14.09.2023 Справа № 367/4854/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0002168 від 06.07.2022 року за обвинувальним актом відносно:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Литвинівка, Вишгородського району, Київської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, такого, що офіційно не працює, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК України не має судимості;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Гаврилівка, Вишгородського району, Київської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, такого, що офіційно не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , такого, що в силу ст. 89 КК України не має судимості, обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2022 року близько 05 год. 00 хв. (точний час не встановлено) ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди ТОВ «Комплекс Агромарс» та бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, прибули до приміщення пташника №3 бройлерної птахоферми №17 за адресою: квартал №3 в с. Тарасівщина, Бучанського району, Київської області . Далі, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , перебуваючи в тому ж місці та в той же час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, не маючи згоди власника чи іншого законного користувача, через віконний прохід, діставши вентиляційну решітку, проникли до приміщення пташника №3 бройлерної птахоферми №17. У подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_5 без відриву у часі, перебуваючи у середині приміщення пташника №3 бройлерної птахоферми №17, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів за допомогою заздалегідь заготовлених кусачок по металу марки «SIGMA», перерізали двожильний мідний кабель марки ВВГНГ перетином 2,5, довжиною 74 м., вартістю 1 742,50 грн., трижильний мідний кабель марки ВВГНГ перетином 2,5, довжиною 111 м., вартістю 2 930,40 грн., чотирижильний мідний кабель марки ВВГНГ перетином 2,5 довжиною 277,5 м., вартістю 11 627,25 грн., п`ятижильний мідний кабель марки ВВГНГ перетином 2,5 довжиною 74 м., вартістю 4 277,20 грн., які були закріплені під стелею. Далі, з метою доведення до кінця спільного злочинного умислу, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , з метою заволодіння вказаними кабелями та подальшої їх реалізації, почали скручувати їх у бухти, але у цей час були помічені охороною ТОВ «Комплекс Агромарс», які висунули усну вимогу зупинитись.

Таким чином ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки були затримані охороною ТОВ «Комплекс Агромарс» на місці вчинення кримінального правопорушення. Своїми злочинними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , намагався завдати ТОВ «Комплекс Агромарс» матеріальної шкоди на загальну суму 20 577,55 гривень.

Вказані дії ОСОБА_7 та ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення в умовах воєнного стану.

Допитані у судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_5 свою вину у вчиненні незакінченого замаху на зазначене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, визнали повністю, щиро розкаялися, підтвердили обставини вчинення ними незакінченого замаху на вказане кримінального правопорушення, зазначили час, місце, спосіб його вчинення. Зокрема пояснили, що дійсно 05.07.2022 року вранці у них виник спільний злочинний умисел на здійснення крадіжки майна ТОВ «Комплекс Агромарс». В цей же день вони вдвох прибули в с. Тарасівщина, Бучанського району, Київської області, де розташоване товариство та через вікно проникли до приміщення пташника і почали за допомогою раніше заготовленого інструменту різати виявлений на стелі кабель, але їх було виявлено охороною товариства і вони не змогли завершити правопорушення до кінця. Додали, що щиро каються, зробили для себе відповідні висновки.

Судом встановлено, що обвинувачені та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, а відтак, заслухавши думку сучасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинувачених, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують їх особи, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Отже суд, допитавши обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених, приходить до висновку, що вина обвинувачених, яка виразилась у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення в умовах воєнного стану доведена та дії обвинувачених підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно ст. 65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. 66, ст. 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Пленум Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року роз`яснює, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Враховуючи вищевикладене, під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.

Так, відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених є щире каяття.

Відповідно до розуміння правової природи та значення поняття щирого каяття, як обставини, що впливає на призначення покарання, передбаченої ст. 66 КК України, правових позицій, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире каяття є сукупністю невід`ємних одне від одного складових, що характеризують об`єктивне ставлення винуватої особи до вчиненого злочину і полягають у повному визнанні своєї провини у вчиненні злочину, висловлюванні жалю з цього приводу та бажання виправити ситуацію, що склалася, а так саме й готовність нести відповідальність. Тобто, всі ці фактори правової поведінки обвинуваченого є невід`ємними складовими щирого каяття.

Крім того, як зазначив Верховний суд у Постанові від 15.11.2021 року у справі за №199/6365/19, що розкаяння передбачає, окрім визнання факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Про щире каяття обвинувачених свідчить їх поведінка як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, де останні надали покази, повністю визнали вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, попросили вибачення у представника потерпілого за свої дії, послалися на те, що цілком розуміють, що намагалися вчинити тяжкий злочин, засудили свою поведінку, зазначали, що на такий крок пішли виключно із-за тяжкого матеріального становища, але це жодним чином їх не виправдовує, пообіцяли в майбутньому не вчиняти кримінальних правопорушень, вказали на те, що їх діями матеріальної шкоди підприємству завдано не було, кабель, який обвинувачені намагалися викрасти, повернуто на відповідальне зберігання представнику потерпілого, цивільного позову з боку потерпілого до суду не надходило, але в той же час, якщо потерпілий вирішить звернутися до них з вимогами щодо відшкодування зокрема витрат, пов`язаних з відновленням пошкодженого ними кабелю, то вони готові їх відшкодувати.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинувачених, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст. 65 та ст. 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особи обвинувачених, а саме те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебувають, офіційно не працюють, за місцем проживання характеризуються посередньо та вважає за необхідне призначити їм покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у межах санкції частини цієї статті.

ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в силу ст. 89 КК України не мають судимості. При цьому суд звертає увагу а те, що відповідно до Постанови колегії суддів Першої судової палати Верховного суду від 22.11.2022 року у справі за №672/1317/20, Постанови Верховного Суду від 27.09.2018 року у справі за №647/1831/15-к) зазначено, що припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загально-правові наслідки засудження і призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше кримінального правопорушення не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому кримінального правопорушення та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості в ході вирішення будь-яких питань, в тому числі і під час надання характеристики особи, суперечить самій суті інституту погашення судимості та є неприпустимим.

Крім того суд бере до уваги вимоги ст. 68 ч. 3 КК України, згідно якої за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинене кримінальне правопорушення і особу винного.

Ознаками, які характеризують особу винного та впливають на визначення загальної підстави звільнення від відбування покарання з випробуванням, є: вік; соціальний та професійний статус, робота або навчання; сімейний стан, діти; стан здоров`я, зловживання алкогольними напоями; щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, визнання вини; поведінка у побуті і на роботі чи за місцем навчання; відносини винного із потерпілим, також до вказаних обставин провадження, що зумовлюють рішення суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, належить: примирення з потерпілим, відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, тощо.

Враховує суд і думку сторони обвинувачення - прокурора, який теж вважав можливим звільнити обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, про що повідомив суд під час судових дебатів. Представник потерпілого вважав за необхідне навпаки, призначити обвинуваченим покарання виключно у виді позбавлення волі, обґрунтовуючи це тим, щоб не кортіло нікому, щоб таким чином обвинувачені були покарані, але в той же час зазначив, що дійсно кабель, який обвинувачені намагалися викрасти в теперішній час повернуто йому на відповідальне зберігання, цивільного позову до обвинувачених не заявлено. При цьому суд зазначає, що думка потерпілого може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною, в даному випадку, суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого законодавства покарання дійсно має на меті і кару в тому числі, але головним пріоритетом все-таки є виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самими засудженими, так і іншими особами. Отже з урахуванням вищенаведеної мети покарання, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, наслідки вчиненого, особи винних, їх відношення до скоєного та інші обставини зазначені вище, суд дійшов висновку про можливість виправлення засуджених без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ними контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

А відтак, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченим потрібно призначити у виді позбавлення волі, але із застосуванням ст. ст. 68 ч. 3, 75 ч. 1 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на них обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які будуть сприяти їх виправленню, на думку суду саме таке покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом пробації за місцем проживання, роботи, або навчання засуджених.

Долю речових доказів по справі необхідно вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Таким чином, суд, керуючись ст. ст. 124, 368 КПК України, вважає за необхідне стягнути процесуальні витрати за проведення у кримінальному провадженні експертизи з обвинувачених у рівних частках на користь держави.

Відносно обвинувачених запобіжний захід не обирався. Цивільній позов по справі не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 68 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він впродовж іспитового строку 2 (два) роки не скоїть нового кримінального правопорушення, та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 68 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування призначеного покарання, якщо він впродовж іспитового строку 2 (два) роки не скоїть нового кримінального правопорушення, та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи за №3208/22 від 07.11.2022 року в сумі 280 грн.

Речові докази, а саме: двожильний мідний кабель марки «ВВГ НГ» на 2,5 січення довжиною 74 метри, трьохжильний мідний кабель марки «ВВГ НГ» на 2,5 січення довжиною 111 метрів, чотирьохжильний мідний кабель марки «ВВГ НГ» на 2,5 січення довжиною 277,5 метрів, п`ятижильний мідний кабель марки «ВВГ НГ» на 2,5 січення довжиною 74 метрів, що передані на відповідальне зберігання представнику потерпілого ОСОБА_4 , передати ТОВ «Комплекс Агромарс»; кусачки по металу марки «Sigma», пара рукавиць оранжевого кольору, налобний ліхтарик червоного кольору, що передані для зберігання до камери схову Бучанського РУП ГУНП в Київській області - знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча суддя ОСОБА_1