УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000131 від 08.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000131 від 08.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що Шевченківською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000131 від 08.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста», нежитловий будинок на АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

30.01.2018 право комунальної власності на нежитлову будівлю, літ. «Б» площею 71,6 кв.м на вул. Ванди Василевської, 18 в м. Києві зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 000. Право власності територіальної громади міста Києва зареєстровано на підставі рішень Київської міської ради від 02.12.2010 № 208/1642, від 29.11.2005 № 552/3013, а також технічної документації виготовленої на замовлення КП «Київжитлоспецексплуатація» 11.12.2017 ФОП ОСОБА_4 .

Відповідно до рішення Київської міської ради від 22.02.2018 № 331/4395 «Про перейменування вулиці у місті Києві» вулицю Ванди Василевської у Шевченківському районі перейменовано на вулицю Богдана Гаврилишина.

Рішення про відчуження вказаних приміщень власником - територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради - не приймалися, приватизація, органом приватизації територіальної громади міста Києва - Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) - не здійснювалася.

Разом з тим, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстровано право приватної власності на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, нежитлова будівля загальною площею 59,20 кв.м на АДРЕСА_2 . Для реєстрації заявником ОСОБА_5 були надані: технічний паспорт - виданий 13.07.2020 та довідка - видана 13.07.2020, видані ФОП ОСОБА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

При порівнянні поповерхових планів виготовлених ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_6 вбачається, що нежитлова будівля одноповерхова довжиною близько 21 метра, без внутрішніх перегородок, висотою 2,8 метра, без внутрішніх перегородок і т.д., тобто технічні характеристики будівлі вказані в технічній документації на АДРЕСА_1 комунальної власності є ідентичними з приміщеннями, на які зареєстровані право приватної власності за ОСОБА_5 . Інших одноповерхових нежитлових будинків за адресою АДРЕСА_1 - не знаходиться.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_5 паралельно здійснено незаконну реєстрацію права приватної власності на майно - нежитлова будівля загальною площею 59,20 кв.м на АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), яке є комунальною власністю та зареєстроване в реєстрі речових прав, як нежитлова будівля, літ. «Б» площею 71,6 кв.м на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000). В дійсності це майно є однією і тією ж будівлею, яка належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Рішенням прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 15.09.2023 нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: нежитлова будівля літ. «А», загальною площею 59,20 кв.м на АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) визнано речовим доказом.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: нежитлова будівля літ. «А», загальною площею 59,20 кв.м на АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) відповідає вимогам ст. 98 КПК України, оскільки є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, а також дане майно набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Незастосування арешту зазначеного майна може призвести до втрати речових доказів у кримінальному провадженні та призвести до подальшого шахрайського привласнення цього майна (нежитлова будівля) шляхом його перереєстрації.

При цьому, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 клопотання підтримав.

Володілець майна в судове засідання не викликався на підставі приписів частини 2 статті 172 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані на його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що Шевченківською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000131 від 08.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Звернення прокурора з клопотанням, про арешт на вказане майно зумовлено необхідністю збереження речового доказу, оскільки це майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні нерухоме майно є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, а також дане майно набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Рішенням прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 15.09.2023 нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: нежитлова будівля літ. «А», загальною площею 59,20 кв.м на АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) визнано речовим доказом.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При цьому, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речового доказу.

Слідчий суддя також приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Так, приймаючи до уваги викладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні прокурора майна.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, із забороною розпорядження ним, яке належить ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: нежитлова будівля літ. «А», загальною площею 59,20 кв.м на АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000)

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1