ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/525/23
провадження № 1-кп/691/278/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черкаси, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , громадянки України, з вищою освітою, одруженої, не працюючої, раніше судимої:

- вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 20.08.2021, за ч. 1 ст. 185 до покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 грн.;

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , будучи засудженою вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 20.08.2021 (набрав законної сили 20.09.2021) до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., в порушення вимоги ч. 1 ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи її настання, будучи належним чином проінформованою та ознайомленою з вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 20.08.2021 та правилами відбування покарання у вигляді штрафу, достовірно знаючи про свій обов`язок у місячний строк сплатити штраф в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 грн., без поважних причин, умисно не сплатила у встановленому порядку штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину визнала повністю та пояснила, що не сплатила штраф, оскільки офіційно не працює, займається тимчасовими підробітками в лісництві та утримує дочку, віком 20 років, яка продовжує навчання, а тому не мала грошових коштів на сплату штрафу.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 повністю визнала свою вину в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, її свідчення відповідають суті обвинувачення, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, вважає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиція є добровільною, із розумінням позбавлення права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 , будучи засудженою, ухилилася від сплати штрафу, її дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 389 КК України.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 судом не встановлено.

Суд не враховує у якості пом`якшуючої обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що зазначено в обвинувальному акті та наголошував прокурор у судових дебатах, виходячи з наступного.

Відповідно до послідовної практики Верховного Суду, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У судових дебатах обвинувачена лише зазначила, що погоджується на умовний термін покарання, а в останньому слові повідомила, що їй нічого сказати, а тому така поведінка обвинуваченої не свідчить про її розкаювання в скоєному, оскільки вона не висловлювала щирого жалю та не осуджувала свою поведінку, а навпаки намагалася прикрити своє небажання виконати вирок суду про сплату штрафу тим, що має повнолітню дочку, якій необхідно платити за навчання. В той же час суд враховує, що сума штрафу є незначною - 850 грн., з часу набрання вироком суду законної сили минуло 1 рік і 9 місяців, протягом яких обвинувачена ухилялася від покарання та сплатила штраф лише після звернення прокурора до суду з обвинувальним актом за ч. 1 ст. 389 КК України. У той же час, протягом 1 року і 9 місяців обвинувачена знаходила кошти на прожиття і утримання своєї повнолітньої дочки, в тому числі в період канікул, однак штраф не сплатила навіть частково. Крім того, після направлення обвинувального акту до суду, обвинувачена відразу знайшла кошти та штраф сплатила, що також свідчить про те, що причиною невиконання вироку суду є небажання його виконати, а не відсутність коштів.

На переконання суду, сама лише добровільна сплата штрафу не свідчить про щире каяття, однак ця обставина враховується судом при призначенні покарання.

Активне сприяння розкриттю злочину означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Однак таких доказів ні стороною обвинувачення, ні самою обвинуваченою, суду не надано.

Саме на такі обставини звернув увагу Верховний Суд у своїй Постанові від 07.04.2021 № 263/15605/17.

Суд також враховує вимоги ч. 2 ст. 65 КК України, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винної, яка раніше судима, посередньо характеризується за місцем проживання, повністю визнала свою вину, після направлення обвинувального акту до суду сплатила штраф та вважає за можливе застосувати до неї мінімальне можливе покарання.

Санкція ч. 1 ст. 389 КК України передбачає покарання у вигляді виправних робіт або обмеження волі.

Виправні роботи до обвинуваченої застосувати не можливо, оскільки вона не має постійного місця роботи.

А тому щодо неї слід застосувати покарання у вигляді обмеження волі.

Разом із тим, суд не погоджується із прокурором, який просив застосувати до обвинуваченої вимоги ст. 75 КК України, оскільки визнання вини і сплата штрафу після направлення до суду обвинувального акту (тобто вже після викриття особи у вчиненні кримінального правопорушення), не тягне за собою автоматичного застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України.

При цьому доказування в такій категорії справ зводиться лише до того, щоб перевірити надходження коштів на виконання вироку суду, а тому визнання обвинуваченою своєї вини не є надзвичайною умовою, яка має велике значення при призначенні покарання.

Тому суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 необхідним і достатнім покаранням буде мінімально можливий термін покарання у вигляді обмеження волі.

Речові докази у справі та судові витрати відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 368-370, 374, ч. 2 ст. 373, ст. 395 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України і призначити їй покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

Вирок суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Городищенський районний суд, на протязі тридцяти днів, з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1