Справа № 755/5645/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001406 від 14 квітня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працює, із середньо-спеціальною освітою, неодружений, раніше судимий:

11 липня 2022 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

12 квітня 2023 року приблизно о 10 год 00 хв, в період дії Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, тобто в умовах воєнного часу, ОСОБА_3 перебував за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме майна, що належить ОСОБА_5 .

Достовірно знаючи, що в квартирі є цінні речі, які належать ОСОБА_5 , а саме побутова техніка, ОСОБА_3 , діючи з корисливих мотивів, повторно, під час дії воєнного стану на території України, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою повторного таємного викрадення майна, що належить ОСОБА_5 , скориставшись тим, що власника речей немає вдома, зайшов до кімнати та обрав для себе цінні речі, які стали предметом його протиправного посягання, що належить ОСОБА_5 , а саме телевізор марки «Samsung», вартістю 4600 грн та телевізор марки «Nomi», вартістю 1700 грн та розпорядилася ним на власний розсуд.

Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_3 таємно заволодів, майном, що належить ОСОБА_5 та завдав останньому матеріальної шкоди на загальну суму 6300 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, надав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Пояснив, що12 квітня 2023 року приблизно о 10 год він перебував за місцем своєї реєстрації. Там проживає його мама та сестра з дитиною та чоловіком. Знав, що у квартирі є цінні речі, які належать ОСОБА_5 , тому скориставшись тим, що його не було вдома, вирішив викрасти два телевізори марки «Samsung» та «Nomi». Вказані телевізори здав у ломбард, оскільки йому були потрібні гроші. Щиро розкається у вчиненому, просив суворо не карати.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Захисник ОСОБА_6 вважала, що немає підстав кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки воєнний стан діє на території всієї країни, але у м. Києві, як такі, воєнні дії не відбуваються. Крім того, просила застосувати до її підзахисного положення ст. 69 КК України.

Оцінюючи доводи захисника з приводу кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ст. 2, 11 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Частиною 4 статті 185 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 2117-IX від 03 березня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», котра дії з 07 березня 2022 року, визначено відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене у т.ч. в умовах воєнного стану.

У даному випадку, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє і по нині, зокрема на час вчинення дія обвинуваченим в цій справі.

Пояснювальна записка до проєкту Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» вказує, що змінами до Кримінального кодексу України пропонується доповнити склади злочинів, передбачені в статтях 185, 186, 187, 189, 191 КК України, кваліфікуючою ознакою - вчинення в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Наведене ґрунтується в т.ч. на тому, що в Україні триває запекла війна у зв`язку з нападом російської федерації. На превеликий жаль, нерідко такі обставини використовуються зловмисниками з метою фактично заволодіння майном шляхом проникнення до квартир, житлових будинків, офісів чи закладів торгівлі (згадуються, в якості прикладу, таких дій регіони Нетішин Хмельницької області, Лубни, Кременчук, Полтава, Охтирка Сумської області, Таврійськ Херсонської області, тобто міста всієї країни).

Суспільна небезпечність таких дій істотно підвищується в умовах воєнного або надзвичайного стану. Водночас ухвалення запропонованих законопроєктом змін сприятиме загальній превенції, тобто запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень цього виду та підвищенню ефективності засобів кримінально-правового реагування на такі прояви цивільних осіб.

Тим самим, відсутні ґрунтовні підстави, на противагу наведеним, уважати, що Закон № 2117-IX від 03 березня 2022 року звужує чинність норми ч. 4 ст. 185 КК України в його редакції територією активних бойових дій та/або окупованих територій, а не виходить з факту уведення воєнного стану та території, де мало місце діяння на дату вчинення.

Також судом зауважується, що кримінально-правова норма складається з трьох елементів: гіпотези, що визначає умови, за яких застосовується правова норма щодо забороненої поведінки особи; диспозиції, що закріплює таку правову норму; санкції, що встановлює покарання для осіб, які порушили цю правову норму, а тому при дослідженні питання щодо дії норми (закону) треба аналізувати її поелементно.

З урахуванням того, що, в даному випадку, диспозицію ч. 4 ст. 185 КК України не можна вважати бланкетною, оскільки вона не посилається на інші закони чи нормативні акти у визначенні заборонених діянь, а визначає їх у своєму тексті.

Відповідно до цього положення забороняється: «таємне викрадення чужого майна».

Власне ця заборона і є диспозицією ч. 4 ст. 185 КК України, яка супроводжується визначеними в цьому ж положенні санкціями.

Відсилка до «воєнного стану» міститься не в диспозиції цієї норми, а власне у формулюванні «умови», яка визначає, коли її диспозиція може бути застосована: «в умовах воєнного стану». Якщо «воєнний стан» введений - умова виконана, і діє диспозиція ч. 4 ст. 185 КК України.

Умови, що визначають застосування диспозиції норми, в теорії права відносять до гіпотези норми. Таким чином, слова у ч. 4 ст. 185 КК України «в умовах воєнного стану» визначають один із елементів гіпотези норми, який - поряд із загальними елементами умов настання кримінальної відповідальності, що містяться в Загальній частині Кримінального кодексу України, - визначає можливість застосування диспозиції і, відповідно, санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, 25 травня 2023 року Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу у кримінальній справі № 722/594/22т (провадження № 13-27кс23), згідно з якою повернула справу на розгляд колегії суддів. Відсутність підстав для прийняття справи до свого провадження мотивувала так:

7.1. Після доповнення Законом № 2117-IX статей 185-187, 189 та 191 КК кваліфікуючою ознакою «в умовах воєнного стану» суди першої та апеляційної інстанцій однаково підійшли до застосування таких норм матеріального права, формуючи у цьому контексті єдину правозастосовну практику.

7.2. Правову позицію щодо оцінки крадіжки, вчиненої в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 185 КК), відповідно до якої кваліфікуюча ознака «вчинення злочину в умовах воєнного стану» не є тотожним поняттям до обставин вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, висловив і Касаційний кримінальний суд, зокрема, в ухвалі від 17 січня 2023 року (справа № 404/3367/22, провадження № 51-207ск23). Позиція Касаційного кримінального суду є сталою, оскільки неодноразово переглядаючи судові рішення щодо осіб, засуджених за різні злочини з кваліфікуючою ознакою «вчинення злочину в умовах воєнного стану», Суд не ставив під сумнів правильність кваліфікації дій винних осіб за цією ознакою (ухвали від 23 листопада 2022 року у справі № 466/1973/22 та від 05 грудня 2022 року у справі № 175/965/22; постанова від 02 березня 2023 року у справі № 477/378/22). Інших правових позицій щодо цього питання суд касаційної інстанції не висловлював.

З огляду на наведене, та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК У країни, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, наявність судимості, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, думку прокурора, потерпілого, особу винуватого та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки перевиховання та виправлення ОСОБА_3 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Згідно вироку Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Зважаючи на те, що дане кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинив після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, тому остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначати за правилами, передбаченими ст. 71, 72 КК України, з урахуванням вироку Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року.

Також суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК Українита призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту взяття його під варту на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2023.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 залишити без змін.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: оригінальний чек на покупку телевізора «Samsung» UE55IU7100UXU та копія угоди про надання кредиту; квитанцію із ломбарду «Найкращий», яка запакована до спец пакету № KIV1109969; квитанцію із ломбарду «Найкращий», яка запакована до спец пакету № 7056431, що містяться в матеріалах кримінального провадження - залишити у матеріалах кримінального провадження;

телевізор «Samsung» UE55IU7100UXU чорного кольору, який передано під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_5 - залишити ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а саме: за проведення судово-товарознавчої експертизи № 2164/23 від 27.04.2023 у розмірі 240 грн 00 коп.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику, потерпілому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1