Номер провадження: 11-кп/813/76/23
Справа № 509/4616/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора: ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

потерпілих і цивільних позивачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та їхньої представниці адвоката ОСОБА_12

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000430 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_13 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.05.2019 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вулканешти, респ. Молдова, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей: доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина, ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого ФО-підприємцем, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р. № 1810-VIII звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного йому основного та додаткового покарання.

Цивільний позов ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до ОСОБА_8 задоволений частково та стягнуто з ОСОБА_8 у рахунок відшкодування шкоди, спричиненої злочином, на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 49155 грн., судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24000 грн., судові витрати пов`язані з явкою до суду його представниці адвоката ОСОБА_14 у розмірі 8224,91 грн. та моральну шкоду у розмірі 200000 грн., та на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 200000 грн..

В задоволенні решти позовів відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових авто-технічних, транспортно-трасологічних експертиз та експертиз технічного стану транспортних засобів в загальному розмірі 1495,80 грн.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що 16 червня 2015 року, в темний час доби, приблизно о 01:30 год., Чобан, не маючи при собі реєстраційних документів на транспортний засіб, керуючи технічно справним мотоциклом марки «Suzuki» VIN НОМЕР_1 без реєстраційного номерного знаку, здійснював при цьому рух з перевищенням максимально допустимої швидкості руху за межами населеного пункту, в межах від 85 до 113 км/год. на ділянці 9 км автодороги «Одеса-Білгород-Дністровський» в напрямку м. Одеси, з боку смт. Авангард, Овідіопольського району Одеської області.

При об`єктивній можливості обирати швидкість та режим слідкування з урахуванням дорожньої обстановки по ходу руху, так, щоб гарантувати дотримання як своєї безпеки, так і безпеки інших учасників дорожнього руху, діючи необережно, маючи можливість своєчасного виявлення пішохода ОСОБА_15 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння на проїжджій частині вказаної автодороги в статичному вертикальному положенні та був звернутий до мотоциклу передньою (дещо лівою) поверхнею тіла водій ОСОБА_16 , грубо порушивши вимоги п.п. 2.1 (б), 2.3 (б), 12.3, 12.6 а) ПДР України, не маючи при собі реєстраційного документу на транспортний засіб, або тимчасового реєстраційного талону, не будучи уважним та не стеживши за дорожньою обстановкою, не реагуючи на її зміну, не врахувавши дорожню обстановку, не обравши безпечну швидкість руху, не прийнявши заходів щодо зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки у разі необхідності та виникнення небезпеки, внаслідок чого, допустив наїзд передньою частиною керованого ним мотоциклу марки «Suzuki» на передню частину тіла пішохода ОСОБА_15 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді закритої травми грудей у вигляді переломів 7-8 ребер, забоїв та розривів легень, розриву правого шлуночку серця, від яких настала його смерть на місці ДТП, і які згідно висновку судово-медичної експертизи № 530-1963/15 від 20.07.2015 р. відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та смерть ОСОБА_15 перебуває в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, а безпосередньою причиною смерті ОСОБА_15 є томпонада навколосерцевої сумки кров`ю.

Відповідно висновку судової авто-технічної експертизи № 2915 від 26.09.2016 р. фактичні дії водія мотоциклу марки «Suzuki», які не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.6 а) ПДР України, знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На вирок суду першої інстанції захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_13 подані апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзівважає, що вирок суду є необґрунтованим, невмотивованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалений на припущеннях з порушенням права на захист, без повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- суд у вироку показання ОСОБА_8 виклав інакше, а саме із його показань зникла вказівка на те, що дорога на місці ДТП має закруглення перед світлофором, а також на те, що тінь відділилась від лівого відбійника. Ці деталі мають суттєве значення для справи, а суд їх умисно не зазначив, оскільки саме вони ставлять під сумнів правильність даних, відображених у основному джерелі доказів по справі - протоколі огляду місця ДТП;

- зазначені судом у якості доказів покази потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не мають відношення до предмету доказування, оскільки потерпілі в момент ДТП знаходились у м. Ізмаїлі, на відстані близько 300 км від місця ДТП та ніяких пояснень стосовно ДТП надати суду не могли

- показання свідка ОСОБА_17 , парамедика і керівника ГО «Семпо», на які послався суд, також не містять будь-яких доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, оскільки цей свідок прибув на місце ДТП коли ОСОБА_8 вже увезли про обставини ДТП цьому свідку нічого не відомо, участі в огляді місця ДТП він не приймав, ніяких вимірів він не робив;

- суд першої інстанції поклав в основу вироку доказ протокол огляду місця ДТП від 16.06.2015 року, який єнедопустимим доказом, оскільки в ньому неправильно зазначені дані щодо ділянки дороги, на якій сталась ДТП, не вказаний радіус закруглення дороги, вимірювання проводились не слідчим ОСОБА_18 , який складав протокол огляду, а невідомими особами. Встановити та допитати в судовому засіданні осіб, які зазначені у протоколі огляду в якості понятих - ОСОБА_19 та ОСОБА_20 не виявилось можливим, у зв`язку з чим захисник вважає, що фактично огляд місця ДТП фактично проводився без участі понятих, що є порушенням вимог КПК України;

- судом не надано оцінки тому, що в протоколі огляду місця ДТП відсутні відомості про те, що в огляді приймав участь прокурор або спеціаліст. Оскільки допитаний у якості свідка слідчий ОСОБА_18 , пояснив, що він особисто не проводив, то захисник вважає, що виміри на місці ДТП здійснено неналежною особою, що тягне за собою визнання протоколу огляду місця ДТП недопустимим доказом. Окрім того, зазначена у протоколі видимість пішохода в одязі темних кольорів - 84 метри вказана помилково без урахування закруглення ділянки дороги;

- стороною захисту 01.04.2019 р. було подано клопотання про проведення повторного огляду місця ДТП з метою встановлення дійсної видимості на місті ДТП пішохода одягнутого в одежу темних тонів, однак це клопотання було судом невмотивовано відхилено 16.05.2019 р.;

- судом не надано оцінки тому, що висновки судової медично-криміналістичної експертизи № 389 від 13.07.2015 р. та комплексної судово-медичної та трасологічної експертизи по факту ДТП № 28 від 25.04.2016 р. які суперечать один одному в частині визначення в якій позі перебував пішохід ОСОБА_15 в момент контакту із мотоциклом, та ці суперечності під час судового розгляду не усунуті;

- поза увагою суду залишилось те, що експерти, при наданні висновку використовували Акт судового дослідження одягу (сорочки, штанів) та взуття (туфель), які належали ОСОБА_15 , що складений з 03.02.2016р. по 25.02.2016р. та саме на змісті Акту ґрунтуються висновки експертизи. Проте, вказаний Акт був відсутній в матеріалах, які було відкрито стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України, також цей Акт не було надано стороною обвинувачення до суду;

- захисник вважає що постанова про залучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 16.05.2015 р., висновки судової авто-технічної експертизи систем керування та ходової частини мотоцикла «Suzuki» №3417 від 22.07.2015 р., судової транспортно-трасологічної експертизи слідів на мотоциклі «Suzuki» № 3418 від 22.07.2015 р., не підтверджують вини ОСОБА_8 в скоєнні ДТП, не мають доказового значення, у зв`язку з чим є неналежними доказами у справі;

- висновок авто-технічної експертизи обставин наїзду мотоцикла на пішохода №2915 від 26.09.2016 р., відповідно до якого, при руху мотоциклу з допустимою швидкістю 80 км/г за межами населеного та за вихідними даними слідства при видимості пішохода у 84 метри ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду, захисник вважає недопустимим доказом, оскільки при розрахунках експерт використовував дані, які містяться у протоколі місця ДТП та додатках до нього - схемі та фото-таблиці. Оскільки огляду місця ДТП є недопустимим доказом, то цей висновок експерта за доктриною «плодів отруєного дерева» також є недопустимим доказом;

- поза увагою суду залишилось те, що незважаючи на те, що слідством було поставлено експерту питання про те, коли саме виник момент небезпеки для водія з технічної точки зору, на це питання експерт не відповів. При цьому, питання про момент небезпеки має вирішальне значення для доведення вини, оскільки всі розрахунки зупиночного шляху та їх співставлення з видимістю мають проводитись саме з урахуванням моменту небезпеки, але це питання не було з`ясовано;

- порушуючи право на захист, під час судового розгляду, суд невмотивовано відмовив в задоволенні клопотань сторони захисту про проведення слідчого експерименту за участю спеціаліста-автотехника та про призначення експертизи, яка мала надати відповідь на питання скільки часу знадобилось пішоходу ОСОБА_21 , який знаходився у стані тяжкого алкогольного отруєння, для того, щоб опинитись у визначеному експертом у Висновку №2915 в місці наїзду та повернутися обличчям до транспортного засобу та яку відстань проїхав мотоцикл Suzuki за цей відрізок часу;

- суд у вироку не дав оцінки діям пішохода ОСОБА_15 , який перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння на проїжджій частині за межами пішохідного переходу та на забороняючий сигнал світлофора, що грубо порушують вимоги ПДР, у зв`язку з чим водій ОСОБА_8 не може нести відповідальність за ДТП.

На підставі викладеного, захисник просить вирок відносно ОСОБА_8 скасувати, та ухвалити новий вирок, яким його виправдати.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_13 , не оспорюючи фактичні обставини провадження та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок змінити в частині вирішення долі речових доказів, посилаючись на наступне.

- судом, першої інстанції в порушення п. 2 ч.4 ст. 374 КПК України при ухваленні вироку не вирішено та не зазначено у його резолютивній частині у відповідності вимогами ст. 100 КПК України рішення щодо речового доказу у кримінальному провадженні, а саме мотоциклу марки «Suzuki», без реєстраційного номеру, який згідно постанови про залучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 16.05.2015 (а.с.65), зберігається на стоянці тимчасового тримання транспортних засобів №1 МПФ ДП «Інформ-ресурси» МВС України, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 89-а.

На підставі цього, прокурор просить вирок суду змінити, зазначивши у резолютивній частині вироку суду рішення щодо речового доказу, а саме повернути мотоцикл марки «Suzuki» без реєстраційного номеру власнику ОСОБА_8 . В іншій частині залишити вирок суду без змін.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

Від прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в яких він просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив її задовольнити, натомість, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду підтримали подану апеляційну скаргу, а також погодились із доводами апеляційної скарги прокурора.

Представник потерпілих і цивільних позивачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , натомість, не заперечувала проти апеляційної скарги прокурора

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, повторно частково дослідивши докази у справі, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо його невинуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Так, встановивши вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався на досліджені під час судового розгляду докази, а саме:

-показання потерпілої ОСОБА_10 , матері загиблого ОСОБА_15 , з яких вбачається, що 15.06.2015 р., її син ОСОБА_15 з м. Ізмаїла направився до м. Одеси до своєї дівчини, з якою вона не була знайома, а також для укладення контракту з крюінговою компанію на працевлаштування за кордоном у якості другого судового механіка. В цей день, приблизно о 00:00 00:30 год. їй на мобільний телефон зателефонував її син ОСОБА_15 , пояснивши, що він прибув у м. Одесі, знаходиться в барі, де очікує свою дівчину. По голосу сина, вона почула, що він знаходиться у легкому алкогольному сп`янінні. В подальшому, вона намагалася зателефонувати сину приблизно о 01:00 год., однак його телефон був поза зоною досяжності, і періодично вмикався та вимикався. У зв`язку з тим, що через тиждень, її син не виходив на зв`язок, вона поїхала в м. Одесу для пошуків сина та 26.06.2015 р. написала заяву до Малиновського РВ ГУМВС України в м. Одесі про зникнення сина. Через деякий час, від співробітників поліції вона дізналася про ДТП, яка мала місце 16.06.2015 р. на 9 км. автодороги «Одеса-Б.Дністровський», в якій загинув її син ОСОБА_15 30.06.2015 р. вона прибула в морг, де побачила сина. Смертю сина їй спричинена моральна шкода у розмірі 300000 грн., яку вона просить стягнути на свою користь з ОСОБА_8 ;

- показання потерпілого ОСОБА_11 , згідно яких його загиблий син ОСОБА_22 за спеціальністю був другим механіком на суднах закордонного плавання і періодично проживав разом із своєю матір`ю, у м. Ізмаїлі. 15.06.2015 р., приблизно о 21:30 год., він по телефону спілкувався з сином, який повідомив його, що 16.06.2015 р. він направляється в рейс та буде вилітати через Аеропорт «Одеса» та залишиться на ніч у квартирі своєї дівчини у м. Одесі. 01.07.2016 р. від своєї колишньої дружини ОСОБА_10 він дізнався про смерть їхнього сина ОСОБА_15 , який ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув у ДТП на на 9 км. автодороги «Одеса-Б.Дністровський» в Овідіопольському районі Одеської області, напроти промринку «7 км.». Смертю його сина ОСОБА_15 йому були спричинена матеріальна шкода у виді витрат по оформленню та організації похорон у розмірі 4480 грн., витрати на поховання сина у розмірі 7675 грн., спорудження надгробного пам`ятника 37000 грн., а всього на суму 49155 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24000 грн., витрати пов`язані з явкою до суду у розмірі 8224,91 грн. та моральна шкода, спричинена загибеллю сина у розмірі 300000 грн., які він просить стягнути на свою користь з обвинуваченого ОСОБА_8 ;

- показання свідка ОСОБА_17 , парамедика і керівника ГО «Семпо», яке на добровільній основі безкоштовно надає необхідну допомогу при ДТП, у присутності якого складався протокол огляду місця ДТП, з яких вбачається, що 16.06.2015 р., приблизно о 02:00-02:30 год., коли він прибув на своєму мотоциклі на місце ДТП, а саме 9 км автодороги «Одеса-Білгород-Дністровський» в напрямку м. Одеси, з боку смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області, в районі промринку «7 км» та гіпермаркету «Епіцентр», обвинуваченого ОСОБА_8 вже забрала карета швидкої допомоги у лікарню. Для запобігання знищенню речових доказів та безпеки проїзду інших учасників дорожнього руху, він розмістив по периметру місця ДТП спеціальні дорожні конуси, які постійно знаходяться з ним на його мотоциклі. На місці ДТП, він бачив труп ОСОБА_15 , який лежав обличчям до асфальту. Були присутні робітники патрульної поліції, слідчий, яким складались процесуальні документи у присутності понятих. Його прізвище було вписане у протокол огляді місця ДТП, як присутнього, без його підпису;

- протокол огляду місця ДТП, схеми та фото-таблиці до нього від 16.06.2015 р., яким підтверджується місце ДТП, а саме : Одеська область, Овідіопольський район, 9 км а/д «Одеса-Б.Дністровський», в напрямку від смт. Авангард в сторону м. Одеси, в дощову погоду, де на мокрій проїжджій частині стався наїзд на пішохода. На місці ДТП мається дорожня розмітка 1.5, 1.14.3, 1.12 (стоп-лінія погано видна) ПДР, горизонтальна ділянка дороги, праворуч до якої примикає бордюрний камінь, ліворуч металеве огородження. Регулювання руху на цій ділянці дороги здійснюється за допомогою робочого світлофору та дорожньої розмітки 1.5, 1.14.3, 1.12 ПДР. Місце пригоди знаходиться в зоні дії дорожніх знаків, встановлених по ходу огляду 5.35.1 5.35.2 «Пішохідний перехід», в зустрічному напрямку 5.35.1 5.35.2 «Пішохідний перехід». Загальний стан видимості дороги та зони видимості елементів проїжджої частини з робочого місця водія 100 м, оглядовість з кабіни водія на смузі руху : праворуч 60 м., ліворуч 70 м. Видимість пішохода одягнутого в одежу темних тонів 84 м. при чому, мотоцикл знаходиться на місці ДТП. Від закінчення пішохідного переходу, на відстані 1,5 м. та на відстані 2,2 м. починається слід колеса мотоцикла марки «Suzuki», довжина якого 5,8 м., відстань від закінчення сліду до краю проїжджої частини 2,55 м. На відстані 4,9 м. від закінчення пішохідного переходу і на відстані 2,65 м. від металевої огорожі розташований задир загальною довжиною 0,9 м. Від закінчення сліду колеса на відстані 0,2 м. і на відстані 4,72 м. розташований чоловіча туфля, на відстані 4,8 м. від якої та на відстані 2,8 м. від металевої огорожі розташована друга туфля. Від вказаної туфлі, на відстані 0,7 м. і на відстані 2,8 м. до металевої огорожі розташований задир, загальною довжиною 0,9 м., між двома задирами відстань 1,1 м. Початок задира розташований на відстані 2,8 м. та кінця 2,85 м. до металевої огорожі. На відстані 3,9 м. від задира і на відстані 0,2 м. обличчям до асфальту розташований чоловічий труп, довжиною 1,9 м. з синюшними плямами на передній поверхна трупу. Від кінця задира на проїжджій частині мається концентрація осипу загальною довжиною 27,2 м., кінець осипу розташований на відстані 2,05 м. від металевої огорожі. На відстані 28,80 м. та 5,4 м. від кінця осипу розташоване заднє колесо мотоцикла «Suzuki»;

- протокол огляду транспортного засобу мотоцикла марки «Suzuki» від 16.06.2015 р., у якого мається деформація передньої частини корпусу мотоциклу з пошкодженнями освітлювальних приладів та покришками марки «Bridgestone», пошкодженим спідометром;

- протокол огляду трупу ОСОБА_15 від 16.06.2015 р., який від отриманих травм помер на місці ДТП;

- висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_23 № 530-1963/15 від 20.07.2015 р., відповідно до якого, у останнього виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: два садна обличчя, крововилив в м`які тканини тім`яної області по центру, крововилив під м`які мозкові оболонки на опуклою і нижній поверхнях правих скроневої і потиличної долі, і правої півкулі мозочка, внутрішньошлуночкові крововиливи; відкрита травма плечового пояса : садно і забита рана в проекції середньої третини лівої ключиці, осколковий перелом лівої ключиці в середній третині з крововиливом в оточуючі м`які тканини; закрита травма грудей і живота: садно передньої поверхні грудей справа, по одному крововиливу в м`які тканини спини праворуч і ліворуч, повні, поперечні переломи 7-8-го лівих ребер між окологрудинной і середньоключинної лініями, крововиливи під пристенкову плевру в проекції переломів ребер, забиті місця і розриви легенів (за даними судово-гістологічного дослідження), по одному крововиливу біля воріт обох нирок і селезінки, розрив правого шлуночка серця, множинні розриви печінки, крововилив в навколосерцевої сумку (150 мл. рідкої рови і 30 г. згортків крові), крововилив в черевну порожнину (300 мл рідкої крові); закрита травма верхніх і нижніх кінцівок: садна обох верхніх кінцівок, синець задньої поверхні в області правого ліктьового суглоба, садно лівого стегна, забита рана переднєвнутрішньої поверхні лівої гомілки в середній і нижній третинах, садна правої нижньої кінцівки, по одному крововиливу в м`які тканини внутрішньої поверхні правого стегна у верхній третині, задньонаружной поверхні в області лівого колінного суглоба і внутрішньої поверхні лівої гомілки у верхній і середній третинах, неповний вивих зовнішнього мищелка лівої великогомілкової кістки в колінному суглобі, з частковим розривом зв`язкового апарату і крововиливом в оточуючі м`які тканини, які, з урахуванням їх масивності, сочетанності, множинності, локалізації та механізму утворення (ударна дія) могли бути заподіяні в результаті дії тупих травмуючих предметів, якими могли бути деталі і поверхні рухомого транспортного засобу (мотоцикла), яким було скоєно наїзд на ОСОБА_15 , а також за рахунок подальшого відкидання, зіткнення, тертя і ковзання тіла з поверхнею дорожнього покриття. Всі вищевказані ушкодження оцінюються в комплексі та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Виходячи з вищеописаного механізму утворення ушкоджень, можна виключити можливість їх утворення в результаті падіння «з висоти власного зросту». Всі пошкодження у ОСОБА_15 , з урахуванням їх морфологічних особливостей (садна - з темно-червоною підсохлої поверхнею, розташованої нижче рівня навколишньої шкіри, синець - синюшно-фіолетового кольору, рани - з просоченими темно-червоною кров`ю краями), а також даних судово-гістологічного дослідження (пошкодження без вираженої перифокальною клітинної реакції), заподіяні прижиттєво та одномоментно, за відносно короткий проміжок часу, який обчислюється хвилинами до моменту настання смерті. Таким чином, дані пошкодження могли бути заподіяні у строк, зазначений в описовій частині постанови, а саме 16.06.2015 р. Смерть ОСОБА_15 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманою при ДТП закритою травмою грудей у вигляді переломів 7-8-го лівих ребер, забоїв і розривів легких, розриву правого шлуночка серця. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_15 - з`явилася тампонада навколосерцевої сумки кров`ю. В момент первинного контактування ОСОБА_15 міг перебувати в вертикальному положенні або близькому до такого, і бути зверненим до рухомого транспортного засобу передньою або лівою передньобоковою поверхнею тіла. В результаті первинного контактування утворилися: велика забита рана передневнутрішньої поверхні лівої гомілки в середній і нижній третинах (на висоті 16 см від підошовних поверхонь стоп), крововилив в м`які тканини внутрішньої поверхні лівої гомілки (на висоті 35-42 см від підошовних поверхонь стоп); з протилежного боку - неповний вивих зовнішньоговиростків лівої великогомілкової кістки в колінним суглобом, з частковим розривом зв`язкового апарату. Судово-медичних даних, що дозволяють визначити, рухався чи стояв пішохід ОСОБА_15 в момент зіткнення з транспортним засобом, в розпорядженні експерта немає. Ознак наїзду колесами транспортного засобу на тіло, переїзду колесами через тіло, а також слідів волочіння тіла, при експертизі трупа ОСОБА_15 не виявлено. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_15 виявлений етиловий спирт в концентрації 4,05%, що за життя могло відповідати важкому алкогольному отруєнню. Виходячи з тяжкості і масивності отриманої травми, навіть за умови надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги, можливість збереження життя потерпілому ОСОБА_15 представляється малоймовірним;

- висновок судової медично криміналістичної експертизи та фото-таблиці до нього № 389 від 13.07.2015 р., відповідно до якого, на одязі потерпілого ОСОБА_15 розташовуються наступні пошкодження: сорочка - пошкодження "1" розташовується на передній поверхні угорі ліворуч і являє собою горизонтальне, наскрізне, щелевидне пошкодження, довжиною 6,3 см; з нерівними, розволокненими, краями; нижче розташовується ділянка тканини, розмірами 4x3см, з нечіткими, дрібними складками тканини і розрідженістю тканини у вигляді надриву; це пошкодження за своїми морфологічними ознаками відноситься пошкоджень рваного характеру яке могло утворитися від надмірного дії травмуючої сили; пошкодження "2" і "3" розташовується на задній поверхні праворуч біля правого бокового шва і являють собою ділянки пошкодженої тканини, у вигляді надривів і розріджених; поблизу них визначаються нечіткі складки одягу; ці ушкодження мають ознаки пошкоджень рваного характеру і могли утворитися від надмірного дії травмуючої сили; джинсові штани - пошкодження "1" розташовується на передній поверхні брюк зліва в верхніх відділах і являє собою вертикальне, щелевидне, лінійне пошкодження, довжиною 19 см, що відходить від гульфика; з нерівними краями, яке могло утворитися від надмірної дії травмуючої сили по розривному типу; пошкодження "1а" розташовується на передній поверхні брюк праворуч поблизу пошкодження «1», являти собою вертикальне, наскрізне, щелевидне, лінійне пошкодження, довжиною 3,5 см, з нерівними краями, могло утворитися від надмірного дії травмуючої сили по розривному типу; пошкодження "2" розташовується на передній поверхні брюк внизу зліва і являє собою кутообразне пошкодження, з довжиною сторін 9,0 см і 25 см, що утворюють прямий кут відкритий донизу вправо; на лоскутоподібній ділянці тканини є розрив тканини, представлений: вертикальної, верхній, лівою стороною, довжиною 9,5 см, горизонтальної, проміжною частиною, довжиною 4,5 см; вертикальної, правою, нижньою частиною, довжиною 9,5 см; тканину протягом 43см від низу брюк як по передній, так і по задній поверхні рясно просочена речовиною, подібним з підсохлої кров`ю, з наявністю безлічі белесоватих колоній грибка, яке могло утворитися від надмірного дії травмуючої сили по розривному типу діяла в напрямку зверху вниз і зліва направо; пошкодження "3" розташовується на передній поверхні брюк 'в верхніх відділах справа і являє собою кутообразне пошкодження з довжиною сторін 1,1см і 1,1см, що утворюють прямий кут відкритий догори і вліво; це пошкодження могло утворитися від надмірної дії травмуючої сили по розривному типу, що діяла в напрямку знизу вгору і справа наліво; пошкодження "4" розташовується на передній поверхні брюк справа в верхніх відділах і являє собою вертикальне пошкодження, довжиною 4,6 см, яке могло утворитися від надмірної дії травмуючої сили по розривному типу; пошкодження "5" розташовується на передній поверхні брюк справа в нижніх відділах і являє собою кутообразне пошкодження, з довжиною сторін 7,0см і 4,0см; лоскутоподібна ділянка тканини відвертається донизу й вправо; це пошкодження утворилося від надмірного дії травмуючої сили по розривному типу, що діяла в напрямку зверху вниз і зліва направо; пошкодження "6" розташовується на задній поверхні брюк вгорі праворуч і являє собою кутообразне пошкодження, з довжиною сторін 15,0см і 61,0см; лоскутоподібну ділянку тканини відвертається донизу і вправо; це пошкодження могло утворитися від надмірного дії травмуючої сили по розривному типу, що діяла в напрямку зверху вниз і зліва направо; пошкодження "7" розташовується на задній поверхні брюк зліва і являє собою кутообразне пошкодження, з довжиною сторін 1,5 см і 2,0см; розташоване по верхньо-правого кута лівого накладного кишені; лоскутообразний ділянку тканини відвертається донизу і вліво; це пошкодження могло утворитися від надмірного дії травмуючої сили по розривному типу, напрямку зверху вниз і справа наліво; пошкодження "8" розташовується на задній поверхні брюк зліва і являє собою вертикальне пошкодження, довжиною 7,0 см; розташоване по зовнішньому краю лівого накладного кишені; це пошкодження могло утворитися від надмірного дії травмуючої сили по розривному типу; пошкодження "9" розташовується на передній поверхні брюк справа в області поясу, являє собою наскрізне, дірчасте пошкодження, неправильної округлої форми, розмірами 1,2 x 1,0 см, відповідно розташуванню ґудзиків поясу штанів; яке могло утворитися від надмірного перерозтягнення тканини по розривному типу. В момент контакту пішохід ОСОБА_15 був звернений до нього спиною і можливо знаходився полубоком до транспортного засобу та первинний контакт міг бути в задніх відділах тулуба справа. На підставі наявних пошкоджень на одязі потерпілого - мав місце наїзд на пішохода.

На підошовній поверхні взуття розташовуються сліди: свіжої стертості матеріалу, які розташовані: ліва туфля, на підошві якої розташовуються нечисленні, поздовжні сліди свіжої безвиході матеріалу в зовнішніх відділах, які в передніх відділах мають поверхневий характер, що зумовлено початком сліду, а в задніх відділах ці сліди стають глибше і ширше, з наявністю зміщеного, оплавленого матеріалу, що звисає борозенками по задньому краю деяких полів, що обумовлено закінченням сліду, який міг утворитися при ковзанні цієї ділянки взуття по дорожньому покриттю в напрямку ззаду наперед; на підошві в передніх відділах розташовуються поблизу внутрішнього краю, косо-поперечні поодинокі сліди свіжої безвиході матеріалу, мають поверхневий, що не рельєфний характер, які могли утворитися на наступних етапах ДТП; правий туфель - в середніх відділах підметки, розташовуються поодинокі, поздовжні, переривчасті сліди свіжої безвиході матеріалу які в передніх відділах не виражені, мають поверхневий характер, а в задніх відділах ці сліди стають глибше і ширше; цей слід міг утворених при ковзанні цієї ділянки взуття по дорожньому покриттю в напрямку ззаду наперед; в каблучній частині в середніх відділах підметки, розташовуються нечисленні, поздовжні, переривчасті сліди свіжої безвиході матеріалу які в передніх відділах не виражені, мають поверхневий характер, що зумовлено початком сліду, а в задніх відділах сліди стають глибше і ширше, зі зміщенням оплавленого матеріалу вкінці, який на окремий ділянках нависає над бороздами, що характеризує закінчення сліду; цей слід міг утворитися при ковзанні цієї ділянки взуття по дорожньому покриттю в направленні ззаду наперед. Виходячи з наявних слідів ковзання на підошовної поверхні взуття - пішохід перебував у вертикальному положенні і був звернутий до транспортного засобу спиною. При цьому поверхня підошви правої туфлі (підошва і каблукові частина) стикалися з дорожнім покриттям. Щодо лівої туфлі, то її подметочна частина перебувала в зіткненні з дорожнім покриттям. Через відсутність судово-медичних даних відповісти на питання перебував пішохід у момент наїзду в статичному або динамічному стані не надається можливим ;

- постанову про долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 16.05.2015 р., а саме: мотоциклу марки «Suzuki» без реєстраційного номеру, який зберігається на стоянці тимчасового утримання транспортних засобів № 1 МПФ ДП «Інформ-ресурси» МВС України за адресою : м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 89а, одяг та взуття від трупа ОСОБА_22 , які після проведення відповідних експертиз видано родичам загиблого під розписку;

- висновок судової авто-технічної експертизи систем керування і ходової частини мотоцикла «Suzuki» без р/н з фото-таблицею до нього від 22.07.2015 р., відповідно до якого рульове керування, гальмова система, ходова частина мотоцикла «Suzuki» на момент ДТП перебували в технічно працездатному стані, забезпечували водію гарантовану можливість безпечно керувати транспортним засобом без несправностей, що раптово проявляються водію та впливають на керування;

-висновок судової транспортно-трасологічної експертизи слідів та мотоциклі «Suzuki» без реєстраційного номеру з фото-таблицею до нього від 22.07.2015 р., яким підтверджується, що на вказаному мотоциклі в його передній частині від щітка колеса до ручок керма виявлені сліди і пошкодження, які характерні для контакту з пішоходом по типу фронтального удару;

- показання судового експерта вищого кваліфікаційного класу - завідуючого ВАТД ЛІТВД ОНДІСЕ ОСОБА_24 , яким безпосередньо складались та надавались судові авто-технічні, транспортно-трасологічні висновки експертиз, з яких вбачається, що судовий експерт повністю підтвердив суду виготовлені ним вищевказані судові експертні висновки, які виготовлялись ним на підставі наданих слідчим матеріалів справи (вихідних даних) ;

- показання свідка ОСОБА_18 , в провадженні якого, станом на 16.06.2015 р., як слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області на досудовому розслідуванні перебували матеріали вказаного кримінального провадження, яким підтверджується, що він особисто виїжджав на місце ДТП 16.06.2015 р. і складав процесуальні документи, зокрема протокол місця ДТП, схему до нього, протокол огляду транспортного засобу, протокол огляду трупу, призначав необхідні експертизи, приймав пояснення та проводив допити учасників кримінального провадження, а також пояснив суду, що він особисто не знаходив понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які ставили свої підписи як поняті під процесуальними документами, а коли він прибув на місце ДТП, вказані поняті вже знаходились на місці ДТП - 9 км автодороги «Одеса-Білгород-Дністровський» в напрямку м. Одеси, з боку смт. Авангард, Овідіопольського району Одеської області, в районі промринку «7 км» та гіпермаркету «Епіцентр» і були залучені робітниками патрульної поліції. Прізвища вказаних обох понятих він особисто вписував в протокол огляді місця ДТП іншою кульковою ручкою ;

- лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_15 № НОМЕР_2 від 23.06.2015 р.;

- висновок комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи по факту ДТП, в якій постраждав пішохід ОСОБА_15 № 28 від 25.04.2016 р., згідно з яким, на мотоциклі «Suzuki» в його передній частині від щітка колеса до ручок керма виявлені сліди і пошкодження, які характерні для контакту з пішоходом по типу фронтального удару. Враховуючи дані дослідження трупа ОСОБА_15 , дані дослідження фрагментів лівої стегнової кістки, а також фрагментів кісток лівої гомілки з колінним суглобом, вилучених з трупа ОСОБА_15 , а також даних, отриманих при проведенні експертизи одягу (сорочки, штанів джинсових) та взуття (туфель) ОСОБА_15 в яких він перебував під час ДТП, можна прийти до висновку що в момент первинного контактування з транспортним засобом ОСОБА_15 міг перебувати в вертикальному положенні чи близькому до такого, бути зверненим до останнього передньою (дещо лівою) поверхнею тіла, при цьому обидві ноги його були опірними (сліди ковзання на обох підошовних поверхнях, як на підметках так і в каблучних частинах), що, в свою чергу, свідчить про ймовірно статичне положення ОСОБА_15 під час ДТП. Виходячи з локалізації тілесних ушкоджень на тілі постраждалого, можна дійти висновку, що, насамперед, із мотоциклом, що рухався, контактували нижні кінцівки постраждалого, грудна клітина, а вже потім відбулося відкидання тіла постраждалого на дорожнє покриття та утворення ушкоджень голови та верхніх кінцівок ;

- висновок авто-технічної експертизи обставин наїзду мотоцикла «Suzuki» без р/н на пішохода від 26.09.2016 р., відповідно до якого, наїзд на пішохода відбувся перед слідом колеса мотоцикла, що відображений в схемі до протоколу огляду пригоди. Швидкість мотоцикла в умовах події перед наїздом знаходилась в межах від 85 до 113 км/год. Належні дії водія мотоцикла в умовах пригоди регламентувалися вимогами пунктів 12.6а) і 12.3 ПДР, відповідно до яких йому слід було рухатися зі швидкістю не більше 80 км/г, а з моменту виявлення пішохода у своїй смузі руху при проїзді пішохідного переходу на зелене світло світлофора йому слід було прийняти заходи до зниження швидкості з ціллю уникнення наїзду. По вихідних даних слідства - при умові руху мотоцикла зі швидкістю від 85 до 113 км/г, його водій не мав технічної можливості уникнути наїзду належним виконанням вимог п. 12.3 ПДР. Однак, при умові руху мотоциклу з допустимою швидкістю 80 км/г за межами населеного пункту, тобто належним виконанням вимог п. 12.6а) ПДР водій Чобан мав технічну можливість уникнути наїзду, належним виконанням вимог п. 12.3 ПДР. Фактичні дії водія які не відповідали вимогам п.п. 12.6а) і 12.3 ПДР по вихідних даних слідства, є експертної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.

Так, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку, що винність ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими, та наведених у вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів та кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Як в суді 1-ої інстанції так і в апеляційному суді, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину не визнав в повному обсязі, просив кримінальне провадження, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України закрити. Під час допиту в суді 1-ої інстанції пояснив, що в квітні 2015 р. в інтернет-мережі він придбав нерозмитнений мотоцикл марки «Suzuki», без жодних документів, укладення будь-якої угоди купівлі-продажу та без отримання ним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на вказаний мотоцикл, на якому він періодично виїжджав без документів. Через деякий час, знаходячись на вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, він знайшов на дорозі кимось загублений реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , який він самостійно встановив на вищевказаний мотоцикл для уникнення питань від органів поліції щодо відсутності реєстрації транспортного засобу. Так, 16.06.2015 р., приблизно о 01:30 год., в темний час доби, коли починався дощ, знаходячись у тверезому стані та будучи одягнутим в екіпірувальний костюм зі шоломом, він керуючи технічно справним мотоциклом марки «Suzuki», з увімкненим ближнім світом фар, рухався в крайньому лівому ряді автодороги «Одеса-Б.Дністровський» з боку смт. Авангард в напрямку м. Одеси. Швидкість, з якою він рухався на мотоциклі він не знає. В якійсь момент, проїхавши світлофор на зелене світло та пішохідний перехід, він побачив якусь тінь людини і відчув глухий удар, після чого втратив свідомість на місці ДТП і більше нічого не пам`ятає. Прийшовши до тями в лікарні, від своєї дружини він дізнався, що скоїв ДТП, на місця якої загинула людина. Вважає, що ДТП сталася з вини загиблого потерпілого пішохода ОСОБА_15 , який у стані алкогольного сп`яніння порушивши вимоги ПДР, переходив проїзджу частину дороги в нічний час доби в невстановленому і неосвітленому місці

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що суд у вироку показання ОСОБА_8 виклав інакше, а саме із його показань зникла вказівка на те, що дорога на місці ДТП має закруглення перед світлофором, а також на те, що тінь відділилась від лівого відбійника. Ці деталі мають суттєве значення для справи, а суд їх умисно не зазначив, оскільки саме вони ставлять під сумнів правильність даних, відображених у основному джерелі доказів по справі - протоколі огляду місця ДТП, апеляційний суд вважає їх безпідставними.

Як убачається з матеріалів провадження, висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, суд першої інстанції обґрунтував, зокрема, показаннями, наданими в суді свідками, експертом у співвідношенні із письмовими доказами.

Зміст технічних записів судових засідань свідчить про те, що показання обвинуваченого, свідків викладено в оскарженому судовому рішенні з достатньою повнотою, без зайвої деталізації, відображено сутнісну (змістовну) складову показань, що має значення для встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження за приписами ст. 91 КПК.

Водночас положеннями КПК не передбачено обов`язку суду дослівно викладати показання обвинуваченого та свідків, таке джерело доказів відображається судом у тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні, що і було зроблено в цьому випадку.

При цьому, всі доводи апеляційної скарги сторони захисту зводяться до незгоди із встановленими судом 1-ої інстанції фактичними обставинами та наявністю між в діях обвинуваченого причинно-наслідкового зв`язку із наслідками у виді смерті потерпілого ОСОБА_15 , якого сторона захисту вважає винуватим у ДТП, що сталась.

Апеляційний суд враховує, що захисник ОСОБА_9 , зазначаючи в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосуванням закону про кримінальну відповідальність та заявляючи вимоги про постановлення виправдовувального вироку стосовно ОСОБА_8 , заявляє клопотання про повторне дослідження всіх доказів, при цьому не зазначаючи, на якій підставі необхідно надати їм іншу оцінку або визнати їх недопустимими, у зв`язку з чим апеляційний суд проведений в межах доводів поданої ним апеляційної скарги із частковим дослідженням письмових доказів, які захисник просить визнати недопустимими.

Апеляційним судом повторно досліджені протокол огляду місця ДТП, висновки експертиз, з якими не згодна сторона захисту та вважає їх недопустимим доказами.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що докази потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також свідка ОСОБА_17 - парамедика і керівника ГО «Семпо», на які послався суд, також не містять будь-яких доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, оскільки відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ККС ВС від 07.12.2020 року в справі № 728/578/19, згідно ст. 85 КПК України, належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК України, не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що:

- суд першої інстанції поклав в основу вироку доказ протокол огляду місця ДТП від 16.06.2015 року, який єнедопустимим доказом, оскільки в ньому неправильно зазначені дані щодо ділянки дороги, на якій сталась ДТП, не вказаний радіус закруглення дороги, вимірювання проводились не слідчим ОСОБА_18 , який складав протокол огляду, а невідомими особами. Встановити та допитати в судовому засіданні осіб, які зазначені у протоколі огляду в якості понятих - ОСОБА_19 та ОСОБА_20 не виявилось можливим, у зв`язку з чим захисник вважає, що фактично огляд місця ДТП проводився без участі понятих, що є порушенням вимог КПК України;

- судом не надано оцінки тому, що в протоколі огляду місця ДТП відсутні відомості про те, що в огляді приймав участь прокурор або спеціаліст. Оскільки допитаний у якості свідка слідчий ОСОБА_18 , пояснив, що він особисто виміри не проводив, то захисник вважає, що виміри на місці ДТП здійснено неналежною особою, що тягне за собою визнання протоколу огляду місця ДТП недопустимим доказом. Окрім того, зазначена у протоколі видимість пішохода в одязі темних кольорів - 84 метри вказана помилково без урахування закруглення ділянки дороги;

- стороною захисту 01.04.2019 р. було подано клопотання про проведення повторного огляду місця ДТП з метою встановлення дійсної видимості на місті ДТП пішохода одягнутого в одежу темних тонів, однак це клопотання було судом невмотивовано відхилено 16.05.2019 р.;

апеляційним судом встановлено наступне:

Згідно з положеннями ст. 86, ст. 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання.

Так, огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчих дій. За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що в протоколі огляду місця ДТП зі схемою та фото-таблицею до нього від 16.06.2015 р (Т. 1 а.с. 7-22) зафіксоване місце ДТП, а саме : Одеська область, Овідіопольський район, 9 км а/д «Одеса-Б.Дністровський», в напрямку від смт. Авангард в сторону м. Одеси, в дощову погоду, де на мокрій проїжджій частині стався наїзд на пішохода. На місці ДТП мається дорожня розмітка 1.5, 1.14.3, 1.12 (стоп-лінія погано видна) ПДР, горизонтальна ділянка дороги, праворуч до якої примикає бордюрний камінь, ліворуч металеве огородження. Регулювання руху на цій ділянці дороги здійснюється за допомогою робочого світлофору та дорожньої розмітки 1.5, 1.14.3, 1.12 ПДР. Місце пригоди знаходиться в зоні дії дорожніх знаків, встановлених по ходу огляду 5.35.1 5.35.2 «Пішохідний перехід», в зустрічному напрямку 5.35.1 5.35.2 «Пішохідний перехід». Загальний стан видимості дороги та зони видимості елементів проїжджої частини з робочого місця водія 100 м, оглядовість з кабіни водія на смузі руху : праворуч 60 м., ліворуч 70 м. Видимість пішохода одягнутого в одежу темних тонів 84 м. при чому, мотоцикл знаходиться на місці ДТП. Від закінчення пішохідного переходу, на відстані 1,5 м. та на відстані 2,2 м. починається слід колеса мотоцикла марки «Suzuki», довжина якого 5,8 м., відстань від закінчення сліду до краю проїжджої частини 2,55 м. На відстані 4,9 м. від закінчення пішохідного переходу і на відстані 2,65 м. від металевої огорожі розташований задир загальною довжиною 0,9 м. Від закінчення сліду колеса на відстані 0,2 м. і на відстані 4,72 м. розташований чоловіча туфля, на відстані 4,8 м. від якої та на відстані 2,8 м. від металевої огорожі розташована друга туфля. Від вказаної туфлі, на відстані 0,7 м. і на відстані 2,8 м. до металевої огорожі розташований задир, загальною довжиною 0,9 м., між двома задирами відстань 1,1 м. Початок задира розташований на відстані 2,8 м. та кінця 2,85 м. до металевої огорожі. На відстані 3,9 м. від задира і на відстані 0,2 м. обличчям до асфальту розташований чоловічий труп, довжиною 1,9 м. з синюшними плямами на передній поверхна трупу. Від кінця задира на проїжджій частині мається концентрація осипу загальною довжиною 27,2 м., кінець осипу розташований на відстані 2,05 м. від металевої огорожі. На відстані 28,80 м. та 5,4 м. від кінця осипу розташоване заднє колесо мотоцикла «Suzuki»

Так, при проведенні огляду були присутні поняті ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , а також ОСОБА_17 .

При проведенні огляду трупа також був присутній спеціаліст ОСОБА_25 (Т.1 а.с.15).

На противагу доводам захисника про те, що оскільки допитати вказаних понятих під час судового розгляду не надалось можливим, це є підставою для визнання протоколу недопустимим доказом, колегія суддів звертає увагу на те, що під час судового розгляду був допитаний у якості свідка ОСОБА_17 , у присутності якого складався протокол огляду місця ДТП, який пояснив, що для запобігання знищенню речових доказів та безпеки проїзду інших учасників дорожнього руху, він розмістив по периметру місця ДТП спеціальні дорожні конуси, а також на місці ДТП він бачив труп ОСОБА_15 , який лежав обличчям до асфальту. Під час проведення слідчої дії були присутні робітники патрульної поліції, слідчий, яким складались процесуальні документи у присутності понятих.

В обґрунтування свого рішення суд зазначив, що дійсно понятих ОСОБА_20 , ОСОБА_19 судом першої інстанції допитано не було, оскільки вони на неодноразові виклики до суду жодного разу не з`явились, ухвала суду про застосування до свідків приводу в судове засідання виконана не була, тому що за місцем реєстрації вони відсутні.

Враховуючи викладене, в подальшому сторона обвинувачення відмовилась від допиту даних свідків, проте на думку колегії суддів апеляційного суду, вказані обставини ніяким чином не дають підстав вважати згадані докази недопустимими та недостовірними.

Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, підставою для її проведення було повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зафіксоване у належній процесуальній формі, та здійснювалася вона з метою перевірки отриманої інформації, відтак проведення вказаної слідчої дії відповідає приписам статей 104, 233, 237 КПК, що було вірно встановлено судом першої інстанції та зазначено в судовому рішенні.

Натомість, судом 1-ої інстанції у процесуальний спосіб було розглянуто клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про доручення органу досудового розслідування проведення повторного огляду місця ДТП та ухвалою суду від 16.05.2019 року відмовлено в його задоволенні.

Також, ухвалою суду від 16.05.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про призначення по справі комплексної судової наркологично - автотехнічної експертизи, в якому захисник посилався на те, що вказані експертизи мали надати відповідь на питання скільки часу знадобилось пішоходу ОСОБА_21 , який знаходився у стані тяжкого алкогольного отруєння, для того, щоб опинитись у визначеному експертом у Висновку №2915 в місці наїзду та повернутися обличчям до транспортного засобу та яку відстань проїхав мотоцикл Suzuki за цей відрізок часу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ої інстанції про те, що будь-які підстави для обов`язкового призначення експертизи, на якій наполягав захисник, передбачені ст. 332 КПК України відсутні, беручи до уваги, що висновок експерта ОСОБА_24 № 2915 від 26.09.2016 р. на рівні з іншими висновками експертиз, що маються в матеріалах провадження і допит самого експерта в суді дав вичерпні відповіді на поставлені перед експертом питання, в тому числі вказані у його висновку і обставини справи не потребують проведення комплексної судової наркологично-автотехнічної експертизи, вказаний експертний висновок у сукупності з іншими доказами по справі досліджені судом для вирішення по суті кримінального провадження, а тому в задоволенні клопотання захисника про призначення по справі комплексної судової наркологично-автотехнічної експертизи було обґрунтовано відмовлено.

Під час апеляційного розгляду захисником ОСОБА_9 були подані клопотання про доручення органу досудового розслідування проведення повторного огляду місця ДТП за умов, максимально наближених до умов ДТП; про проведення слідчого експерименту, про призначення комплексної судової наркологично-автотехнічної експертизи, зміст яких повністю відповідав клопотанням, заявленим ним в суді 1-ої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду від 01.08.2023 року було відмовлено в задоволенні вказаних клопотань, оскільки фактично, повторно заявляючи такі клопотання із аналогічними доводами, захисник наполягав на повторному проведенні апеляційним судом як досудового розслідування так і судового розгляду, що не передбачено нормами діючого КПК в межах перегляду в апеляційному порядку вироку суду.

Також, апеляційний суд вважає хибною версію сторони захисту про неправильність проведення вимірів під час огляду місця ДТП 16.06.2015 року, в яких не вказано про те, що перед місцем ДТП існує заокруглення дороги, оскільки вони суперечать матеріалам справи, зокрема, схемі ДТП, а також доданій фото-таблиці (Т.1 а.с. 11-22), з яких вбачається, що по ходу руху мотоцикла під керуванням ОСОБА_8 , оглядовість в місці ДТП нічим не обмежена.

При цьому, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 розділу «Попереджувальні знаки» Правил дорожнього руху України, знаки 1.1 і 1.2 попереджають про заокруглення дороги радіусом менше 500 м поза населеними пунктами і менше 150 м у населених пунктах або про заокруглення з обмеженою оглядовістю. Натомість, на вказаній ділянці дороги такі знаки відсутні, що свідчить про те, що у місці ДТП заокруглення з обмеженою оглядовістю відсутнє.

Разом з тим, наведені в апеляційній скарзі захисника щодо інших порушень кримінального процесуального закону, а саме проведення замірів місці ДТП не слідчим, а іншою особою, не є такими, що тягнуть скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки під час допиту в суді слідчий ОСОБА_26 підтвердив, що він особисто виїжджав на місце ДТП 16.06.2015 р. і складав процесуальні документи, зокрема протокол місця ДТП, схему до нього, протокол огляду транспортного засобу, протокол огляду трупу.

Щодо наступних доводів апеляційної скарги сторони захисту про те, що:

- судом не надано оцінки тому, що висновки судової медично-криміналістичної експертизи № 389 від 13.07.2015 р. та комплексної судово-медичної та трасологічної експертизи по факту ДТП № 28 від 25.04.2016 р. які суперечать один одному в частині визначення в якій позі перебував пішохід ОСОБА_15 в момент контакту із мотоциклом, та ці суперечності під час судового розгляду не усунуті;

- поза увагою суду залишилось те, що експерти, при наданні висновку використовували Акт судового дослідження одягу (сорочки, штанів) та взуття (туфель), які належали ОСОБА_15 , що складений з 03.02.2016р. по 25.02.2016р. та саме на змісті Акту ґрунтуються висновки експертизи. Проте, вказаний Акт був відсутній в матеріалах, які було відкрито стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України, також цей Акт не було надано стороною обвинувачення до суду;

- захисник вважає що постанова про залучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 16.05.2015 р., висновки судової авто-технічної експертизи систем керування та ходової частини мотоцикла «Suzuki» №3417 від 22.07.2015 р., судової транспортно-трасологічної експертизи слідів на мотоциклі «Suzuki» № 3418 від 22.07.2015 р., не підтверджують вини ОСОБА_8 в скоєнні ДТП, не мають доказового значення, у зв`язку з чим є неналежними доказами у справі;

- висновок авто-технічної експертизи обставин наїзду мотоцикла на пішохода №2915 від 26.09.2016 р., відповідно до якого, при руху мотоциклу з допустимою швидкістю 80 км/г за межами населеного та за вихідними даними слідства при видимості пішохода у 84 метри ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду, захисник вважає недопустимим доказом, оскільки при розрахунках експерт використовував дані, які містяться у протоколі місця ДТП та додатках до нього - схемі та фото-таблиці. Оскільки огляду місця ДТП є недопустимим доказом, то цей висновок експерта за доктриною «плодів отруєного дерева» також є недопустимим доказом;

- поза увагою суду залишилось те, що незважаючи на те, що слідством було поставлено експерту питання про те, коли саме виник момент небезпеки для водія з технічної точки зору, на це питання експерт не відповів. При цьому, питання про момент небезпеки має вирішальне значення для доведення вини, оскільки всі розрахунки зупиночного шляху та їх співставлення з видимістю мають проводитись саме з урахуванням моменту небезпеки, але це питання не було з`ясовано;

апеляційним судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Як убачається з вироку, місцевим судом установлено, що в рамках даного кримінального провадження були проведені судова медично криміналістична, авто-технічна, транспортно-трасологічна експертизи, а також комплексна судово-медична та транспортно-трасологічна експертизи. При цьому, судом з метою встановлення всіх обставин проведення вказаного експертного дослідження та підтвердження його висновків було допитано експерта ОСОБА_24 , який повністю підтвердив суду виготовлені ним судові експертні висновки, які виготовлялись ним на підставі наданих слідчим матеріалів справи (вихідних даних).

Суд 1-ої інстанції, дослідивши висновки експертиз та заслухавши пояснення експерта, визнав їх належними і допустимими доказами та поклав в основу обвинувального вироку.

Апеляційний суд, перевіряючи матеріали кримінального провадження, не погоджується з твердженнями захисника щодо незаконності та недопустимості висновків зазначених експертиз, посилаючись на те, що такі доводи сторони захисту не підтверджуються матеріалами справи та не були доведені в суді апеляційної інстанції. При цьому, апеляційний суд враховує, що в постановах про призначення експертиз було зазначено всі вихідні дані, які встановлені органом досудового розслідування з наявних матеріалів кримінального провадження, у тому числі і протоколу огляду місця ДТП від 16.06.2015 року, протоколу огляду трупу від 16.06.2015 року.

Одночасно, апеляційним судом також встановлено, що всі експерти, які здійснювали вищенаведене експертне дослідження, попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку, відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків та невиконання інших обов`язків експерта.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.01.2020, справа №359/7742/17, докази можуть визнаватися недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Ураховуючи вищенаведене, а також те, що зазначені експертні дослідження були проведені атестованими експертами секторів судово-медичних та автотехнічних досліджень, які мають відповідну освіту, а також спеціальну експертну підготовку з правом проведення судових експертиз за спеціальностями, які попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку і відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, та що їх висновки, згідно з вироком, узгоджуються з іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що судово-медична експертиза трупа ОСОБА_15 № 530-1963/15 від 20.07.2015 р., медично криміналістична експертиза № 389 від 13.07.2015 р., судова авто-технічна експертиза систем керування і ходової частини мотоцикла «Suzuki» без р/н від 22.07.2015 р., транспортно-трасологічна експертиза слідів та мотоциклі «Suzuki» без реєстраційного номеру від 22.07.2015 р., комплексна судово-медична та транспортно-трасологічна експертизи по факту ДТП, в якій постраждав пішохід ОСОБА_15 № 28 від 25.04.2016 р., авто-технічна експертиза обставин наїзду мотоцикла «Suzuki» без р/н на пішохода від 26.09.2016 р., були проведені неналежним чином, а їх висновки є необ`єктивними або такими, що надані всупереч вимогам статей 101, 102 КПК України.

Посилання захисника на те, що в суді не було безпосередньо досліджено вилучений на місці ДТП мотоцикл Сузукі, є безпідставним.

Стаття 357 КПК України передбачає, що речові докази оглядаються судом, а також подаються для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження. Особи, яким подані для ознайомлення речові докази, можуть звернути увагу суду на ті чи інші обставини, пов`язані з річчю та її оглядом.

Після роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення головуючий надає стороні обвинувачення та стороні захисту право проголосити вступні промови. У вступній промові зазначається, якими доказами сторона підтверджуватиме наведені нею обставини, порядок дослідження доказів, а також може бути зазначена позиція сторони. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені (ст. 349 КПК України).

Під час встановлення порядку дослідження доказів, клопотань про необхідність дослідження в судовому засіданні речового доказу сторона захисту не заявляла, так само не заявляли даного клопотання інші учасники. Поміж тим, захисник не зазначив, як міг вплинути на кінцевий висновок у цій справі факт огляду безпосередньо в суді мотоциклу Сузукі, не зазначено можливості встановлення нових обставин, аніж ті, що встановлені іншими доказами у справі, зокрема, протоколом огляду транспортного засобу, що не суперечить вимогам закону.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що замість висновку судової медично-криміналістичної експертизи та фото- до нього № 389 від 13.07.2015 р. експерти використовували Акт судово дослідження одягу (сорочки, штанів) та взуття (туфель), які належали ОСОБА_15 , складений з 03.02.2016р. по 25.02.2016р. та саме на Акті ґрунтуються висновки експертизи, який був відсутній в матеріалах при виконанні вимог ст. 290 КПК України, та його не надано до суду, у зв`язку з чим, на думку захисника, висновок експерта підлягає визнанню недопустимим доказом, апеляційний суд вважає їх необгрунтованими.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів враховує також позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

В матеріалах кримінального провадження міститься висновок комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи по факту ДТП, в якій постраждав пішохід ОСОБА_15 № 28 від 25.04.2016 р. (Т.1 а.с. 125). Розбіжності, встановлені актом та висновком експертизи, на які посилається захисник та викладає їх у формі таблиці, не є такими, що спростовують висновки, зроблені експертами та які підтверджені в судовому засіданні під час допиту експерта ОСОБА_24 .

Натомість, під час судового розгляду, сторона захисту мала можливість задати експерту питання з приводу наданого висновку, чим і скористалась. Підстав для визнання вказаного висновку недопустимим доказом, під час судового розгляду не встановлено.

З огляду на це, суд прийшов до висновку, що жодної з вищезазначених обставин, передбачених ст. 87 КПК України, не констатовано та не встановлено порушень прав обвинуваченого, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд оцінює висновки сторони захисту щодо подій, які передували події правопорушення, їх оцінку діям органу досудового розслідування, співставлення на основі показів свідків та обвинуваченого проміжків часу між певними подіями виключно як власні умовиводи, які не тільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами але й повністю протирічать дослідженим в судовому засіданні доказам. Суд розцінює вказані доводи виключно, як намагання уникнути кримінальної відповідальності обвинуваченим.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги та твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що вищевказана ДТП виникла з вини загиблого пішохода ОСОБА_15 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння переходив проїжджу частину автодороги у невстановленому місці, а він, в свою чергу, повністю дотримувався вимог ПДР, колегія суддів вважає правильною надання ним судом 1-ої інстанції критичної оцінки із врахуванням вищевказаного висновку судової авто-технічної експертизи обставин наїзду мотоцикла «Suzuki» без р/н на пішохода від 26.09.2016 р., за яким, ОСОБА_8 рухався з перевищенням допустимої швидкості руху від 85 до 113 км/г, при якій він не мав технічної можливості уникнути наїзду, належним виконанням вимог п. 12.3 ПДР, в той час як за межами населеного пункту швидкість була обмежена 80 км/г, Чобан тим самим порушив вимоги п.п. 12.6а) і 12.3 ПДР по вихідних даних слідства, фактичні дії водія є експертної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП, і при умові руху мотоциклу з допустимою швидкістю 80 км/г за межами населеного пункту, тобто належним виконанням вимог п. 12.6а) ПДР, ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду, належним виконанням вимог п. 12.3 ПДР, а також беручи до уваги висновки судової транспортно-трасологічної експертизи, авто-технічної експертизи систем керування і ходової частини мотоцикла «Suzuki», судової медично криміналістичної експертизи, судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 , протоколом огляду транспортного засобу мотоцикла марки «Suzuki», протоколом огляду місця ДТП, схеми та фото-таблиці до нього, які, збігаючись між собою у своїй послідовності і сукупності повністю спростовують показання обвинуваченого щодо відсутності його вини у скоєній ДТП, яка сталася внаслідок недотримання обвинуваченим ОСОБА_8 п.п. 2.1 (б), 2.3 (б), 12.3, 12.6 а) ПДР України

Апеляційний суд зазначає, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, складається з порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, суспільно небезпечних наслідків, причинного зв`язку між порушенням і наслідками. Відсутність хоча б одного з елементів об`єктивної сторони виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати не тільки дії (бездіяльність) водія, але й поведінку всіх інших учасників події (у тому числі пішохода), яка за конкретних обставин справи може виключити відповідальність водія, наприклад, якщо така поведінка зумовила технічну неможливість для водія уникнути шкідливого наслідку.

Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 та допустимості доказів у кримінальному провадженні, колегія суддів виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року №13-31кс19 зазначила: диспозиція статті 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП).

При цьому належить ураховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона цього складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; суспільно небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження частина 1; смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження частина 2; загибель кількох осіб частина 3; причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені статтею 286 КК.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених статтею 286 КК, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК.

Велика Палата звернула увагу на те, що склад злочину, передбачений статтею 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК. Встановлено, що він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, в результаті чого потерпілому ОСОБА_15 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер.

Судом першої інстанції визнано доведеним факт порушення у сукупності ОСОБА_8 вимог п.п. 2.1 (б), 2.3 (б), 12.3, 12.6 а) «Правил дорожнього руху» України, які перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у виді заподіяння потерпілому ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень, від яких наступила його смерть.

Погоджуючись з висновком суду 1-ої інстанції, колегія суддів звертає увагу на те, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР та відповідними наслідками.

Обвинувачений ОСОБА_8 у своїх показаннях, а також його захисник у судовому засіданні стверджували, що потерпілий сам винен у виникненні ДТП, оскільки в стані алкогольного сп`яніння переходив проїзджу частину у невстановленому місці. Проте такі твердження ОСОБА_8 обґрунтовано судом першої інстанції визнані такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження з підстав, викладених вище.

Та обставина, що пішохід переходив проїжджу частину у невстановленому місці та знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, не спростовує винуватості обвинуваченого, адже, як зазначено раніше, відповідно до встановлених судами фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_8 перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП та заподіяними тілесними ушкодженнями, від яких настала смерть потерпілого.

Разом з тим, дії чи бездіяльність потерпілого ОСОБА_15 та обставини перебування його на проїжджій частині, не є предметом розгляду у цьому провадженні у відповідності до меж судового розгляду, визначених у ст. 337 КПК України, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Таким чином, у вироку суду в повній відповідності до вимог частини 3 статті 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статті 94 КПК.

Всі сумніви щодо доказів та їх змісту були перевірені під час судового розгляду та з приводу цього наведено відповідні мотиви у рішенні.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Наведені захисником обставини не відносяться до тих, які б підлягали до безумовного скасування судових рішень, а тому колегією суддів визнаються необґрунтованими. Суперечностей у доказах колегією суддів не встановлено, а тому додаткових досліджень не потребувалося.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Всі перелічені вище письмові докази, у співвідношенні з показаннями потерпілих, свідків та матеріалами справи мають доказове значення у цьому провадженні.

Так, частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання Суду, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому апеляційний суд не надавав іншої, ніж суд першої інстанції, оцінки дослідженим письмовим доказам та показанням свідків, а лише оцінив ці докази кожен окремо та в сукупності і дійшов обґрунтованого висновку, що доказів, які є належними та допустимими і обґрунтовано покладені місцевим судом в основу вироку, достатньо для визнання ОСОБА_8 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та ці докази у своїй сукупності беззаперечно «поза розумним сумнівом» доводять його винуватість.

Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне отстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, версія сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу злочину, спростовується сукупністю обставин справи, встановлених під час судового та апеляційного розгляду на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, стороною обвинувачення, на переконання апеляційного суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Разом з тим, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку з цих підстав відсутні.

Натомість, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції, в порушення п. 2 ч.4 ст. 374 КПК України при ухваленні вироку не вирішено та не зазначено у його резолютивній частині у відповідності вимогами ст. 100 КПК України рішення щодо речового доказу у кримінальному провадженні, а саме мотоциклу марки «Suzuki», без реєстраційного номеру, який згідно постанови про залучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 16.05.2015 (а.с.65), зберігається на стоянці тимчасового тримання транспортних засобів №1 МПФ ДП «Інформ-ресурси» МВС України, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 89-а.

При призначені покарання обвинуваченому, судом було враховано те, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності за злочин, вчинений з необережності передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до тяжкого злочину, і який є неумисним злочином, який він скоїв не перебуваючи ні в стані алкогольного, ні в стані наркотичного сп`яніння, має позитивні характеристики, на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей : донька ОСОБА_27 , 2012 р.н. та син ОСОБА_28 , 2014 р.н.,, а також врахував факт грубої необережності пішохода ОСОБА_15 , який порушивши ПДР, переходив проїжджу частину у невстановленому місці у темний час доби у стані сильного алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_8 повинно бути призначено у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Натомість, оскільки на утриманні з ОСОБА_8 знаходяться двоє малолітніх дітей: донька ОСОБА_27 , 2012 р.н. та син ОСОБА_28 , 2014 р.н., відносно яких він не позбавлений батьківських прав, тому суд застосував до нього під дію ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 р.» від 22.12.2016 р. № 1810-VIII, про застосування якої усно просив обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні у випадку визнання його винним судом.

Відповідно до ст. 15 Закону, суд вважав можливим звільнити ОСОБА_8 як від основного покарання, так і від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Сторона обвинувачення та потерпілі з приводу звільнення ОСОБА_8 від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційні скарги не подавали, тому апеляційний суд не переглядає звільнення його від додаткового покарання на підставі акту амністії.

Апеляційний суд, погоджуючись із позицією суду 1-ої інстанції щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілих про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди враховує наступне:

- рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення (заява №60750/00, ECHR, 2004, п.62);

- частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

У п. 9, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч.2 п.1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. 4.1.

При визначенні розміру моральної шкоди, необхідно враховувати велику кількість різноманітних факторів. Частина з них передбачена в ст. 23 ЦК України, а саме: характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Обов`язковими вимогами при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Щодо вирішення цивільних позовів, суд 1-ої інстанції встановив, що відповідно до рахунку-фактури ФО-підприємця Чечельницький б/н від 01.07.2015 р. батьком загиблого ОСОБА_15 ОСОБА_11 були витрачені грошові кошти на послуги з оформлення організації по проведенню похоронного ритуалу на загальну суму 4480 грн. (а.с. 33).

Довідкою ФО-підприємця ОСОБА_29 від 18.11.2016 р. підтверджується, що ОСОБА_11 було сплачено витрати по захороненню ОСОБА_15 померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 у сумі 7675 грн. (а.с. 34).

Відповідно до накладної ФО-підприємця ОСОБА_30 № 948 від 02.07.2016 р. вартість пам`ятника та його установка склали 37000 грн. (а.с. 35).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вищевказані суми, як підтверджені документально та в порядку ст. 1201 ЦК України підлягають стягненню з винного у ДТП Чобана на користь особи, яка їх понесла потерпілого ОСОБА_11 в повному обсязі у загальному розмірі - 49155 грн.

Витрати ОСОБА_11 на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_12 склали 24000 грн., витрати пов`язані з явкою до суду з м. Ізмаїла до смт. Овідіополь представниці ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_14 склали 8224,91 грн., що підтверджується відповідними чеками на придбання пального і квитанціями, актами прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) між адвокатом та клієнтами та додатковою угодою про надання правової допомоги, наданих представницею потерпілого, у зв`язку з чим, вказані витрати підлягають стягненню в повному обсязі з обвинуваченого на користь потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_11 .

На підставі ст.ст. 23,1167 ЦК України та п.п. 8,9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнали позивачі (потерпілі) батьки загиблого ОСОБА_15 , які залишились без єдиного сина, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках обох потерпілих, внаслідок смерті їхнього сина, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, відсутності з боку обвинуваченого ОСОБА_8 жодної матеріальної допомоги обом потерпілим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 моральної шкоди на користь кожного потерпілого по 200000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано прийняте рішення щодо часткового задоволення цивільного позову, при цьому колегія суддів також зважає на те, що обвинуваченим на протязі більше семи років не відшкодовано завдану матеріальну шкоду та моральну шкоду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Отже, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту, натомість апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 414, 420, 424, 532 КПК України, апеляційнийсуд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_13 задовольнити.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.05.2019 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286КК України змінити.

Доповнити резолютивну частину вироку наступним абзацем:

На підставі ст. 100 КПК України речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме мотоцикл марки «Suzuki», без реєстраційного номеру, VIN НОМЕР_1 повернути ОСОБА_8 .

В іншій частині вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3