Справа № 333/6663/23
Провадження № 1-кс/333/2540/23
УХВАЛА

15 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000548, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

10.08.2023 року старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000548, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Єсаулівка, Антрацитівського району, Луганської області, громадянина України, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , проходить військову службу за мобілізацією на посаді старшого офіцера інформаційно-аналітичної групи відділу розвідки ІНФОРМАЦІЯ_6» (ВЧ НОМЕР_1 ) у військовому званні «підполковник», раніше не судимого, -

Своє клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий обґрунтував таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 16 листопада 2022 року за № 324 підполковника ОСОБА_5 зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення. Під час проходження служби в військовій частині НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_5 обіймав посаду старшого офіцера інформаційно-аналітичної групи відділу розвідки ІНФОРМАЦІЯ_6» (ВЧ НОМЕР_1 ).

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_7 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_7 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, підполковник ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

В свою чергу, підполковник ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

07 серпня 2023 року начальник штабу - заступник командира 9 армійського корпусу оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » полковник ОСОБА_8 , перебуваючи у місці несення служби, в приміщенні командного пункту НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_7» на околицях АДРЕСА_2 , зачитав наказ - бойове розпорядження начальника штабу - заступника командира 9 армійського корпусу оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » полковника ОСОБА_8 щодо вибуття підполковника ОСОБА_5 у службове відрядження до ОКП, ППУ ІНФОРМАЦІЯ_3 ), розташоване на околицях АДРЕСА_3 з 07 серпня 2023 до окремого розпорядження з метою організації взаємодії та координації дій в ході виконання бойових завдань під час проведення наступальної операції.

Після цього підполковник ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відкрито відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел підполковник ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності начальника штабу - заступника командира 9 армійського корпусу оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » полковника ОСОБА_8 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, та інших військовослужбовців, відмовився виконувати наказ - бойове розпорядження начальника штабу - заступника командира 9 армійського корпусу оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » полковника ОСОБА_8 щодо вибуття підполковника ОСОБА_5 у службове відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_8), розташоване на околицях АДРЕСА_3 з 07 серпня 2023 до окремого розпорядження з метою організації взаємодії та координації дій в ході виконання бойових завдань під час проведення наступальної операції, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ - бойове розпорядження.

Таким чином, ОСОБА_5 за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.4 ст.402 КК України - непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Необхідність застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що підполковник ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. Таким чином, підполковник ОСОБА_5 під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати за межі території України, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів фактично не буде можливості затримати підозрюваного та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності, існують ризики переховування останнього у такий спосіб від органів досудового розслідування та суду.

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, продовжуючи проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. У випадку не застосування до підозрюваного запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до слідчого, прокурора або суду, іншим чином вплинути на своїх знайомих по службі тощо.

- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення) зокрема відкрито відмовився виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ. Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження та показань свідків можна зробити висновок про недбале ставлення ОСОБА_5 до військової служби та покладених на нього обов`язків. Вказані факти свідчать про наявність ризику повторного вчинення інших кримінальних правопорушень в т.ч. проти встановлено порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення) та інші злочини. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваногосвідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те, що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку ОСОБА_5 повинен повернутися до місця мешкання, реєстрації або місця служби, тобто до підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка в будь-який час може змінити своє місце розтушування, що створить умови та змогу ОСОБА_5 здійснювати вплив на свідків та переховуватися від органу досудового розслідування. З огляду на вище викладене буде неможливо ефективно забезпечити необхідну міру контролю за поведінкою підозрюваного, що дасть останньому можливість переховуватись від правосуддя, надасть останньому можливість переховуватись від органу досудового розслідування та суду та здійснювати тиск на свідків, щоб останні відмовились від свої показань.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що вказаний запобіжний захід в умовах воєнного стану, позбавляє військовослужбовця виконувати свій конституційний обов`язок, що не кореспондується із ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, в свою чергу обрання відносно підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, створить передумови для переховуванняОСОБА_5 від органів досудового розслідування та/або суду. Більше того, за таких обставин ОСОБА_5 отримає можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні будь-яким чином.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 повністю підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити. Додатково просив слідчого суддю звернути увагу на зміни до кримінального процесуального законодавства, згідно яких застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.402 КК України є обов`язковим. Також, просив слідчого суддю не застосовувати альтернативний запобіжний захід - заставу.

Підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що дійсно 07.08.2023 року начальник штабу-заступник командира 9 армійського корпусу оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ознайомив його (зачитав) наказ - бойове розпорядження про службове відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_9, що на цей час знаходиться біля АДРЕСА_4. Він не відмовлявся від виконання вказаного бойового розпорядження, але фактично він не міг його виконати через стан свого здоров`я і через свій неналежний функціонал. Йому на цей час 53 роки, він добровільно мобілізувався 15.11.2022 року, так як більше двадцяти років був кадровим військовим офіцером у ЗСУ. Водночас, звільнився на пенсію у 2007 році, тобто 15 років потому і за цей час відбулося багато змін в технічному облаштуванні ЗСУ, тактичному та стратегічному мисленні введення бойових дій. Тому, через недостатність своїх знань та навичок він не міг би виконувати обов`язки, покладені на нього у вказаному відрядженні. Він має хронічне захворювання вух. На цей час у нього у правому вусі перебуває шунт і ця операція була виконана у червні 2022 року, тобто він фактично знаходиться у післяопераційному періоді. Також має глухуватість на обидва вуха. Перебування у відрядженні, у польових умовах ще більше загострить його хронічне захворювання та він у повному обсязі не зміг би виконувати бойове розпорядження. Крім того, у нього маються проблеми з щитовидною залозою, що є наслідком швидкого стомлення. Ризики, які зазначив у своєму клопотанні прокурор, не доведені під час судового розгляду. Він не збирається переховуватися, виїхати за кордон у воєнний час неможливо, він має міцні соціальні зв`язки: родину, на вихованні неповнолітню дитину, постійне місце реєстрації та проживання. З моменту повідомлення йому про підозру він виконував свої службові обов`язки та їздив на роботу. Впливати на свідків він не зможе, тому що це офіцери вищого рангу та керівництво військової частини. Він раніше не судима особа, не скоював кримінальні правопорушення, тому ризик продовження займатися протиправною діяльністю взагалі неможливий. Про перше судове засідання щодо розгляду клопотання про застосування йому запобіжного заходу він дізнався за 40 хвилин до нього. В призначений час не зміг своєчасно доїхати, так як його військова частина знаходиться за містом Запоріжжя і йому необхідно було ще здати зброю, на що витрачається певний час. Його відрядження до іншого підрозділу він також пов`язує із наявністю неприязних відносин з керівництвом військової частини: він неодноразово звертався із рапортами про неналежне відношення керівництва до своїх підлеглих.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що дії ОСОБА_5 не свідчать про умисне невиконання бойового розпорядження. Фактично підозрюваний не міг цього здійснити через поважні причини: неналежний стан здоров`я та недосконалість його підготовки (службової, функціональної). Прокурор не довів про наявність ризиків, зазначених у клопотанні слідчого. Підозрюваний має міцні соціальні заявки: сім`ю, постійне місце реєстрації та проживання, виховує неповнолітню доньку, тому до ОСОБА_5 можливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід у разі якщо слідчий суддя дійде до висновку, що мається обґрунтована підозра. Інформація, зазначена у висновку ВЛК від 09.08.2023 року дає право стверджувати, що за станом здоров`я підозрюваний не зміг би виконувати свої службові обов`язки у відрядженні згідно бойового розпорядження. ОСОБА_5 є обмежено придатним до військової служби і придатний нести військову службу тільки у підрозділах забезпечення, військових комісаріатах, навчальних установах, організаціях, закладах. ІНФОРМАЦІЯ_9, куди відрядили підозрюваного є штурмовим підрозділом, тому висновком ВЛК фактично заборонено там нести службу ОСОБА_5 . За таких обставин фактично відсутня обґрунтована підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

За клопотанням захисника ОСОБА_6 судом був допитаний свідок - ОСОБА_9 .

Вислухавши доводи прокурора та захисника, пояснення підозрюваного та свідка ОСОБА_9 , дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 07.08.2023 року до ЄРДР були внесені відомості за ч.2 ст.402 КК України по факту умисного невиконання наказу щодо відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_10 (кримінальне провадження №0000548).

07.08.2023 року постановою керівника другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР у місті Мелітополі ОСОБА_10 визначено групу слідчих для здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000548, старшим групи слідчих визначено ОСОБА_3

08.08.2023 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_11 визначено групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні №0000548, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 .

Підозрюваний ОСОБА_5 слідчим у порядку ст.208 КПК України не затримувався.

09.08.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, погоджене із прокурором - прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного округу ОСОБА_12 . Копію вказаного клопотання та доданих до нього матеріалів захисник та підозрюваний ОСОБА_5 отримали 09.08.2023 року о 19 год. 22 хв., тому встановлений законодавством час для ознайомлення з вказаними матеріалами, був дотриманий, враховуючи початок судового засідання. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України. На думку слідчого судді, зазначене підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , які пояснили, що займають посади начальника та заступника начальника штабу у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно, де проходить службу ОСОБА_5 на посаді старшого офіцера інформаційно-аналітичної групи відділу розвідки. 07.08.2023 року ОСОБА_8 було зачитано бойове розпорядження - про відрядження підозрюваного до ІНФОРМАЦІЯ_9, розташоване біля АДРЕСА_5. ОСОБА_5 відмовився його виконувати у зв`язку з тим, що він добровільно мобілізований, жодних скарг на стан здоров`я або інших об`єктивних причин підозрюваний не вказав;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що він перебуває на посаді начальника адміністративного відділення штабу військової частини НОМЕР_1 , де на цей час продовжує нести військову службу ОСОБА_5 07.08.2023 року останньому було зачитано начальником штабу - заступником командира 9 армійського корпусу оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_8 бойове розпорядження - про відрядження підозрюваного до ІНФОРМАЦІЯ_9, розташоване біля АДРЕСА_5. ОСОБА_5 відмовився його виконувати, зазначивши, що він за станом здоров`я не зможе там виконувати свої службові обов`язки. При цьому були присутні військовослужбовці: ОСОБА_17 та ОСОБА_19. Військовослужбовця ОСОБА_18 у приміщенні, де оголошувався наказ, не було. На момент оголошення бойового розпорядження висновків ВЛК, що ОСОБА_5 є обмежено придатним або не придатним до військової служби не було. Останній висновок ВЛК був за грудень 2022 року, згідно якого підозрюваний був придатним нести військову службу без будь-яких обмежень. ОСОБА_5 направлявся у відрядження з метою організації взаємодії та координації дій в ході виконання бойових завдань під час проведення наступальної операції ЗСУ. Так як ІНФОРМАЦІЯ_11, тому ОСОБА_5 мав завдання повідомляти командира ІНФОРМАЦІЯ_12 під час наступальної операції для більш якісного управління військами. Бойове завдання не потребувало від ОСОБА_5 специфічних навичок та знання оснащення техніки (у т.ч. іноземної). Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_13, є частиною ІНФОРМАЦІЯ_4 . Ця бригада не відноситься до високомобільних десантних військ, плавскладу, морської піхоти та спец споруди;

- висновком військово-лікарської комісії від 09.08.2023 року, згідно якого ОСОБА_5 має хронічне захворювання вух, пов`язане із проходженням військової служби, обмежено придатний до військової служби. Особи, визнані обмежено придатними до військової служби , непридатні до служби у високомобільних десантних військах, плавскладах, морської піхоти та спец споруд. Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування клопотання слідчого під час судового засідання, на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра відносно ОСОБА_5 є цілком обґрунтована. Доводи захисника та підозрюваного, заявлені на захист прав та інтересів останнього про поважні причини не виконання бойового розпорядження, обов`язково будуть перевірятися в ході досудового розслідування даного кримінального провадження та судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 слідчим суддею враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 10 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому слідчий суддя вважає, що тяжкість злочину, у якому підозрюють ОСОБА_5 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, одружений, має неповнолітню дитину, має постійне місце мешкання та реєстрації, перебуває на військовій службі, є ветераном ЗСУ, був призваний за мобілізацією.

Вирішуючи питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу слідчий суддя враховує дані про особу ОСОБА_5 та щодо наявності у нього соціальних зв`язків, постійного місця проживання, однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливе продовження підозрюваним кримінального правопорушення, а наявність у останнього дружини, дитини, на думку суду, не є тим дієвим запобіжником, який би мав утримати його від продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.

Крім того, враховую, що розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність покарання, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Також, слідчим суддею враховується і факт неявки до суду 10.08.2023 року на судове засідання щодо розгляду клопотання про застосування до нього запобіжного заходу. Документів, які б свідчили, що у той час він перебував на службі, здавав зброю і фізично не міг прибути до суду, стороною захисту надано не було.

Вважаю, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України (незаконно впливати на свідків), про який зазначав прокурор під час судового розгляду не був доведений останнім.

Водночас, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, можливість продовження вчинення кримінального правопорушення. Вказані ризики, на думку слідчого судді є досить вагомим у даному випадку, тому клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити та застосувати до останнього вказаний запобіжний захід.

Також, слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.7 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Необхідність застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного, що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З урахуванням майнового стану підозрюваного ( ОСОБА_5 повідомив, що його заробітна платня складає, приблизно 85 000 грн.) в даному випадку визначається можливість застосувати розмір застави, передбачений ч.2 ст.182 КПК України, а саме 35 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З урахуванням вимог ст.7 ЗУ «Про державний бюджет на 2023 рік», ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у сумі 93 940 грн.

У разі внесення вказаної застави на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись, ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000548, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України до підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 07.10.2023 року (включно).

Затримати ОСОБА_5 негайно після оголошення цієї ухвали.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного його затримання, а саме: з 14 год. 45 хв. 15.08.2023 року.

ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі тридцяти п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 93 940 (дев`яносто три тисячі дев`ятсот сорок) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися за межі Дніпропетровської та Запорізької областей, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

3) прибувати до слідчого, прокурора, судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, у час, визначений вказаною посадовою особою.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного, а також надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Повний текст ухвали складено 15.08.2023 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1