Справа №522/1815/21
Провадження №1-кп/522/927/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00001741 від 04.12.2020 р., у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Галі, Республіки Грузія, грузина, громадянина Республіки Грузія, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на території України не зареєстрованого та постійного місця мешкання не має, раніше судимого:

30.08.2019 Ірпінським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України до 2х років позбавлення волі,

28.09.2020 Малиновським районним судом м. Одеси до 4 місяців за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до арешту на строк 4 місяці,

02.12.2020 Київським районним судом м. Одеса за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту строком на 4 місяць,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2020 року приблизно об 11 годині 30 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалось, ОСОБА_9 разом із невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебували біля клініки «Святої Катерини», що розташована за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, 12/1. Знаходячись за вказаною адресою, останні побачили ОСОБА_10 , який знаходився біля свого транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Wagon», д/н/з/ НОМЕР_1 , в якому також перебувала його малолітня донька. Після чого у ОСОБА_5 та невстановленої особи виник злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, при цьому предметом свого злочинного посягання вони визначили майно, яке знаходилось в середині вищевказаного автомобіля.

Розробивши між собою злочинний план та розподіливши ролі, згідно яких, ОСОБА_5 повинен відволікати увагу ОСОБА_10 , для того щоб, невстановлена особа, таємно проникла до вищевказаного транспортного засобу та вчинила крадіжку.

Реалізуючи свій злочинний план, та попередньо домовившись про відведені ролі, ОСОБА_5 , наблизився до транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Wagon», д/н/з/ НОМЕР_1 , біля якого знаходився ОСОБА_10 , який в цей час перебував біля дверей водійського сидіння та згідно раніше розробленого злочинного плану та відведеної йому ролі, почав навмисно відволікати увагу ОСОБА_10 , ставлячи питання з приводу місця розташування чоловічого монастиря та правильного маршруту до нього, та за допомогою цих дій, відводити ОСОБА_10 від дверей водійського сидіння до багажнику, для того щоб ОСОБА_10 не побачив злочинних дій невстановленої особи. У цей же час, невстановлена особа, скориставшись тим, що ОСОБА_5 відволікає увагу та відвів ОСОБА_10 від водійського місця, наблизилась до транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Wagon», д/н/з/ НОМЕР_1 , відчинила передні двері пасажирського сидіння, та проникла до вищевказаного автомобілю, де побачила шкіряну барсетку, чорного кольору, в якій знаходились портмоне темно-блакитного кольору «Paul Shark» вартістю 200 гривень, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 , вартості яке не становить, свідоцтво про реєстрацію на автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», д/н/з/ НОМЕР_1 , вартості яке не становить, свідоцтво про реєстрацію на автомобіль дружини марки «Mersedes» GLK, д/н/з НОМЕР_2 , вартості яке не становить, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_11 , вартості яке не становить, свідоцтво про реєстрацію на автомобіль марки «Nissan Almera», вартості яке не становить, службове посвідчення судді та дозвіл на зброю травматичної дії Форт НОМЕР_3 та Форт 12, три картки банку «ПриватБанк», банківську картку «ПриватБанк» НОМЕР_4 , яка належить дружині ОСОБА_10 , а також грошові кошти у сумі 3000 гривень,

Визначивши вищевказані речі предметом свого злочинного посягання, продовжуючи свій злочинний намір, невстановлена особа, за допомогою ОСОБА_5 , який на той момент відволікав увагу ОСОБА_10 , діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, впевнившись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає та їх дії є таємними для оточуючих, вищевказаними речами заволодів, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та розпорядились майном на власний розсуд, чим спричинили матеріальних збитків ОСОБА_10 , на суму 3700 гривень.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальні правопорушення, передбачені:

ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 Звіад свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав в повному обсязі, зазначив, що обставини кримінальних правопорушень, що описані в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Пояснив, що 04.12.2020 року приблизно об 11 годині 30 хвилин разом із своїм знайомим перебували біля клініки «Святої Катерини», що розташована за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, 12/1. Знаходячись за вказаною адресою, вони побачили ОСОБА_10 , який знаходився біля свого транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Wagon», д/н/з/ НОМЕР_1 , в якому також перебувала його малолітня донька. Після чого у обвинуваченого та його знайомого виник злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, при цьому предметом свого злочинного посягання вони визначили майно, яке знаходилось в середині вищевказаного автомобіля. Розробивши між собою злочинний план та розподіливши ролі, згідно яких, ОСОБА_5 повинен відволікати увагу ОСОБА_10 , для того щоб, його знайомий, таємно проник до вищевказаного транспортного засобу та вчинив крадіжку. Реалізуючи свій злочинний план, та попередньо домовившись про відведені ролі, ОСОБА_5 , наблизився до транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Wagon», д/н/з/ НОМЕР_1 , біля якого знаходився ОСОБА_10 , який в цей час перебував біля дверей водійського сидіння та згідно раніше розробленого злочинного плану та відведеної йому ролі, почав навмисно відволікати увагу ОСОБА_10 , ставлячи питання з приводу місця розташування чоловічого монастиря та правильного маршруту до нього, та за допомогою цих дій, відводити ОСОБА_10 від дверей водійського сидіння до багажнику, для того щоб ОСОБА_10 не побачив злочинних дій його знайомого. У цей же час, знайомий обвинуваченого, скориставшись тим, що ОСОБА_5 відволікає увагу та відвів ОСОБА_10 від водійського місця, наблизилась до транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Wagon», д/н/з/ НОМЕР_1 , відчинив передні двері пасажирського сидіння, та проник до вищевказаного автомобілю, де побачив шкіряну барсетку, чорного кольору, в якій знаходились портмоне темно-блакитного кольору «Paul Shark», посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 , свідоцтво про реєстрацію на автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», д/н/з/ НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію на автомобіль дружини марки «Mersedes» GLK, д/н/з НОМЕР_2 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_11 , свідоцтво про реєстрацію на автомобіль марки «Nissan Almera», службове посвідчення судді та дозвіл на зброю травматичної дії НОМЕР_5 та Форт 12, три картки банку «ПриватБанк», банківську картку «ПриватБанк» НОМЕР_4 , яка належить дружині ОСОБА_10 , а також грошові кошти у сумі 3000 гривень. Визначивши вищевказані речі предметом свого злочинного посягання, продовжуючи свій злочинний намір, знайомий обвинуваченого, за допомогою ОСОБА_5 , який на той момент відволікав увагу ОСОБА_10 , діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, впевнившись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає та їх дії є таємними для оточуючих, вищевказаними речами заволодів, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та розпорядились майном на власний розсуд, чим спричинили матеріальних збитки ОСОБА_10 .

Обвинувачений зазначив про наявність в матеріалах справи письмового доказу про перерахування коштів на ім`я ОСОБА_10 , що підтверджує компенсацію матеріального збитку потерпілій особі та пояснив суду, що скоїв кримінальне правопорушення під впливом обставин коли не мав грошей для придбання їжі. Останнє на нього негативно вплинуло та він не знайшов іншого виходу як компенсувати виниклу проблему.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_10 , потерпла особа, пояснив, що впізнав обвинуваченого, який його відволікав різноманітними запитаннями з метою, щоби його напарник таємно викрав його майно з автомобіля. Він підтвердив нанесену йому матеріальну шкоду та зазначив, що викладені в обвинувальному акті обставини відповідають дійсності.

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді:

за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки

Обвинувачений та захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_6 , просили суд призначити покарання із застосуванням положення ст.69 КК України. Зазначили, що матеріальні збитки потерпілій особі компенсовано в повному обсязі.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

Судом вивчено та досліджено ряд доказів по кримінальній справі. Протокол огляду місця події від 04.12.2020 р. з таблицями ілюстрацій; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.12.2020 р., відповідно до якого ОСОБА_10 впізнав обвинувачену особу; протокол огляду предмету від 05.12.2020 р., відповідно до якого оглядалась картка «ПриватБанк» для виплат № НОМЕР_4 .

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів ґрунтується на досліджених доказах та на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні викладені вище докази вчинення злочину ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 185 КК України, суд, керуючись законом, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд прийшов до висновку, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_14 .

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 містять склад злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, зі всіма кваліфікуючими ознаками.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій особі та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 не встановлено.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого було можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства та вважає доцільним призначити обвинуваченому відбування покарання у вигляді позбавлення волі. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також спонукало обвинуваченого до соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Суд вважає, що саме в даному випадку є можливість застосування ст.69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України. Як зауважила колегія суддів Кримінального касаційного суду Верховного суду в своїй постанові по справі №629/2739/18 від 03.02.2021 р., що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

З огляду на викладене суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_9 дійсно вчинив кримінальне правопорушення, але окрім того, що він щиро розкаявся та виклав суду плани на своє виправлення й бажання офіційного працевлаштування в Україні, ним в добровільному порядку було відшкодовано шкоду потерпілій особі. Зазначена шкода є вищою за прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2023 році, але в порівнянні з мінімальною заробітною платою в Україні у 2023 році є достатньо незначною. Враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність трьох обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає за можливе призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.185 КК України, та вважає що саме таке покарання буде достатнім, справедливим та пропорційним.

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

У кримінальному провадженні заявлено цивільний позов не заявлено.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання із застосуванням положення ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі, строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк позбавлення волі, рахувати з моменту ухвалення вироку.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання термін з дати його затримання з 05.12.2020 року (один день затримання по ст.208 КПК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст.72 КК України)).

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під стражі в залі суду.

Скасувати арешт, накладений Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 09.12.2020 р. по справі №522/21696/20, на куртку чорного кольору з капюшоном з штучним хутром фірми VIVACANA, картку «ПриватБанк» для виплат № НОМЕР_4 , металевий стержень сірого кольору з заточеним кінцем, грошові кошти у розмірі 500,00 грн. (дві банкноти номіналом по 200,00 грн., одна банкнота номіналом 100,00 грн.), мобільний телефон марки Хуавей з тріщиною на екрані з SIM-карткою НОМЕР_6 , IMEI 1: НОМЕР_7 , IMEI 2: НОМЕР_8 .

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

куртку чорного кольору з капюшоном з штучним хутром фірми VIVACANA, грошові кошти у розмірі 500,00 грн. (дві банкноти номіналом по 200,00 грн., одна банкнота номіналом 100,00 грн.), мобільний телефон марки Хуавей з тріщиною на екрані з SIM-карткою НОМЕР_6 , IMEI 1: НОМЕР_7 , IMEI 2: НОМЕР_8 повернути Колбая Звіаду,

картку «ПриватБанк» для виплат № НОМЕР_4 вважати повернутою власнику,

металевий стержень сірого кольору з заточеним кінцем знищити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1