Справа№ 953/3195/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження №0000732 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м.Харкова , громадянина України, в силу ст. 89 КК України не судимого, який є військовослужбовцем на посаді номер слуги 1-ої обслуги міномета мінометного взводу 2-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України

встановив:

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року, який у подальшому продовжено Указом Президента України від 06.02.203р. №58/2013р. з 05 години 30 хвилин 19.02.2023р. строком на 90 діб .

Солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби на посаді номер слуги 1-ої обслуги міномета мінометного взводу 2-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ - 06.03.2023 вирішив стати на злочинний шлях, діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову конати наказ начальника.

Так, 06.03.2023 близько 10 год. 00 хв. заступником командира військової частини НОМЕР_1 НГУ по роботі з особовим складом полковником ОСОБА_6 , вишикувано особовий склад НОМЕР_2 , 2-го та 4-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в тому числі солдата ОСОБА_5 у військовому містечку № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та було віддано усний наказ для здійснення маршу в АДРЕСА_3 для подальшого виконання бойових завдань призначенням.

Будучи невдоволеним наказом щодо вибуття до АДРЕСА_3 і подальшого виконання бойових завдань за призначенням, солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ та вибувати до н.п. Бахмут, Донецької області для подальшого виконання бойових завдань за призначенням, чим підірвав боєготовність та боєздатність 1-го, 2-го та 4-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчиненого в умовах воєнного стану .

До суду надана угода від 26.04.2023 року про визнання винуватості, укладена між сторонами кримінального провадження прокурором та ОСОБА_5 за участю захисника, за змістом якої вони погодились, що обвинувачений беззастережно визнає вину в обсязі обвинувачення та погодились, що обвинувачений понесе покарання за ч.4 ст. 402 КК України - із застосуванням ст.ст. 62 69 КК України у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

В угоді зазначено наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному проваджені може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

У судовому засіданні обвинувачений винуватим у вчиненні злочину визнав, розкаялася у скоєному, підтвердив, що угоду про визнання винуватості він уклав добровільно і наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для нього є зрозумілими. Просив затвердити зазначену угоду.

Прокурор та захисник також просили затвердити угоду.

Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, а також відповідає положенням КК України щодо правової кваліфікація злочину та узгодженої міри покарання, яка передбачена санкцією ч.2 ст.436-2 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч.6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб і є наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого.

Як особа ОСОБА_5 : є громадянином України, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судимий, є військовослужбовцем на посаді: номер обслуги 1-ої обслуги міномета мінометного взводу 2-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-ого батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є активне сприяння розкриттю злочину та його щире каяття.

Суд вбачає наявними підстави, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, а також щодо того, що ОСОБА_5 має намір продовжити військову службу та захищати Батьківщину, для призначення покарання відповідно до вимог ст. 69 КК України шляхом призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 402 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі.

Разом з тим, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові N 15 від 28.12.96 «Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні» зазначав, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні застосовується, у випадках коли засуджених можна залишити на військовій службі й виправити в умовах дисциплінарної частини. Цей вид покарання може бути застосований і до військовослужбовців, які вчинили злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, за умови, що суд, враховуючи особу винного й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійде висновку про можливість призначення такого покарання.

Враховуючи викладене, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, проходить службу у Збройних силах України, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про можливість замінити призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк на підставі ч.1 ст. 62 КК України.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

До набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави, яка підлягає поверненню застосводавцю ОСОБА_7 , після припинення дії застави.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, слід зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 06.03.2023 року по 23.05.2023р., із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 474, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Угоду про визнання винуватості між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України, замінити призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки на триманням в дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його затримання або його явки для відбуття покарання, після набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 06.03.2023 року по 23.05.2023р.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави.

Після припинення дії запобіжного заходу, заставу в сумі 161040 грн., внесену згідно квитанції від 22.05.2023р. повернути ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення в порядку, передбаченому частиною 4 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1