№ 336/1577/21
н/п 1-кп/336/200/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000560 від 28.02.2019 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України уродженки с. Бородіно Бородинського району Одеської області, яка має середню освіту, вдови, яка не має на утриманні неповнолітніх дітей, яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,

обвинуваченої за ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документу, який вона придбала при невстановлених слідству обставинах, а саме свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, що видане 03.08.2000 Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради, згідно з яким ОСОБА_4 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 , та перебуваючи y приміщенні приватної нотаріальної контори Запорізького міського нотаріального округу, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення, використала завідомо підроблене свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , та уклала договір купівлі-продажу вищезазначеної житлової квартири з ОСОБА_6 за грошові кошти у розмірі 443 682 гривні 03 копійки, тобто використала підроблений документ, на підставі якого приватним нотаріусом ОСОБА_7 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житлову квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 за реєстровим № 382 та внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В подальшому, з метою отримання грошових коштів шляхом обману та доведення до кінця свого злочинного умислу, ОСОБА_4 діючи умисно, шахрайським шляхом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 30.05.2018 ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні приватної нотаріальної контори Запорізького міського нотаріального округу, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , використала завідомо підроблене свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , та уклала договір купівлі-продажу вищезазначеної житлової квартири з ОСОБА_8 за грошові кошти у розмірі 443 682 гривні 03 копійки, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 382, після чого внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Водночас ОСОБА_4 достеменно усвідомлювала, що квартира АДРЕСА_2 , відсутня, так як в будинку АДРЕСА_4 за зазначеною адресою розташований багатоквартирний житловий будинок, нумерація квартир в якому починається з квартири АДРЕСА_5 та закінчується квартирою АДРЕСА_6 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 спричинено матеріальний збиток у розмірі 443 682 гривні 03 копійки, що в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є шкодою у великих розмірах.

Обвинувачена в судовому засіданні свою вину визнала частково.

Пояснила, що вона знає родину ОСОБА_9 (братів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ) з 2000 року. Іноді вона підробляла, роблячи ремонтні роботи (шпаклювання, поклейка шпалер тощо) за проханням останніх. ОСОБА_12 займався нерухомістю. Одного разу вона звернулася до ОСОБА_13 . Нуждіна за матеріальною допомогою. Він пообіцяв 100 доларів США за участь в угоді про продажу квартири. Вона спочатку відмовилася. Потім він зателефонував, сказав, що зараз її забере, вони поїдуть до ОСОБА_14 (дружини ОСОБА_15 ), де вона має сказати, квартира. В офісі ОСОБА_4 побачила потерпілого, він віддав ОСОБА_14 грошові кошти за квартиру. Деталі вона не пам`ятає. Потім її ОСОБА_12 відвіз додому. Згодом ОСОБА_9 їй зателефонував, то повідомив, що він відведе до нотаріуса. У нотаріуса вона бачила ОСОБА_14 , потерпілого з дружиною. ОСОБА_16 надала нотаріусу свій паспорт і ідентифікаційний номер. Потім нотаріус запропонувала перейти в іншу кімнату для розрахунку. ОСОБА_6 віддав грошові кошти, їх забрала ОСОБА_14 . Потім вона підписала у нотаріуса документи. Після угоди вона отримала від ОСОБА_17 , який чекав за рогом, обіцяні 100 доларів США, а ОСОБА_14 уїхала з отриманими грошима.

Два-роки роки тому їй зателефонували з поліції та повідомили про кримінальне правопорушення. Вона перетелефонувала ОСОБА_17 , якій обіцяв все вирішити.

ОСОБА_4 пояснила, що раніше вона придбавала разом із сином будинок, тому процедура купівлі-продажу їй зрозуміла. Крім того, роком раніше вона брала участь за проханням ОСОБА_13 . ОСОБА_9 у подобному продажу квартири. У 2005 році ОСОБА_16 взяла теперішнє прізвище.

Обвинувачена визнала, що квартира АДРЕСА_2 , їй не належала.

Зазначила про щире каяття.

Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши доказам належну оцінку, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за вищенаведених обставин повністю доведена.

Так, потерпілий ОСОБА_6 показав, що у травні 2018 року він вирішив придбати квартиру, звернувся до агентства нерухомості. Його дружина, ОСОБА_18 , шукала оголошення в мережі «Інтернет». Знайшла оголошення від агентства нерухомості «Алекон», ціна якої його влаштувала. Він зателефонував ріелтору ОСОБА_19 , домовилися за перегляд квартири. Коли прийшли на перегляд квартири, двері відчинили квартиранти. Оглянувши квартиру, ріелтор пояснила, що потрібно дати завдаток. В офісі агентства нерухомості «Алекон», ріелтор представила йому ОСОБА_4 як продавця - власника квартири.

Вперше потерпілий відмовився від придбання квартири, адже ріелтор повідомила, що вартість квартири є більшою, ніж зазначено в оголошення. Але порадившись із дружиною, він погодився на придбання квартири. Він перетелефонував ріелтору та вони домовилися про зустріч задля надання завдатку.

Документи на квартиру він ретельно не перевіряв, бігло переглянувши, бачив лише, що ОСОБА_4 є власником. Потерпілого ріелтор запевнила, що вона гарантує безпечність угоди, документація нею перевірена.

Під укладення договору-купівлі продажу в офісі нотаріуса ОСОБА_7 були присутні потерпілий, його дружина, ОСОБА_4 , ріелтор ОСОБА_14 та представник банку. На питання ОСОБА_6 щодо нумерації квартири, ріелтор пояснила, що раніше приміщення було нежитловим, перебувало у комунальній власності на належало ЖЕКу, зараз приміщення має статус жилого. Коли розраховувався, грошові кошти взяла ріелтор, а не ОСОБА_4 .

Потерпілий наголосив, що він ОСОБА_4 бачив тричі: під час зустрічі із ріелтором, коли відмовився від придбання квартири через підвищення ціни, вдруге під час внесення завдатку, втретє під час укладення угоди у нотаріуса.

Після угоди йому зателефонував чоловік, який представився ОСОБА_20 , юристом агентства нерухомості, та запропонував допомогу у реєстрації місця проживання. Він відмовився, але наступного дня ОСОБА_9 його чекав біля відділу реєстрації та знову запропонував свої послуги, від чого ОСОБА_6 відмовився знову. Потерпілого у відділі реєстрації зустріла начальник відділу разом із ОСОБА_9 та покликала в кабінет, де він заповнив бланк. Начальник відділ провела його до спеціаліста, яка за вказівкою начальника зареєструвала ОСОБА_6 за адресою квартири.

Після того як він заїхав у квартиру, сусідка, ОСОБА_21 , запевнила його, що номер його квартири, АДРЕСА_7 , а її 252.

В установах надання комунальних послуг йому повідомили, що в будинку квартири АДРЕСА_7 не існує. Після чого він зрозумів, що його обманули та звернувся до ріелтора.

Надалі до нього неодноразово приїжджав ОСОБА_13 . ОСОБА_9 з «бандитами»: його залякували; пропонували почекати, коли придадуть квартиру АДРЕСА_8 , або щоб ОСОБА_6 продав знову придбану квартиру через те саме агентство нерухомості; умовляли не звертатися до правоохоронних органів. Коли в нього увірвався терпець, він звернувся до відділу поліції.

ОСОБА_6 зазначив, що він втратив 17 000 доларів США, з яких 500 доларів США складав завдаток та послуги ріелтора.

ОСОБА_6 пояснив, що він продовжує користуватися квартирою.

В цілому потерпілий вважав, що ОСОБА_4 є співучасницею злочинної групи, якій відведена незначна роль у вчиненні кримінальних правопорушень.

За показаннями свідка ОСОБА_22 , колишньої дружини потерпілого, вона допомагала ОСОБА_6 у пошуку та придбанні квартири. ОСОБА_6 як інвалід шукав квартиру на першому поверсі. Вона віднайшла у мережі «Інтернет» на сайті «Ріелтер» оголошення про продаж квартири. Вперше свідок разом з ОСОБА_6 зустрілися з ріелтором ОСОБА_23 біля будинку АДРЕСА_4 . Ріелтор показала їм квартиру, зазначивши, що її номер АДРЕСА_7 . Як пояснила ОСОБА_24 , продають дві квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 На питання потерпілого, чому номер квартири зліва у під`їзді «1», а квартири, що їм показують «251», ріелтор пояснила, що дві квартири «251» та «252» мають одного власника, ці квартири раніше були нежитловими приміщеннями ЖЕКу, однак зараз переведені у житлові. ОСОБА_6 підійшов перший поверх та вартість квартири, тому вони зупинилися на цьому варіанті.

17.05.2018 був укладений договір з агентством нерухомості, відповідно до умов якого агентство нерухомості бере на себе перевірку документації на квартиру.

25.05.2018 у нотаріуса відбулося укладення попереднього договору та внесення завдатку за квартиру, де вперше свідок побачила ОСОБА_4 . На угоді була присутня ріелтор ОСОБА_25 , потерпілий, свідок та нотаріус. Правовстановлюючі документи на квартиру цього дня побачили вперше.

30.05.2018 в офісі нотаріуса відбулося укладання договору купівлі-продажу квартири. Були присутні ті ж самі особи, потім за телефонним дзвінком ріелтора під`їхав чоловік з банку. Для розрахунку в окрему кімнату вийшли всі присутні, крім свідка та нотаріуса. Під час укладення угоди ключі від кватири не передавалися - за договором вони передаються 31.05.2018.

Того ж дня потерпілому зателефонував ОСОБА_12 , назвавшись юристом агентства нерухомості «Алекон», запропонував допомогу в реєстрації місця проживання. Від допомоги ОСОБА_6 відмовився. Наступного дня свідок разом з потерпілим прийшли задля реєстрації місця проживання ОСОБА_6 за адресою придбаної квартири. Там вже чекав ОСОБА_12 в автомобілі та знов пропонував потерпілому свою допомогу в реєстрації. Ключі в той день ніхто не віддав.

У квартиру вселилися приблизно на 10 день. Після вселення свідок запитала старшої по під`їзду за поштову скриньку, та відповіла, що квартири під АДРЕСА_7 ніколи не існувало, а власниками квартири АДРЕСА_9 та АДРЕСА_10 ( АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 , як вважали свідок із потерпілим) є родина ОСОБА_26 , раніше квартира, що придбав потерпілий, належала родині ОСОБА_27 , але ніколи ЖЕКу.

ОСОБА_6 зробив запит в районну адміністрацію, та отримав відповідь, що квартири АДРЕСА_2 ніколи не існувало. Аналогічні відомості отримав і в інших організаціях теплових мережах, БТІ. Управління соціальної допомоги відкликало субсидію, оскільки квартири АДРЕСА_7 не існує.

ОСОБА_6 звернувся до агентства нерухомості з претензією щодо купівлі-продажу. До них приїхала якась «кримінальна бригада» (дослівно) та прохали не звертатися до правоохоронних органів, обіцяючи згодом повернути гроші. Далі неодноразово приїжджав ОСОБА_12 і пропонував ОСОБА_6 виступити продавцем та аналогічним чином продати цю квартиру і повернути таким чином собі гроші. Також пропонували почекати, коли вони таким же чином продати квартиру АДРЕСА_8 , і тоді повернуть потерпілому кошти.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_28 , він є головою ОСББ «Вороніна 13» з березня 2016 року. Коли до нього, як голови ОСББ, прийшов ОСОБА_6 з документами на квартиру, свідок звернув увагу на номер квартири, за якою був зареєстрований потерпілий. Переглянувши інформацію від Центру надання адміністративної допомоги при адміністрації Шевченківського району, встановив, що за цими відомостями квартира 251 існує. Між тим, коли ОСББ отримувало документацію від КП «Основаніє» серед інших документів були відомості про оплату за обслуговування будинку. За вказаними відомостями існують квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , однак ніякої квартири АДРЕСА_7 немає. Коли КП «Основаніє» передало на баланс ОСББ будинок АДРЕСА_4 , передано і паспорт будинку, де вказано що у будинку АДРЕСА_11 приміщень. Приміщення за №№ 248 та 249 є нежитловими приміщеннями. Фактично приміщенню, яке придбав ОСОБА_6 , відповідає квартира АДРЕСА_9 . За вищезгаданими відомостями КП «Основаніє» квартиронаймачами квартир АДРЕСА_9 та АДРЕСА_10 є ОСОБА_26 . До свідка ще двічі зверталися потенційній покупці з приводу вказаної квартири, називаючи її номером 251. Проте, знаючи ситуацію із ОСОБА_6 , він відмовляв тих, що звернулися, від її купівлі. Свідок пояснив, що останнє житлова квартира має номер АДРЕСА_12 , але кількість квартир АДРЕСА_11 , оскільки є квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_13 , відсутня квартира АДРЕСА_14 , що відображено у паспорті будинку; але квартира АДРЕСА_7 у паспорті відсутня. Свідок також чув, що квартира АДРЕСА_10 також була виставлена на продаж під номером 253. ОСОБА_4 свідок ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_29 показав, що він є юрисконсультом ТОВ «Запорізьке міське бюро технічної інвентаризації» приблизно з 2016 року. До нього зверталися правоохоронні органи, з приводу документу, що виданий, нібито, Запорізьким міським бюро технічної інвентаризації (т. 1 а.с. 150). Він давав письмові пояснення з цього приводу. Пояснив, що документ ним не підписувався, відповідно до даних канцелярії такий документ не зареєстрований. Зазначив, що у листі вихідний номер 2017 року, а вхідний 2018 року, що не можливо з точки зору порядку ведення діловодства. Свідок, оглянувши документ за вих. № 2859 від 30.05.2018 (т. 1 а.с. 152), також заперечив його підписання. Свідок показав, що у нього кілька разів відбиралися зразки підпису для проведення експертизи, однак не може зазначити в межах якого саме кримінального провадження це здійснювалося. Чи надходив від нотаріуса ОСОБА_7 запит до ТОВ «ЗМБТІ», свідок точно на пам`ятає.

Свідок ОСОБА_30 показав, що квартири АДРЕСА_9 та АДРЕСА_10 належать йому. Їх він придбав у 2005-2008 році. Квартиру АДРЕСА_9 придбав у родини ОСОБА_27 . Свідок з родиною проживав у квартирі АДРЕСА_15 здавав в оренду. На квартири накладені обтяження через існування заборгованості за іпотечним кредитом. Зазначає, майнові права на квартиру банк передав третім особам. Пояснив, що були довгі судові процеси, намагання вирішити питання компромісно, врешті-решт він погодився на добровільний продаж квартири та передав ключі і документи представникам кредитора. Це відбулося приблизно в 2016-2017 роках. Він не пам`ятає яким чином оформлювалася передача ключів і документів. Наголосив на тому, що його мали б повідомити про продаж квартири, щоб він був присутнім під час укладення угоди, або надав довіреність на продаж. Проте жодних угод купівлі-продажу не було. Потім він бачив, як в квартиру заселився потерпілий, який кілька разів висував йому претензії. Свідок звернувся до банку, але там повідомили, що угод купівлі-продажу квартири не укладалося. Рахунки за комунальні платежі приходять на його ім`я.

Свідок ОСОБА_31 показала суду, що вона є начальником відділу реєстрації фізичних осіб по Шевченківському району управління державної реєстрації фізичних осіб Запорізької міської ради з 2016 року. Заперечила знайомство з обвинуваченою чи потерпілим. Реєстрація місця проживання ОСОБА_32 здійснювалося головним спеціалістом відділу ОСОБА_33 . Для реєстрації потрібно надати паспорт, правовстановлюючий документ на житло (для власника) та військовий квиток (для чоловіків до 60 років), а також необхідна особиста присутність особи. Співробітник відділу перевіряє реєстрацію нерухомого майна в державних реєстрах нерухомого майна, що і було зроблено. Встановлено, що відомості про квартиру внесені до реєстру, а тому було здійснено реєстрацію місця проживання особи. За поясненнями ОСОБА_31 , вона пересвідчилася, що на день судового засідання за вказаною адресою ОСОБА_34 зареєстрований один.

Свідок ОСОБА_35 , яка була допитана за клопотанням сторони захисту, показала суду таке. Вона, як ріелтор, за проханням ОСОБА_17 та ОСОБА_36 розмістила на веб-ресурсі «OLX» оголошення про продаж квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 . Як пояснили ОСОБА_9 , це квартири їх знайомих. Крім цих квартир вона їм допомагала продати ще кілька. Документи на квартиру побачила вперше під час внесення покупцем завдатку, тоді ж вперше побачила обвинувачену, як власницю квартири. Свою винагороду ріелтора вона отримала від покупця також під час внесення завдатку. Крім ОСОБА_37 вона показувала квартиру і іншим клієнтам. Ключів від квартири у неї не було, там жилі квартиранти. Вона не придала значенню нумерації квартир, адже в її практиці таке траплялося. Під час укладення договору-купівлі продажу у нотаріуса були присутні учасники угоди, нотаріус, ріелтор та представник банку задля проведення по документам готівкових грошових коштів як без готівки, оскільки існували обмеження щодо розміру операцій із готівковими коштами. Після підписання договору купівлі-продажу свідок перерахувала грошові кошти, перевірила на гроші на відсутність фальшивих купюр та передала обвинуваченій. Після покупці залишилася у нотаріуса, а вона пішла з продавцем. Надалі до неї приходив потерпілий через проблеми з документами на квартиру. Обвинувачена до неї також неодноразово приходила та скаржилася, що її «підставив» ОСОБА_9 . В ході допиту свідок визнала, що раніше була знайома із ОСОБА_16 , але за яких обставин познайомилася із нею не пам`ятає. Із ОСОБА_38 , який присутній в залі судового засідання, свідок не знайома.

Крім того, під час допиту свідка встановлено, що вона під іменем ОСОБА_39 була заявлена стороною обвинувачення для виклику і допиту судом. Як пояснила ОСОБА_35 , вона представилася слідчому іншим прізвищем, сподіваючись, що справа не дійде до суду.

Крім показань зазначених осіб в судовому засіданні, вина ОСОБА_4 підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.

Відповідно до заяви від 15.02.2019 ОСОБА_6 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 115-119).

26.03.2019 ОСОБА_6 подав заяву про залучення до кримінального провадження № 0000560 в якості потерпілого (т. 1 а.с. 121).

За повідомленням Товариства з обмеженою відповідальність «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (надалі ТОВ «ЗБМТІ»), інвентаризаційна справа на квартиру АДРЕСА_2 , ТОВ «ЗБМТІ» не заводилася, така справа відсутня (т. 1 а.с. 124).

Відповідно до протоколу тимчасового доступу від 01.06.2020 у ТОВ «ЗБМТІ» на підставі ухвали слідчого судді тимчасово вилучені інвентаризаційні справи № 153393 та № 153394 на квартири АДРЕСА_9 та АДРЕСА_16 . Вказані справи постановою слідчого від 01.06.2020 визнані речовим доказом та передані на зберігання до відділу поліції (т. 1 а.с. 125-129).

Ухвалою слідчого судді від 28.05.2020 надано дозвіл на відкриття нотаріальної таємниці та тимчасовий доступ до оригіналів документів щодо переходу права власності на квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 130).

Відповідно до протоколу від 02.06.2020 у приватного нотаріуса ОСОБА_7 тимчасово вилучено оригінали: договору купівлі-продажу квартири від 30.0.2018, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ; відповіді з відділу реєстрації фізичних осіб по Шевченківському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг; двох відповідей ТОВ «ЗМБТІ» від імені головного юрисконсульта ОСОБА_29 ; свідоцтва № 11156 про право власності на житло від 03.08.2000ю (т. 1 а.с. 130-133).

Судом також досліджено зміст вказаних документів.

Зокрема у свідоцтві № НОМЕР_1 про право власності на житло від 03.08.2000 зазначено, що «Шевченківська районна адміністрація посвідчує, що квартира яка находиться за адресою: АДРЕСА_17 дійсно належить на праві власності гр. ОСОБА_4 . Квартира приватизована згідно Закону України "Про приватизація державного житлового фонду". Загальна площа квартири становить 49,45 кв.м. в тому числі житлова площа 27,6 кв.м. Відновна вартість квартири на момент приватизації становить 9гр. 04коп. Характеристика квартири та її обладнання наведені в технічному паспорті, який є складовою частиною свідоцтва. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 03.08.2000 № 263. Голова районної адміністрації (підпис, печатка) ОСОБА_40 Квартира за адресою: АДРЕСА_18 зареєстрована Запорізьким міжміським бюро технічної власності на праві власності гр. ОСОБА_4 , праві підставі свідоцтва N 11156 пра право власності на житло, виданого Шевченківською районною адміністрацією 30.08.2000 про що записано у реєстровій книзі за N 210p N 35776 від 29 вересня 2000 Керівник орендного підприємства Запорізького міжміського бюро технічної власності (підпис, печатка) ОСОБА_41 » (т. 1 а.с. 134).

Згідно із відповіддю начальника відділу реєстрації фізичних осіб по Шевченківському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_42 , за відомостями департаменту реєстраційних послуг ЗМР за адрсеою: АДРЕСА_19 , зареєстровані особи відсутні (т. 1 а.с. 137).

Відповідно договору купівлі-продажу квартири, 30.05.2018, ОСОБА_4 , далі за текстом іменована «ПРОДАВЕЦЬ» та ОСОБА_6 , далі іменований «ПОКУПЕЦЬ», склали договір купівлі-продажу квартири. За п. 1 договору «ПРОДАВЕЦЬ» передає у власність «ПОКУПЦЮ» двокімнатну квартиру, загальною площею 49,45 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_19 (двісті п`ятдесят один), а «ПОКУПЕЦЬ» приймає відчужувану квартиру та сплачує за неї грошову суму, яка вказана в цьому договорі.

За п. 2 договору відчужувана квартира належить "ПРОДАВЦЮ" на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого Шевченківською районною адміністрацією 03 серпня 2000 року, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 29 вересня 2000 року у реєстровій книзі № 210, р. № 35776.

Згідно з п. 4 договору продаж квартири, за домовленістю сторін, вчинено за 214 465,00 грн. (двісті чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять гривень 00 копійок), що відповідає оціночній вартості квартири, зазначеній у Звіті про незалежну оцінку майна, виконаному суб`єктом оціночної діяльності ТОВАРИСТВОМ 3 ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРСПЕЦЕКСПЕРТИЗА» станом на 25 травня 2018 року, які сплачені "ПОКУПЦЕМ" "ПРОДАВЦЮ" після узгодження проекту договору купівлі- продажу. Підписання цього договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню сторін та про одержання повного розрахунку за продану квартиру.

У пункті 8 договору зазначено, що «ПРОДАВЕЦЬ» довела до відома «ПОКУПЦЯ», а «ПОКУПЕЦЬ» взяв до уваги той факт, що квартира, яка є предметом цього договору, належить ї приватної власності, оскільки набута нею у власність в результаті реалізації права на приватизацію житла.

Договір містить особисті підписи сторін договору потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 135-136).

Суд зауважує, що згідно з висновком судового експерта № СЕ-19/108-21/883-ПЧ від 25.01.2021 (т. 1 а.с. 230-236) підпис в графі «ПРОДАВЕЦЬ» у вказаному договорі виконаний ОСОБА_4 , про що детально буде зазначено нижче, обвинувачена під час судового розгляду справи також не заперечувала підписання документів в присутності нотаріуса.

В ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді від 25.06.2019, якою надано дозвіл на відкриття нотаріальної таємниці та тимчасовий доступ до копій документів щодо переходу права власності на квартиру АДРЕСА_2 , були вилучені копії вказаних документів (т. 1 а.с. 142-190), у тому числі заява ОСОБА_4 , в якій остання письмово повідомляє нотаріуса, що відчужувана квартира за АДРЕСА_2 набута нею в першому шлюбі з ОСОБА_43 (шлюб розірвано 01.10.2002 року) в порядку реалізації права на безоплатну приватизацію, не є спільною сумісною власністю та є її особистою приватною власністю, і осіб, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на відчужувану квартиру, немає (т. 1 а.с. 156).

Відповідно до копії договору № 2-039 від 17.05.2018 ОСОБА_6 має сплатити ПП ОСОБА_44 послуги за підбір об`єктів нерухомості в розмірі 1000 доларів США, в вартість входить сплата нотаріальних послуг. На останньому аркуші договору зазначено, що ОСОБА_6 оглянув в присутності агента об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_19 (т. 1 а.с. 192).

Згідно з копією розписки ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_6 16 000 доларів США від продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_19 (т. 1 а.с. 194).

Саме суму в 17 000 доларів США відповідно до вказаної розписки, договору № 2-039 від 17.05.2018 та пояснень потерпілого та свідка ОСОБА_22 в судовому засіданні, суд визначає як збиток потерпілого від вчинення кримінального правопорушення.

За офіційним курсом гривні станом на 30.05.2018 100 доларів США становлять 2609,8943 грн. (т. 1 а.с. 12).

Відтак, зазначена в обвинувальному акті сума збитку відповідає розрахунку 17 000 : 100 х 2609,8943 = 443 682,03 грн. та знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

За змістом листа № 20.06.2019 № 0956/01-34/01 голова районної адміністрації Запорізькою міської ради по Шевченківському району ОСОБА_45 повідомляє, що квартири АДРЕСА_2 немає в районному програмному комплексі «Приватизація житла» і, як наслідок, квартира не була приватизована (т. 1 а.с. 202).

Інформацію щодо нездійснення приватизації вказаної квартири містить і лист районної адміністрації Запорізькою міської ради по Шевченківському району від 02.11.2020 № 1664/01-34/01 (т. 2 а.с. 23).

Згідно з технічним паспортом від 03.08.1990 будинок по АДРЕСА_4 , інвентарний номер 43443 має 246 квартир (т. 1 а.с. 243).

Відповідно до акту обстеження технічного стану житлового будинку АДРЕСА_4 від 12.05.2016 обстеженням встановлено, що будинок є 248-и квартирним (т. 1 а.с. 244, т. 2 а.с. 1-8).

У листі Міського комунального підприємства «Основаніє» від 23.12.2015 зазначено, що у будинку 247 квартир та п`ять нежитлових приміщень (т. 1 а.с. 244).

14.08.2020 слідчий від ТОВ «ЗМБТІ» отримав зразки вільних підписів ОСОБА_46 та експериментальні зразки його підпису. Надалі вказані зразки постановою слідчого від 20.11.2022 визнані речовим доказом та передані на відповідальне зберігання до камери речових доказів (т. 1 а.с. 195, 218-220).

Постановою слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_47 від 28.10.2020 призначено проведення судово-почеркознавчої експертизи, супровідним листом від 28.10.2020 експерту направлено документи, що підлягають дослідженню, та зразки підписів ОСОБА_46 (т. 1 а.с. 203-206).

Згідно з висновком судового експерта № 4-132 від 17.11.2020 підписи, які містяться навпроти друкованого тексту Головний юрисконсульт ТОВ «ЗМБТІ» ОСОБА_29 , а саме в наступних документах: «Відповіді з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 на ім`я Приватного нотаріуса ОСОБА_7 на вх. № 2834 від 29.05.2018 р.», «Відповіді з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 на ім`я ОСОБА_4 , № 2859 від 30.05.2018 р.», виконані не ОСОБА_29 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_29 (т. 1 а.с. 208-216).

Ухвалою слідчого судді від 18.01.2020 накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебувало у володінні ОСОБА_4 , у тому числі квитанції про сплату комунальних послуг із підписами платника. (т. 1 а.с. 221). Надалі, постановою слідчого від 25.01.2021 вказані документи визнані речовим доказом та передані на відповідальне зберігання до камери речових доказів (т. 1 а.с. 238, 239).

На підставі постанови прокурора від 15.01.2021 протоколом від 25.01.2021 отримано зразки підпису ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 222-223).

Постановою слідчого від 18.01.2021 призначено проведення судово-почеркознавчої експертизи, супровідним листом від 18.10.2021 експерту направлено документи, що підлягають дослідженню, та зразки підписів ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 225-228).

Листом від 19.01.2021 експерту надіслано додаткові вільні зразки підпису ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 224).

Згідно з висновком судового експерта № СЕ-19/108-21/883-ПЧ від 25.01.2021 підпис в графі «ПРОДАВЕЦЬ» в договорі купівлі-продажу квартири № 30.05.2018 виконаний ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 230-236).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.07.2020 потерпілий ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_4 як жінку, яка продала йому квартиру за адресою: АДРЕСА_19 (2) 30.05.2018 (т. 2 а.с. 14-17).

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.07.2020 свідок ОСОБА_22 впізнала ОСОБА_4 як жінку, яка продала потерпілому ОСОБА_6 квартиру за адресою: АДРЕСА_19 (2) 30.05.2018 (т. 2 а.с. 18-21).

Частина 3 статті 190 КК України передбачає кримінальну відповідальність за вчинення шахрайства, тобто заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Аналізуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що мала місце подія злочину, яка охоплюється об`єктивною стороною частини 3 статті 190 КК України. Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується заволодіння грошовими коштами потерпілого на еквівалент суми 443 682,03 грн., що на момент вчинення у 250 раз перевищувало неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Те, що за доводами обвинуваченої вона отримала лише 100 доларів США за участь у вчиненні кримінального правопорушення, не виключає її винуватості у вчиненні злочину за показаннями свідка ОСОБА_48 (ріелтора) після передачі потерпілим грошових коштів за квартиру та перерахунку грошових коштів з перевіркою на справжність, вона віддала грошові кошти ОСОБА_4 , тобто остання мала можливість розпорядитися отриманими внаслідок шахрайства грошовими коштами на свій розсуд.

Знайшло своє підтвердження і використання обвинуваченою завідомо підробленого документу свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло.

Суд критично ставиться до твердження обвинуваченої та потерпілого щодо необхідності притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, які, на їх думку, причетні до скоєння правопорушень, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а частина 3 зазначеної статті наділяє суд правом вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення лише якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Визначення обсягу обвинувачення є виключним повноваженням прокурора, який у ході судового розгляду кримінального провадження висунуте ОСОБА_4 обвинувачення не змінював.

Суд не може самостійно вийти за межі обвинувачення, та перекваліфікувати дії ОСОБА_4 за ознакою «вчинення за попередньою змовою групою осіб», адже це є кваліфікованим складом злочину, передбаченого ст. 190 КК України, та, відповідно, погіршує становище обвинуваченої.

З наведених міркувань суд не може самостійно кваліфікувати діяння ОСОБА_4 і за ознакою повторності.

Крім того, потерпіла сторона не була позбавлена права у порядку ст. 220 КПК заявляти відповідні клопотання щодо перекваліфікації дій ОСОБА_4 під час досудового розслідування та оскаржувати бездіяльність цього органу до слідчого судді відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК.

Надане ж стороною захисту спільне листування потерпілого та обвинуваченої з правоохоронними органами свідчить про те, що органом Національної поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000208 від 26.02:2021 за ч. 3 ст. 190 КК України, матеріали якого виділено з кримінального провадження № 0000560 в частині можливої причетності ОСОБА_49 та ОСОБА_50 до шахрайського заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 .

Таким чином, аналізуючи наведене в сукупності, суд вважає повністю доведеним те, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), у великих розмірах, та кваліфікує її дії в цій частині за ч. 3 статті 190 КК України а також обвинувачена використала завідомо підроблений документ, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

Відповідно до ст. 65КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченій відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає часткове визнання вини та щире каяття.

Обставин, яка обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вирком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2021 ОСОБА_4 була засуджена за вчинення 22.08.2017 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст.358 КК України, до остаточного покарання у виді трьох років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік і шість місяців.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2022 у справі № 332/2660/22 з урахуванням ухвали від 21.11.2022 про виправлення описки звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання в зв`язку із закінченням іспитового строку.

Відтак в силу п. 1 ст. 89 КК України ОСОБА_4 вважається такою, що не має судимості.

Суд враховує і інші відомості про особу обвинуваченої: її вік, стан здоров`я на обліку у психіатра і нарколога не перебуває, має певні захворювання, з приводу яких потребує спостереження у лікарів, ОСОБА_4 є вдовою, на утриманні неповнолітніх дітей немає, є пенсіонеркою за віком, має постійне місце проживання.

Санкція ч. 4 ст. 358 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді арешту.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Оскільки під час судового розгляду сторона захисту не заявляла клопотань про звільнення обвинуваченої від відповідальності на підставі ст. 49 КК України , суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч. 4 ст. 358 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, думку потерпілого, який не просив карати обвинувачену суворо, суд вважає, що для виправлення обвинуваченої і для попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим і достатнім обрати їй мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 190 КК України.

Оскільки обвинувачена не несе високої суспільної небезпеки, критично усвідомлює вчинене, враховуючи думку прокурора щодо можливості звільнення обвинуваченої від покарання з випробуванням, суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку, передбаченого ч. 4 ст. 75 КК України, із покладенням обов`язків, визначених ч. 1 ст. 76 КК України, що буде справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої.

Захисник вважав за можливе визначити тривалість іспитового строку один рік

Згідно із ч. 3, ч. 4 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Іспитовий строк це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_4 злочину, суд доходить висновку, що тривалість випробування у два роки зможе гарантовано запобігти вчиненню нею нових кримінальних правопорушень та призведе до її виправлення.

Потерпілим заявлений цивільний позов, яким він просить стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 443 700 грн. та моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Згідно з положеннями ст.ст. 127, 128, 129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ст.ст. 22, 23, 1167, 1168 ЦК України, особа має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав, зокрема, витрат, які особа зробила або повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також втрат через перенесені душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою відносно членів його сім`ї або близьких родичів.

Суд доходить висновку, що цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочинними діями обвинуваченої, підлягають задоволенню частково, у межах заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 443 682,03 грн., що встановлений судом в ході судового розгляду кримінального провадження.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, у пункті 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які… зіткнулися з проблемами... можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Аналізуючи наведене суд встановив, що перенесення душевних страждань у зв`язку із протиправною поведінкою обвинуваченої, перенесення стресу та емоційного хвилювання через необхідність спілкування з правоохоронними органами потерпілим, у урахуванням принципу розумності, виваженості та справедливості, вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовним вимог про стягнення моральної шкоди. На переконання суду достатньою компенсацією є 100 000 гривень.

Витрати на проведення експертиз СЕ-19/108-21/883-ПЧ в розмірі 3269 грн. та № 4-132 в розмірі 3269 грн., всього на суму 6538 грн., відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 373-376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, та призначити покарання:

-за ч. 4 ст. 358 КК України у виді одного місяця арешту;

-за ч. 3 ст. 190 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 74, ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від

відбування призначеного судом покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, з випробуванням строком на два роки, поклавши на неї передбачені ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 443 682,03 грн. (чотириста сорок три тисячі шістсот вісімдесят дві гривні 03 коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 100 000 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз, у сумі 6538 гривень.

Речові докази:

- блокнот коричневого кольору в обкладинці з кож.зам. з надписом 2004, з рукописним текстом на 1, 2 сторінках; -аркуш паперу з рукописним текстом, найменування адрес: - комунальних послуг, на 1 січня, що мають дані про платника ОСОБА_4 , та підпис платника; - блокнот синього кольору з рукописним текстом;- аркуш паперу (рекламний буклет) з рукописним текстом; -аркуш паперу з рукописним текстом, де зазначено номера телефонів; аркуш паперу з рукописним текстом, де зазначено адресу та номер телефону; квитанція про оплату комунальних послуг 1 серпня 2018 рік, платник - ОСОБА_4 , та підпис платника; - квитанція про оплату комунальних послуг травень 2018 року, платник- ОСОБА_4 ; - квитанція про оплату комунальних послуг квітень 2018 року, платник- ОСОБА_4 ; - квитанція про оплату комунальних послуг січень 2018 року, платник- ОСОБА_4 , які постановою слідчого СВ відділу поліції № 3 ЗРУ ГУНП в Запорізькій області від 25.01.2021 визнані речовими доказами та передані на відповідальне зберігання в камеру речових доказів відділу поліції, повернути ОСОБА_4 , а належним чином засвідчені копії залишити в матеріалах кримінального провадження;

- відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до Комунарського ВП вих. № 4604 від 10.05.2018 р., на вх. № 2829 від 03.05.2018 р.» на одному аркуші; - відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя вих. № 4850 від 15.05.2018 р., на вх. № 3087 від 15.05.2018 р.» на одному аркуші; - відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя вих. № 4849 від 16.05.2018 р., на вх. № 3088 від 15.05.2018 р.» на одному аркуші; відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до Вільнянського районного ВДВС ГТУЮ вих. № 6222 від 18.06.2018 р., на вх. № 3842 від 18.06.2018 р. на одному аркуші, - відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до адвоката ОСОБА_51 вих. № 6283 від 19.06.2018 р., на вх. № 3792 від 14.06.2018 р.» на одному аркуші; відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до голови ліквідаційної комісії ТОВ «ВЕЛИКА ХОРТИЦЯ» вих. № 7480 від 05.11.2018 р., на вх. № 4923 від 26.10.2018 р. на одному аркуші; - відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до Заводського ВДВС м.Запоріжжя вих. № 7151 від 13.07.2018 р., на вх. № 4235 від 06.07.2018 р.» на одному аркуші; - відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до Широківської сільської ради вих. № 7485 від 07.11.2018 р., на вх. № 4926 від 29.10.2018 р.» на одному аркуші: відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до Дніпровського ВП ГУНП вих. № 7142 від 13.07.2018 р., на вх. № 4236 від 06.07.2018 р.» на одному аркуші; відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до адвоката ОСОБА_52 вих. № 4065 від 25.04.2018 р., на вх. № 2586 від 20.04.2018 р.» на одному аркуші; - відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до адвоката ОСОБА_53 вих. № 7269 від 27.07.2018 р., на вх. № 4396 від 24.07.2018 р.» на одному аркуші; - відповідь з ТОВ «ЗМБТ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до ліквідатора ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «СЕВЕКО»» вих. № 7260 від 26.07.2018 р., на вх. № 4433 від 25.07.2018 р. на одному аркуші; відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до адвоката Оплачко В.О. вих. № 7271 від 27.07.2018 р., на вх. № 4389 від 24.07.2018 р.» на одному аркуші: відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до приватного нотаріуса ОСОБА_54 вих. № 7230 від 19.07.2018 р., на вх. № 4320 від 16.07.2018 р. на одному аркуші; - відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» від головного юрисконсульта ОСОБА_29 до Широківської сільської ради вих. № 7227 від 18.07.2018 р., на вх. № 4244 від 09.07.2018 р.» на одному аркуші, що постановою слідчого СВ відділу поліції № 3 ЗРУ ГУНП в Запорізькій області від 25.01.2021 визнані речовими доказами та передані на відповідальне зберігання в камеру речових доказів відділу поліції, повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», належним чином засвідчені копії залишити в матеріалах кримінального провадження разом із оригіналами експериментальних зразків підпису ОСОБА_46 ;

- інвентаризаційну справу № 153393 вул. Вороніна, буд. 13, кв. № 2 на 44 арк., інвентаризаційну справу № 153394 вул. Вороніна, буд. 13, кв. № 3 на 55 арк., які постановою слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області від 01.06.2020 визнані речовими доказами та передані на відповідальне зберігання в камеру речових доказів відділу поліції, повернути Товариству з обмеженою відповідальність «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», належним чином засвідчені копії залишити в матеріалах кримінального провадження;

- інші документи зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня направити поштою.

Суддя ОСОБА_1