ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1840/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1026/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційними скаргами захисників обвинувачених ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 28 червня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003306 від 04.11.2022, за частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 28, частиною 4 статті 111-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 28 червня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів тобто до 26.08.2023 включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисники обвинувачених ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 , ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 28 червня 2023 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави - скасувати, постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26.08.2023 включно, із визначенням розміру застави, передбаченого пунктом 1 частиною 5 статті 182 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_10 посилається на те, що ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27 частиною 2 статті 28, частиною 4 статті 111-1 КК України, а саме у пособництві шляхом усунення перешкод у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, яке відповідно до частини 4 статті 12 КК України є нетяжким злочином. Однак в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, суд зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким.

Апелянт посилається на те, що ОСОБА_8 одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2006 року народження, та хворого батька похилого віку, має постійне місце проживання та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , має вищу освіту, працює на посаді заступника начальника виробничого підрозділу «Куп`янська колійна машинна станція № 133» AT «Укрзалізниця» з 23 грудня 2005 року, за місцем роботи характеризується виключно з позитивного боку, раніше не був судимий.

Також захисник посилається на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 , що підтверджується медичною документацію, яка долучена до матеріалів провадження, а саме те, що ОСОБА_8 неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: лівобічний коксартроз І ст., фаза загострення, посттравматичний остеохондроз поперекового відділу хребта, деформуючий поліартроз, двобічний коксартроз, асептичний некроз голівки лівої стегнової кістки III-IV ст. з подагричною артропатією, виражений больовий синдром. НФС II ст. При загостренні хвороби, ОСОБА_8 потребує подальшого стаціонарного лікування та спостереження вузькопрофільних фахівців, які відсутні в умовах слідчого ізолятора.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 знаходився на лікуванні денного стаціонару поліклініки смт. Куп`янськ-Вузловий КНП «Куп`янське територіальне медичне об`єднання» у лікаря-хірурга у період часу: з 13.11.2017 р. - по 22.11.2017 р. з діагнозом: гострий артроз лівого гомілковостопного суглобу; з 05.03.2019 р. - по 14.03.2019 р. з діагнозом: лівосторонній коксартроз; з 30.05.2019 р. - по 07.06.2019 р. з діагнозом: первинно-деформуючий остеоартроз. ПФС II ст., у 2017 році ОСОБА_8 проходив обстеження в лікувальних закладах м. Харкова.

Щодо відповідей на питання адвокатського запиту чи потребує ОСОБА_8 подальшого лікування, спостереження вузькопрофільних спеціалістів, будь яких обмежень (фізичні навантаження, обмеження в трудовій діяльності, спеціальна дієта), подальшого медичного спостереження та стороннього догляду, реабілітаційного лікування та чи рекомендовано йому проходження медико-соціальної експертизи, такі висновки можливі тільки після огляду ОСОБА_8 фахівцями на даний час, обстеження та направлення його, за потреби, для проходження лікарської комісії, що унеможливлюється знаходженням ОСОБА_8 у слідчому ізоляторі.

Вищезазначений незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 підтверджується: виписками із медичної карти стаціонарного хворого № 1451 від 07.03.2017 р. та № 445 від 14.03.2019 р. Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2; виписками із медичної карти стаціонарного хворого № 992 від 07.06.2019 р., № 2142 від 22.11.2017 р.; консультативним висновком спеціаліста № 245242 від 10.11.2017 р.; висновком рентгенологічного обстеження № 148479 від 10.11.2017 р.; протоколом МРТ-дослідження № 12128 від 10.11.2017 р. та протоколом МРТ-дослідження № 26093 від 08.03.2019 р., які долучені до матеріалів кримінального провадження.

Також апелянт вказує на те, що суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі посилається на вагомість наявних доказів про можливе вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ національної безпеки України.

Проте, суд першої інстанції залишив поза увагою інші обставини, передбачені частиною 1 статті 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , наявність у нього родини та утриманців, у тому числі неповнолітньої дитини, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, а також відсутність судимостей.

При розгляді клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторона захисту звертала увагу суду першої інстанції на той факт, що на посаді заступника начальника виробничого підрозділу «Куп`янська колійна машинна станція № 133» AT «Укрзалізниця» ОСОБА_8 працює з грудня 2005 року, має гарну та стійку репутацію у підлеглих та колективі в цілому, виконував одну і ту ж саму роботу та обов`язки, як до початку збройової агресії з боку Російської Федерації, так і після її початку, у період тимчасової окупації території Куп`янського району Харківської області. Зарекомендував себе грамотним спеціалістом з високими організаторськими здібностями і почуттям відповідальності за доручену справу. Має великий практичний досвід, що дозволяє аналізувати ситуацію та знаходити раціональне вирішення питання. Охоче ділиться своїм професійним досвідом з працівниками та передає свої знання молодому поколінню працівників.

За сумлінну працю, високий професійний рівень і творчу ініціативу ОСОБА_8 неодноразово заохочувався керівництвом.

Апелянт вважає безпідставними посилання прокурора на наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки він ґрунтується виключно на тяжкості можливого покарання, у разі визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення. Хоча тяжкість можливого покарання і є вагомою обставиною для оцінювання ризику переховування, однак, за відсутності інших доказів, вона не може бути самодостатньою підставою для підтвердження вказаного ризику.

Сторона захисту повністю не погоджується з існуванням ризику того, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснювати незаконний вплив на свідків чи іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування не надано жодного достовірного доказу, який би свідчив і підтверджував той факт, що обвинувачуваний намагався або реально здійснив такий вплив з метою зміни показань зазначених осіб чи взагалі відмови свідчити проти обвинуваченого.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зазначено і не надано до суду жодного доказу, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які прокурор посилається у своєму клопотанні і зазначена у клопотанні поведінка з боку обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду; можливість незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, жодними матеріалами кримінального провадження не підтверджуються.

Таким чином, стороною обвинувачення під час розгляду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не доведена жодна з обставин, зазначених у частині 3 статті 199 КПК України, яка б виправдовувала подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.06.2023 в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 26.08.2023 року (включно) без визначення застави, ухвалити нову ухвалу, якою: або повністю відмовити у задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; або визначити ОСОБА_7 розмір застави та перелік обов`язків, що у сукупності забезпечать виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків; або визначити ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує, що посилання суду на особливу тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 діяння, не відповідають дійсності та суперечать закону, оскільки кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відповідно до частини 4 статті 12 КК України є нетяжким злочином, а тому посилання суду на те, що злочин є особливо тяжким є необґрунтованим.

Судом фактично не було враховано ані міцні зв`язки обвинуваченого із родиною, ані той факт, що до свого затримання ОСОБА_7 не переховувся від правоохоронних органів та, після того як йому вдалося виїхати з окупованих територій, він офіційно та у найкоротші строки повернувся на Батьківщину, і саме на в`їзді на територію України 17 грудня 2022 року його і було затримано правоохоронними органами.

Захисник вважає, що враховуючи ступінь тяжкості та відсутність будь-яких доказів, що свідчили про наміри чи спроби обвинуваченого переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, відсутні підстави для висловлення припущень щодо наявності ризику, передбаченого пунктом 1 частиною 1 статті 177 КПК України.

Припущення сторони обвинувачення, які відтворені в оскаржуваній ухвалі суду, що «у обвинуваченого набуті зв`язки з представниками країни-агресора рф і він може приховуватись від суду, зокрема на території рф чи тимчасово окупованих частинах території України», не підтверджено будь-якими доказами із матеріалів справи. Навпаки, поведінка ОСОБА_7 свідчить про його бажання жити та працювати лише на Батьківщині, та про відсутність у нього будь-яких намірів приховуватись від суду.

Висновок суду, щодо наявного ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме, що «обвинувачений може незаконно впливати на свідків, які в свою чергу, можуть відмовитись від надання показань або змінити їх», є необґрунтованим та безпідставним, оскільки це твердження є виключно припущенням сторони обвинувачення та не підтверджено жодними фактичними доказами у матеріалах справи. Сам по собі факт проживання обвинуваченого та свідків у одному і тому ж населеному пункті, жодним чином не може свідчити про ризик незаконного впливу на свідка. Сторона обвинувачення має надати до суду належні докази, які б доводили намір, чи спроби обвинуваченого вчинити такі дії.

Крім того, рідна донька ОСОБА_7 висловила бажання, щоб він проживав разом із нею в її квартирі, що розташована за адресою АДРЕСА_2 . Таким чином, і без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачений буде знаходитись не в місті, де проживають свідки, а отже можливість впливу на їх показання виключається у будь-якому випадку.

Висновок суду, щодо наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки це твердження є виключно припущенням, та не підтверджено жодними фактичними доказами.

У клопотанні прокурора, всупереч вимогам статті 184 КПК України відсутні будь-які докази та посилання на фактичні дії, що могли б свідчити про наміри обвинуваченого порушити вимоги закону. Навпаки, ОСОБА_7 під час досудового розслідування своїми діями допомагав правоохоронним органам та належним чином виконував усі покладені на нього процесуальні обов`язки.

Всупереч тверджень прокурора, ОСОБА_7 не має негативної налаштованості до суверенітету та незалежності України, чи до посадових осіб органів державної влади України, у зв`язку із здійсненням ними їхніх владних повноважень, та звичайно до військовослужбовців Збройних сил України, які звільнили його рідне місто від окупантів. Тому, припущення прокурора про можливість обвинуваченим вчинити інше кримінальне правопорушення, не знаходять жодного підтвердження та є безпідставним.

Захисник вважає, що об`єктивно відсутні достатні підстави вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказував у своєму клопотанні прокурор, та які суд визнав встановленими.

На думку захисника, в оскаржувальній ухвалі, всупереч вимог закону відсутні будь-які мотиви чи обґрунтування відмови у визначенні ОСОБА_7 розміру застави, що суперечить вимогам пункту 3 статі 183 КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_7 самостійно повернувся до України, що він має міцні родинні зв`язки та може проживати разом з донькою у м. Харкові, і не має жодного наміру впливати на свідків або перешкоджати іншим чином правосуддю, захисник вважає, що наявні об`єктивні підстави для визначення обвинуваченому розміру застави в порядку, пункту 3 статті 183 КПК України або застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 подав суду заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

За таких обставин, в силу вимог статтей 405, 422-1 КПК України вищезаначене не є перешкодою для апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги та просили про їх задоволення, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого частиною 4 статті 111-1 КК України, який відповідно до частини 4 статті 12 КК України є нетяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна, у зв`язку з чим обвинувачені можуть також переховуватися від суду та органу досудового розслідування.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд відповідно до статтей 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Частиною 6 статті 176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом п`ятим частини першої цієї статті. Пункт 5 частини 1 статті 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України під час дії воєнного стану, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

Продовжуючи відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції вважав наведені прокурором підстави продовження строку належним чином обґрунтованими та вмотивованими, а ризики, передбачені пунктами 1,3,5 частиною 1 статті 177 КПК України, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування, на даний час не змінилися. Жодних обставин, які б свідчили про зменшення вищевказаних ризиків та можливість зміни обвинуваченим запобіжного заходу, судом не встановлено.

При цьому, судом враховано тяжкість скоєного кримінального правопорушення, вік обвинувачених, їх сімейний стан, їх стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують особи обвинувачених, дані про їх соціальні зв`язки та спосіб життя.

З висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених, суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, та тих обставин, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, та/або провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, яке було скоєно ними в умовах воєнного стану, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні існує беззаперечно суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

Крім цього, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року та «Александр Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року суд вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Мар`янчук та інші проти України» суд зауважив, що безпідставне тримання під вартою є виправданим лише за умови наявності суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Колегія суддів, оцінюючи сукупність обставин, вважає що доводи апеляційних скарг захисників про можливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу або визначення розміру застави суперечать положенням частини 6 статті 176, абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України та вважає, що порядок розгляду судом першої інстанції клопотання про продовження обвинуваченим тримання під вартою відповідає вимогам статті 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції враховані положення статей 177, 178 КПК України, дані про особу обвинувачених, перевірені матеріали про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими, мотиви прийнятого судом рішення викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам статті 196 КПК України.

Доводи апеляційних скарг захисників про те, що жоден ризик, передбачений статтею 177 КПК України є недоведеним стороною обвинувачення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки продовжуючи обвинуваченим строк тримання під вартою, суд дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 частиною 1 статті 177 КПК України, які слугували підставою для застосування обвинуваченим запобіжного заходу під час досудового розслідування.

Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні і захисниками суду апеляційної інстанції також не надані.

Доводи апеляційних скарг захисників про відсутність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на таке.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачені можуть впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, враховуючи встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду, на стадії судового розгляду усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, суд апеляційної інстанції приймає до уваги ті обставини, що свідки у кримінальному провадженні, є мешканцями територіальної громади, де мешкають обвинувачені та є підлеглими працівника АТ «Укразалізниця» Куп`янська колійна станція. За вказаних обставин, обвинувачені можуть здійснювати вплив на свідків, з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань.

Доводи апеляційних скарг захисників щодо недоведеності ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до певних вчинків.

Зокрема, ризик вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, їх моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Доводи апеляційних скарг захисників щодо неврахування судом першої інстанції даних, що характеризують обвинувачених, а саме:вік та стан здоров`я, наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи та проживання, репутацію, відсутність судимостей, колегія суддів вважає, що зазначені обставини не зменшують існування ризиків, оскільки ці обставини існували і на час вчинення кримінального правопорушення у якому вони обвинувачуються, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють вчинення дій обвинуваченими, пов`язаних з вищенаведеними ризиками при обрання ними певної моделі поведінки а відтак не здатні перешкодити вчиненню дій, передбачених пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні, виходячи з наступного.

Враховуючи, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке стосується злочину проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, висновки суду щодо не визначення розміру застави є цілком законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційних скарг захисників щодо посилання суду першої інстанції про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, суд апеляційної інстанції вважає такими, що заслуговають на увагу, оскільки відповідно до статті 12 КК України інкриміноване обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 111-1 КК України класифікується законодавством, як нетяжкий злочин.

При цьому, таке посилання суду першої інстанції не впливає на висновки суду щодо наявності підстав для продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені доводи в апеляційних скаргах захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 28 червня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: