Справа № 720/1633/23
Провадження № 1-кп/720/138/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0002103 від 10 червня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, із середньою освітою, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2023 року о 12 годині 49 хвилин ОСОБА_6 перебуваючи біля кафе «Geeffoc», яке розташовано по вул. Хотинська, 10 в м. Новоселиця Чернівецької області, під час спілкування з ОСОБА_5 , який сидів за столиком у входу до зазначеного закладу, надав останньому для прослуховування духовних християнських пісень планшет марки «SAMSUNG» моделі «Galaxy Tab E SM-T561», об`ємом пам`яті 8 GB, із серійним номером R52GB17REBF, який належав ОСОБА_7 , та пішов по своїх справам, залишивши ОСОБА_5 на одиниці біля кафе «Geeffoc», після чого мав повернутися за вказаним планшетом.

Перебуваючи у вищевказаному місці, 02 червня 2023 року приблизно о 13 годині 27 хвилин у ОСОБА_5 виник раптовий умисел на таємне викрадення вказаного планшету. З метою реалізації свого злочинного плану, спрямованого на незаконне заволодіння планшетом, наданим йому ОСОБА_6 , упевнившись, що його дії є непоміченими для сторонніх осіб, з корисливих мотивів, під час воєнного стану, ОСОБА_5 таємно викрав вказаний планшет та взявши його пішов з місця перебування, після чого розпорядився викраденим планшетом на власний розсуд, а саме продав його ОСОБА_8 , чим спричинив власнику планшету ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 699 гривень 88 копійок.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 ч. 4 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений в судовому засіданні винним себе визнав повністю та показав, що 02 червня 2023 року близько обіду він перебував біля кафе «Geeffoc» в м. Новоселиця Чернівецької області, коли до нього підійшов незнайомий йому на той час ОСОБА_6 та надав для прослуховування духовних християнських пісень планшет марки «SAMSUNG», після чого ОСОБА_6 пішов по своїм справам. Після прослуховування декількох пісень, планшет виключився. В послідуючому ОСОБА_6 повернувся та знову йому включив планшет для продовження прослуховування духовних пісень, після чого знову пішов по своїм справам та сказав, що через декілька хвилин повернеться за планшетом. Після прослуховування декількох пісень, побачивши, що ОСОБА_6 не повертається за планшетом, із-за скрутного матеріального становища, у нього виник умисел на крадіжку даного планшету, у зв`язку із чим взявши його залишив місце перебування та в послідуючому продав планшет за 200 гривень. У вчиненому щиро розкаявся.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, їх вина у вчиненні крадіжки майна потерпілої ОСОБА_7 повністю доказана показами свідків та письмовими доказами справи.

Так, свідок ОСОБА_6 показав суду, що він є сином ОСОБА_7 02 червня 2023 року в м. Новоселиця Чернівецької області проводив діяльність по роз`ясненню та розповсюдженню інформації щодо християнської віри. Близько обіду він підійшов до кафе «Geeffoc», де на вході за столиком сидів незнайомий йому на той час ОСОБА_5 .. Тоді, він надав останньому для прослуховування духовних християнських пісень планшет марки «SAMSUNG», який був при ньому та належав ОСОБА_7 .. Повернувшись через декілька хвилин, він побачив, що планшет виключився, у зв`язку із чим він знову включив ОСОБА_5 планшет для прослуховування християнських пісень, після чого сказав ОСОБА_5 , що повернеться за планшетом через декілька хвилин та пішов по своїх справах. Повернувшись знову через декілька хвилин, він побачив, що ОСОБА_5 залишив попереднє місце перебування, взявши з собою планшет. Оскільки, ОСОБА_5 йому планшет не повернув, він повідомив про це потерпілу, яка звернулась із заявою в поліцію.

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що працює продавцем в магазині, який розташований на ринку в м. Новоселиця Чернівецької області. 02 червня 2023 року за 200 гривень він купив від ОСОБА_5 планшет марки «SAMSUNG», якого в послідуючому видав працівникам поліції. Про те, що планшет викрадений не знав.

З висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-23/5073-ТВ від 15 червня 2023 року слідує, що ринкова вартість планшету марки «SAMSUNG» моделі «Galaxy Tab E SM-T561», об`ємом пам`яті 8 GB, із серійним номером R52GB17REBF, становить 699 гривень 88 копійок.

Враховуючи, що обвинувачений свою вину визнав повністю, суд з урахуванням думки учасників судового розгляду в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України вважає недоцільним дослідження інших доказів про вищевказані обставини справи, оскільки такі обставини ніким не оспорюються.

Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні таємного викрадення планшету марки «SAMSUNG», який належав ОСОБА_7 , повністю доказана та його дії органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ст. 185 ч. 4 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого та розмежування скоєного від шахрайства суд виходив з того, що з роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» слідує, що згідно статті 190 КК України шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати в потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. При цьому обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Тим самим, дійсно обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна. В той же час, якщо ж обман чи зловживання довірою було лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося таємно, то склад шахрайства відсутній, і такі дії слід кваліфікувати як крадіжку. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2019 року в справі №655/289/17.

Зловживання довірою при шахрайстві вимагає вчинення винною особою активних дій з метою викликати в потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна.

У даній справі свідок ОСОБА_6 добровільно передав обвинуваченому ОСОБА_5 планшет марки «SAMSUNG» для прослуховування християнських пісень, якого мав повернути через декілька хвилин. В той же час, обвинувачений не вчиняв будь-яких дій з метою викликати у ОСОБА_6 впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі йому даного планшету. Навпаки, свідок ОСОБА_6 сам переконав обвинуваченого у необхідності в прослуховуванні на планшеті християнських пісень та наполягав на цьому, а після отримання обвинуваченим доступу до вказаного планшету, його подальше вилучення та розпорядження ним відбулось таємно всупереч волі потерпілої та законного володільця, ким на той час являвся ОСОБА_6 ..

Оскільки зловживання довірою за таких обставин не є способом неправомірного вилучення чужого майна, оскільки фактично не мало місце, то вчинене обвинуваченим суспільно небезпечне діяння не може утворювати шахрайство, а його дії слід кваліфікувати як крадіжку.

При вирішенні питання про призначення покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З системного аналізу кримінального закону випливає, що більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише в разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (така презумпція встановлена уч. 2 ст. 65 КК України).

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Слід зазначити, що призначене судом покарання має відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливати з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, потерпіла не має претензій до нього, посередньо характеризується за місцем проживання, має на утриманні одну неповнолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2022 року.

З досудової доповіді органу пробації від 19 липня 2023 року, складеної в порядку ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, вбачається, що імовірність вчинення обвинуваченим повторного правопорушення висока, небезпека для суспільства висока. Зважаючи на поведінку обвинуваченого, його спосіб життя, морально-духовний стан, уповноважений орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, яка зазначена органом досудового розслідування в обвинувальному акті.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 66 КК України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття, яке виразилось у тому, що він жалкує про скоєння ним правопорушення, засуджує свою протиправну поведінку, повністю визнав свою вину та в процесі досудового слідства давав правдиві показання, які сприяли органам правосуддя встановити істину по справі.

Слід зазначити, що передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної, та є такими обставинами, які характеризують знижений ступінь суспільної небезпеки особи злочинця та вчиненого ним діяння, слугують критерієм індивідуалізації покарання (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 (провадження № 51-329км18).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Дослідженими судом доказами з`ясовано, що 02 червня 2023 року ОСОБА_6 надав ОСОБА_5 планшет марки «SAMSUNG» для прослуховування духовних християнських пісень, після чого пішов по своїм справам та тривалий час (близько 30 хвилин) не повертався до вказаного місця. Саме той факт, що ОСОБА_6 тривалий час не повертався до ОСОБА_5 за планшетом, сприяло у виникненні в останнього умислу щодо його крадіжки. При цьому, ОСОБА_6 не був попередньо знайомий із ОСОБА_5 , вони не обмінялися адресами, між ними не було будь-якої домовленості щодо подальших дій.

За вказаних обставин, в порядку ч. 2 ст. 65 КК України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого неправильну поведінку ОСОБА_6 , який на час вчинення злочину був законним володільцем планшету, яка виразилась у легковажності щодо передачі планшету у користування незнайомій особі ОСОБА_5 та послідуючому неповерненні протягом тривалого часу за вказаним планшетом на місце його передачі.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб вчинення). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан.

Враховуючи у сукупності дані про особу обвинуваченого, ступень тяжкості та вчинення ним кримінального правопорушення в період воєнного стану, характер вчиненого кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання неможливе без позбавлення волі.

В той же час, з огляду на те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений не уникав, ураховуючи другорядну роль кари як мети покарання, поведінку обвинуваченого за період кримінального провадження, виходячи з загальних засад призначення покарання, принципу його законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації, та приймаючи до уваги, що обвинувачений у вчиненому щиро покаявся, активно посприяв у розкритті злочину, неправильну поведінку законного володільця майна на час вчинення злочину та відсутність претензій потерпілої до обвинуваченого, суд визнає дані обставини винятковими, які істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину та вважає, що мінімальна міра покарання за ч. 4 ст. 185 КК України не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, у зв`язку із чим, приходить до висновку про доцільність призначення йому покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави, а долю речових доказів кримінального провадження слід вирішити в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його затримання в даному кримінальному провадженні для поміщення до установи відбуття покарань, після звернення даного вироку до виконання.

Речові докази кримінального провадження:

- планшет марки «SAMSUNG» моделі «Galaxy Tab E SM-T561», об`ємом пам`яті 8 GB, із серійним номером R52GB17REBF, який знаходиться на зберіганні у відділенні поліції № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, повернути власнику ОСОБА_7 ,

- ДВД диск із відеозаписом події, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили, залишити у справі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи по справі в розмірі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень.

На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів через райсуд з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення їй копії вироку.

Суддя ОСОБА_1