Справа №591/3812/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/395/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

власника майна - ОСОБА_7

представника власника майна - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2023 року, про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2023 року, на задоволення клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Сумській області, у кримінальному провадженні №0000125 від 25 січня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, було накладено арешт на виявлене та вилучене 19 травня 2023 року у ході проведення обшуку за місце проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме, ноутбук марки «НР» s/N 584037-251, яким користується ОСОБА_7 .

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2023 року, постановити нову ухвалу, якою у задоволені клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Сумській області про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні - відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що необхідність накладення арешту на вказане майно слідчий суддя обґрунтував лише тим, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів та може зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, з посиланням на те, що з`ясовуються обставини вимагання грошових коштів.

Проте, як вказує апелянт, факт вимагання не охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, а тому посилання суду першої інстанції на дану підставу є помилковим, і слідчим суддею взагалі не аргументовано, відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, правову підставу для арешту майна та можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні за ознаками злочину, у вчиненні якого підозрюється останній.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення, пояснення власника майна ОСОБА_7 та його представника - адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити вимоги поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора, яка щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечувала, вважала ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просила залишити її без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи клопотання про поновлення строку та апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, положенням ч.2 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при вирішенні поданого слідчим клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею вищезазначені вимоги було дотримано не в повному обсязі.

Так, з клопотання слідчого вбачається, що в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000125 від 25 січня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, було встановлено, що ОСОБА_7 у січні 2023 року, перебуваючи у м. Шостка Шосткинського району Сумської області (точне місце досудовим розслідуванням не встановлено), будучи проросійсько- налаштованою особою, підтримуючи агресивну політику російської федерації, використовуючи власну персональну сторінку (акаунт) соціальної мережі «Facebook» під назвою « ОСОБА_7 » за відповідним посиланням, що має відкритий доступ для всіх користувачів соціальної мережі «Facebook», поширив матеріали, у яких міститься заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії рф проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію рф проти України, розпочату у 2014 році, представників підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

При цьому, у клопотанні зазначено, що в рамках даного кримінального провадження, за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , 19 травня 2023 року було проведено санкціонований обшук, під час якого виявлено ноутбук марки «НР» s/N 584037-251, яким користується ОСОБА_7 та на якому здійснено вхід до соціальної мережі «Fасеbооk» із входом в акант « ОСОБА_7 », який постановою від 19 травня 2023 року було визнано речовим доказом та на який слідчий просив накласти арешт, з метою забезпечення збереження вказаного предмету.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення, з посиланням на те, що вказане майно відповідає критеріям речових доказів та може зберегти на собі сліди вчинення даного кримінального правопорушення, з врахуванням того, що з`ясовуються обставини вимагання грошових коштів.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитись не може та вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що факт вимагання не охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, а тому посилання слідчого судді на дану підставу для накладення арешту на майно у вказаному кримінальному провадженні є безпідставним.

За наявності вказаних обставин, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на вказане майно з посиланням на те, що воно може зберегти на собі сліди вчинення даного кримінального правопорушення, оскільки з`ясовуються обставини вимагання грошових коштів, не відповідає фактичним обставинам справи, що свідчить про прийняття рішення, яке визнати законним та обґрунтованим підстави відсутні, та що, відповідно до п.2 ч. 1.ст. 409 КПК України, є підставою для його скасування, на задоволення, в цій частині, вимог апеляційної скарги.

Після скасування ухвали слідчого судді, за наслідками апеляційного розгляду, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне постановити нову ухвалу про задоволення клопотання слідчого, з врахуванням того, що його доводами дійсно підтверджується те, що ноутбук марки «НР» s/N 584037-251, яким користується ОСОБА_7 , може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого, про що просить апелянт у поданій апеляційній скарзі, і в цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з врахуванням того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження може призвести до його втрати, знищення, спотворення, що у свою чергу вплине на повноту проведення досудового розслідування та не дасть змоги провести необхідні слідчі дії.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. ст.170,173,404,405,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2023 року, про накладення арешту на майно - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2023 року, якою було задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Сумській області, у кримінальному провадженні №0000125 від 25 січня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України - скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого - задовольнити.

Накласти арешт на майно у кримінальному провадженні №0000125 від 25 січня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, яке було вилучене 19 травня 2023 року у ході проведення обшуку за місце проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, ноутбук марки «НР» s/N 584037-251, яким користується ОСОБА_7 та на якому здійснено вхід до соціальної мережі «Fасеbооk» із входом в акант « ОСОБА_7 ».

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Сумській області ОСОБА_10 .

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4