Справа № 496/4432/22
Провадження № 1-кп/496/304/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт та додані до нього документи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000220 від 05.06.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Подільського району Одеської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець військової служби за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, який займає посаду санітарного інструктора роти оперативного призначення на бронеавтомобілі батальйону оперативного призначення, у військовій частині НОМЕР_1 у військовому звані «старший сержант»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 414 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), затвердженим Законом України від 12 серпня 2022 року № 2500-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Тобто на даний час на території України діє воєнний стан.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.04.2020 року №87 старшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду згідно з наказом начальника Південного Одеського ТрУ від 25.03.2020 року № 10 о/с фельдшером 1-го патрульного батальйону.

Відтак, з 21.04.2020 року, тобто з моменту зарахування до списків особового складу ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

25.05.2020 року згідно наказу №113 командира частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_4 було призначено на посаду фельдшера 3-го патрульного батальйону.

На підставі наказу № 215 від 12.10.2020 року старшого сержанта ОСОБА_4 було призначено на посаду санітарного інструктора 2-ї патрульної роти 3-го патрульного батальйону.

В подальшому, у відповідності до наказу №48 від 04.03.2021 року старшого сержанта ОСОБА_4 було призначено на посаду санітарно інструктора роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення.

Згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб сержантського та старшинського складу від 10.11.2021 року старший сержант ОСОБА_4 уклав строковий контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України.

Разом з цим, відповідно до наказу командира цієї ж частини від 13.05.2022 № 125 солдата строкової служби ОСОБА_5 призначено на посаду старшого кулеметника (бронеавтомобіля) 1-го відділення 3-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .

Являючись військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_4 відповідно до ст.ст. 9, 11, 13, 16, 20-22, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, повинен був знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, додержуватись вимог безпеки, вживати заходів до запобігання травматизму, виконувати обов`язки, які визначаються статутами Збройних Сил України, відповідними посібниками, положеннями та інструкціями, досконало володіти зброєю, неухильно виконувати правила безпеки під час її використання, не допускати протиправних дій самому та утримувати від скоєння таких дій інших військовослужбовців.

Водночас, під час несення служби старший сержант ОСОБА_4 відповідно до ст.ст. 195 - 197, 233, 235, 276 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, п. 3.3.1 Вимог безпеки під час проведення навчань і занять з бойової підготовки, розроблених відділом забезпечення підготовки Сухопутних військ управління бойової підготовки Сухопутних військ Збройних Сил України у 2006 році (надалі - Вимог), був зобов`язаний тримати зброю зарядженою, завжди готовою до застосування (при цьому патрон у патронник не досилати), перевідник вогню тримати на запобіжнику, якщо не передбачається негайного відкриття вогню та знімати із запобіжника лише перед заряджанням і стрільбою, а також не направляти зброю на людей, незалежно від того, заряджена вона чи ні.

В порушення вищезазначених вимог законодавства, старший сержант ОСОБА_4 грубо порушуючи правила поводження із зброєю, 05.06.2022 року близько 13:00 год. перебуваючи біля каналу на території, яка відведена для відпочинку, за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_3 за координатами ( НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ), в момент сидіння на лавці випустив з кобури табельну зброю пістолет системи Макарова (ПМ) серії НОМЕР_4 на землю, при цьому маючи досланий патрон в патронник пістолета, не тримаючи перевідник вогню на запобіжнику, а також направивши пістолет в бік солдата ОСОБА_5 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, в момент підіймання пістолета з землі випадково натиснув спусковий гачок та спричинив вогнепальне наскрізне поранення лівого стегна з ушкодженням м`язів старшому кулеметнику бронеавтомобіля 1-го відділення 3-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення солдату військовослужбовцю строкової служби ОСОБА_5 , яке відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло потерпілому тілесні ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 414 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України визнав повністю та суду пояснив, обставини справи як зазначено в обвинувальному акті. У скоєному щиро покаявся.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні участі не приймав. Подав до суду заяву, в якій просив провести судове засідання без його участі та призначити покарання на розсуд суду.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений, та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, оцінивши показання ОСОБА_4 в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину повністю і об`єктивно доведена та його дії суд кваліфікує за ч.1 ст. 414 КК України, як порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло потерпілому тілесні ушкодження.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно з ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При обранні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховує наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченням відповідно

до ст. 67 КК України, не встановлено.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин по справі, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, яка його обтяжує, ураховуючи також думку прокурора та потерпілого щодо виду і міри покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та дає підстави для призначення покарання у вигляді службового обмеження.

Отже, призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що при вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 414 КК України обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на вчинення інкримінованого йому злочину, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжує його покарання, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем служби, на психіатричному та наркологічному обліку не значиться, відповідно до довідки виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 12.05.2023 року за №128 встановлено, що ОСОБА_4 брав участь з 03.01.2019 року по 10.04.2019 року, з 11.08.2021 року по 11.11.2021 рік, в операції об`єднаних сил, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Також, суд враховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав намір ухилятися від відповідальності, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

Покарання у вигляді службового обмеження, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення мети покарання відповідно до ст. 50 КК України.

Питання про речові докази вирішується судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 9061, 20 грн. (4530,72 грн. та 4530,48 грн.), підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Враховуючи, що арештоване майно не підлягає конфіскації за вироком, суд вважає за можливе накладений арешт скасувати. Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, накладеного ухвалою суду - підлягають скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, ч.15 ст. 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 414 КК України та призначити йому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовця строком на 1 (один) рік, з відрахуванням в дохід держави із суми грошового забезпечення 10 (десяти) відсотків.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 09.06.2022 року по справі №947/10951/22 на: пістолет ПМ - серія НОМЕР_4 , магазин до вказаного пістолету та 7 набоїв, чоловічі камуфльовані штани зі слідами бурого кольору та чоловічі капці (в`єтнамки) чорно - голубого кольору, з плямами бурого кольору, яке було вилучено під час проведення огляду місця події - ділянки місцевості у полі на території Одеської області за координатами ( НОМЕР_2 , 30.3105823).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 9061 (дев`ять тисяч шістдесят одна) грн. 20 коп. на користь держави.

Речові докази: пістолет ПМ серії НОМЕР_4 , магазин до вказаної зброї та 4 набої до нього - вважати повернутими за належністю, відповідно до розписки; чоловічі камуфльовані штани зі слідами бурого кольору та чоловічі капці (в`єтнамки) чорно-голубого кольору, з плямами бурого кольору - повернути потерпілому.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Суддя ОСОБА_1