загального строку досудового розслідуванні більше двох років та неефективності його використання органом досудового розслідування, хоча, на переконання сторони захисту, кількість слідчих, які проводили досудове розслідування, та прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво, передбачала об`єктивну можливість проведення повного та всебічного досудового розслідування відповідно до засади розумності строків у кримінальному провадженні. Окрім того, звертали увагу, що матеріали клопотання не містять постанови про призначення портретної експертизи, а саме клопотання не містить обґрунтування наявності перешкод у проведенні фоноскопічної та портретної експертиз та обґрунтування значення їх результатів для даного кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію захисників, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку, виходячи з такого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

У ході судового розгляду клопотання встановлено, що слідчим управлінням ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000185, внесеному до ЄРДР 08.06.2021, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111 та ч. 3 ст. 161 Кримінального кодексу України.

У рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 01.04.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161 КК України.

Постановою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_15 від 29.05.2023 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 01 липня 2023 року.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 301-1 КК України, є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк від двох до шести років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Згідно з п.2 ч.2 ст.219 КПК України строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 КПК України якщо досудове розслідування злочину до моменту повідомлення особі про підозру неможливо закінчити у строк, зазначений у частині другій статті 219 цього Кодексу, вказаний строк може бути продовжений неодноразово слідчим суддею за клопотанням прокурора або слідчого, погодженого з прокурором, на строк, встановлений пунктами 2 і 3 частини четвертої статті 219 цього Кодексу.

Згідно з до ч.4 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати:

1) одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, передбачених пунктами 1 і 2 частини третьої цієї статті;

2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні нетяжкого злочину;

3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Як вбачається з матеріалів клопотання, закінчити досудове розслідування до 01.07.2023 не є можливим, оскільки з метою повного та всебічного розслідування даного кримінального провадження необхідно провести ряд вищезазначених у клопотанні слідчих (розшукових) та процесуальних дій, зокрема, отримати висновок фоноскопічної експертизи, призначеної постановою слідчого, провести в ході досудового розслідування даного кримінального провадження інші необхідні слідчі та процесуальні дії, вчинити процесуальні дії для підготовки та направлення матеріалів кримінального провадження з обвинувальним актом до суду.

Невиконання вищенаведених слідчих дій органом досудового слідства є істотним порушенням вимог Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, що унеможливлює прийняття законного рішення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

У контексті кримінального провадження, Конституційний Суд України, у своєму рішенні від 30 січня 2003 року відзначив, що поняття розумний строк досудового слідства є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і розслідування злочину. Визначення розумного строку досудового слідства залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість слідчих дій, число потерпілих та свідків, необхідність проведення експертиз та отримання висновків тощо, але за будь-яких обставин строк досудового слідства не повинен перевищувати меж необхідності. Досудове слідство повинно бути закінчене у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляд і права на ефективний засіб захисту, що передбачено ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слідчий суддя, враховуючи вищевказані обставини, які унеможливлюють закінчення досудового розслідування до 01.07.2023, складність кримінального провадження, яка обумовлена строками проведення слідчих та процесуальних дій в даному кримінальному провадженні, вважає необхідним продовжити строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні до п`яти місяців, тобто до 01.09.2023 включно, який, на думку слідчого судді, є об`єктивно необхідним та достатнім для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень в даному кримінальному провадженні та буде відповідати завданням кримінального провадження.

За таких обставин, клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись стст. 28, 219, 294, 295-1, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м.Києві та Київській області, погоджене заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000185 від 08.06.2021, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111 та ч. 3 ст. 161 КК України - задовольнити.

Продовжити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000185 від 08.06.2021, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111 та ч. 3 ст. 161 КК України, до п`яти місяців, тобто до 01.09.2023 включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1