ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 646/1709 /23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/ 1273 /23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 07 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000975 за ч. 2 ст. 111 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , в задоволені клопотання захисника ОСОБА_8 - відмовлено.

ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" до 25 09 2023 року, включно, без визначення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченої ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченій запобіжний захід на більш м`який, у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою її реєстрації або визначити альтернативний запобіжний захід, у вигляді застави у мінімальному розмірі, визначеному КПК України.

Вважає, що на даний час вказані ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та обставини, які б давали підстави застосовувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, відсутні. На думку захисника, достатнім для обвинуваченої буде застосування запобіжного заходу у вигляді застави, з покладенням на неї обов`язків для забезпечення її виконання.

Захисник просить врахувати, що обвинувачена раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалася, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має сталий дохід у вигляді пенсії за інвалідністю, одружена, на її утриманні перебуває матір пенсіонерка. Процесуальна поведінка обвинуваченої, її бажання надавати пояснення, щоб довести свою невинуватість, свідчить про те, що вона жодним чином не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

На думку захисника, вказані обставини та характеризуючі дані, унеможливлюють настання зазначених в клопотанні ризиків, як наслідок продовження обраного їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не буде виправданим та призведе до порушення вимог КПК України.

Крім того, вважає, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження скоєння ОСОБА_7 інкримінованого їй злочину. А тому,з урахуванням обставин кримінального провадження та особи обвинуваченої., зокрема, наявності у неї міцних соціальних зв`язків, позитивних характеристик, відсутності судимостей, з урахуванням її доходу, можливо визначити заставу та встановити її мінімальний розмір, який буде достатнім і в повній мірі гарантуватиме виконання нею покладених на неї процесуальних обов`язків, в разі її внесення, а також, не буде завідомо надмірним для неї.

Захисник вважає, що лише тяжкість покарання, не може бути підставою для продовження цього запобіжного заходу та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вищевикладене, на думку захисника, свідчить про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та обрання обвинуваченій більш м`якого запобіжного заходу.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачена та її захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника та обвинуваченої на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Червонозаводському районному суді м. Харкова знаходиться обвинувальний акт по вищевказаному кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченої, посилаючись на те, що строк дії попередньої ухвали суду про продовження відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, на теперішній час залишаються підстави вважати, що обвинувачена може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, що свідчить про те, що заявлені ризики не зменшилися та існує неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечували проти задоволення заявленого прокурором клопотання. Захисником ОСОБА_8 в судовому засіданні заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу, з посиланням на недоведеність заявлених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не врахування стану здоров`я обвинуваченої, що вона є особою з інвалідністю ІІІ групи, має постійне місце проживання, що підтверджується письмовою заявою та задовільно характеризується, тому є підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 та відмовляючи захиснику в задоволенні клопотання про обрання обвинуваченій альтернативного запобіжного заходу, суд вважав, що з урахуванням встановлених під час обрання відносно обвинуваченої ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід продовжити.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченою переховуватися від суду, суд врахував відомості щодо особи обвинуваченої, а також те, що остання обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі або довічним позбавленням волі, на даний час встановлений за ухвалою суду строк тримання під вартою спливає. ОСОБА_7 раніше не судима, отримує пенсію по інвалідності 3 групи.

Суд вважав, що обвинувачена може переховування від суду, враховуючи, що санкція ч.2 ст.111 КК України передбачає сувору міру покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, та усвідомивши, яке покарання їй загрожує вона може переховуватися від суду або виїхати за кордон в умовах військового стану.

Також, суд вважав доведеним ризик незаконного впливу на свідків по кримінальному провадженню, які на даний час не допитані судом, та з якими обвинувачена знайома.

Враховуючи існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, а також враховуючи суспільну небезпеку кримінального правопорушення, стану здоров`я та віку обвинуваченої, суд вважав, що інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатні для запобігання ризикам, передбаченим п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, та є необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої на 60 днів.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.а..1,3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченою переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченій злочину, які свідчать про її підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, особа може вдатися до відповідних дій.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_7 вчинила особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад. під час дії воєнного стану, що, з урахуванням розміру покарання, яке їй може бути призначене, в разі визнання її винуватості, може свідчити про те, що обвинувачена, може переховуватись від суду.

Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченій, а саме того, що вона обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які передбачають державну безпеку, обороноздатність, незалежність держави, її конституційний лад..

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Твердження захисника про те, що обвинувачена раніше не судима, має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце реєстрації, а також те, що на її утриманні перебуває матір пенсійного віку, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ці обставини існували на час подій, які їй інкримінуються і вони не стали стримуючим фактором для обвинуваченої при вчиненні протиправних діянь. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризику, яким прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризик, який існував на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшився, а його доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченої та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченої.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 07 2023 року про продовження щодо обвинуваченої за ч.2 ст.111 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 25 09 2023 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4