ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 587/850/22 Номер провадження 11-кп/814/2271/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 лютого 2022 року за №0000291, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого

28 квітня 2014 року Сумським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців, який 27 квітня 2015 року Сумським районним судом скасовано й направлено ОСОБА_8 для відбування покарання,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.2 ст.186 КК України - на 4 роки позбавлення волі;

ч.3 ст.185 КК України - на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 4 роки позбавлення волі, в строк якого зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 15 червня 2022 року.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо арештів майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за таких обставин.

Епізод №1.

06 лютого 2022 року приблизно о 17 годині 20 хвилин ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , діючи повторно, в присутності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відкрито викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон «Samsung Galaxi А01», вартістю 1 933 гривні.

Епізод №2.

10 лютого 2022 року приблизно о 15 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , де з літньої кухні таємно викрав належну ОСОБА_11 шліфувальну машинку «Дніпро-М GL - 160SE», вартістю 1 219 гривень.

Епізод №3.

У ніч із 07 на 08 лютого 2022 року ОСОБА_8 , діючи повторно, проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_1 , де із саморобного трактора таємно викрав належну ОСОБА_12 акумуляторну батарею «AMEGA», вартістю 1 499 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 травня 2023 року та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд при призначенні покарання не врахував: те, що він визнав вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, має: будівельні освіту й досвід роботи, неповнолітню дитину, яка потребує піклування, тяжке захворювання; факт повернення викраденого майна потерпілим; відсутність обставин, які би обтяжували його покарання.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за: ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна повторно; ч.3 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна повторно з проникненням у приміщення, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи обвинуваченого про призначення йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України позбавлені підстав.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.

Санкцією ч.2 ст.186 КК України (найбільш тяжкого кримінального правопорушення, за яке засуджено ОСОБА_8 ) передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, особу ОСОБА_8 , який судимий за вчинення аналогічного тяжкого злочину проти власності, не працює, має: неповнолітню дитину, хронічне захворювання, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, наявність обставин, які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, повернення майна потерпілим (унаслідок діяльності поліції, а не волевиявлення обвинуваченого, в якого поліцією було вилучено викрадене майно й затим повернуто потерпілим особам), та відсутність обставин, що його обтяжують.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, що не оспорюється й самим апелянтом.

З викладеного вище вбачається, що судом першої інстанції при обранні ОСОБА_8 заходу примусу належним чином враховано всі обставини справи щодо вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, в тому числі ті, на які наявне посилання в апеляційній скарзі.

Посилання ж ОСОБА_8 на його працевлаштування до затримання не знайшли свого підтвердження перевіркою матеріалів провадження. Не надано відомостей про це й стороною захисту в суді апеляційної інстанції. Навпаки, обвинувачений вів злочинний спосіб життя, оскільки після звільнень його від відбування покарання, як на підставі ст.75 КК України, так і ст.81 КК України, продовжив протиправну поведінку.

Доводи апелянта, які зводяться до обрання йому заходу примусу на підставі приписів ст.69 КК України, є неспроможними, оскільки підставою для застосування зазначеної норми кримінального закону є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а дані обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням особи винного, істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто зменшувати його ступінь суспільної небезпеки до такого рівня, який виходить за межі, типові для кримінальних правопорушень даного виду (окремого його різновиду).

Ці обставини чи сукупність обставин мають бути у причинному зв`язку з цілями кримінального правопорушення, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця.

Проте, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, повернення майна потерпілим (унаслідок діяльності поліції, а не волевиявлення обвинуваченого, в якого поліцією було вилучено викрадене майно й затим повернуто потерпілим особам), установлені судом першої інстанції, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який вперто не бажає ставати на шлях виправлення, істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених ним 3 епізодів злочинів проти власності після попереднього відбуття покарання в місцях позбавлення волі за вчинення аналогічного злочину, а тому є відсутніми підстави для обрання апелянту заходу примусу в розмірі, нижчому від найнижчої межі, встановленої у відповідній нормі кримінального закону.

Водночас на доводи ОСОБА_8 з приводу наявності в нього хронічних захворювань апеляційний суд констатує, що при встановленні захворювань, які перешкоджають виконанню покарання, за умови їх належного підтвердження, це може слугувати самостійною підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання відповідно до ст.84 КК України та складає самостійний предмет дослідження й оцінки суду.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання, яке є мінімальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 70 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - у той же строк з дня вручення йому її копії.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4