Справа № 338/1297/18
Провадження № 11-кп/4808/282/23
Категорія ч.2 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката - ОСОБА_9 , на вирок Рожнятівського районного суду від 13.03.2023 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нижнів Тлумацького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не працюючого, не одруженого, раніше судимого вироком Івано-Франківського міського суду за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч.ч.1, 4 ст.70 КК України із застосуванням ч.1 ст.72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком з покаранням, призначеним вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.01.2023 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховується з часу його затримання, тобто з 05 серпня 2018 року.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, не працюючого, не одруженого, раніше судимого вироком Івано-Франківського апеляційного суду за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Івано-Франківського апеляційного суду від 22.05.2019 року більш суворим за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з часу його затримання, тобто з 05 серпня 2018 року.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до закону.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:

05 серпня 2018 року близько 00.30 год. обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , розшукуючи знайомого ОСОБА_11 , зайшли в приміщення квартири ОСОБА_12 , що в АДРЕСА_3 . Під час перебування в приміщенні квартири, де окрім самої ОСОБА_12 також знаходився ОСОБА_13 , між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_13 з іншої сторони, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно, групою осіб, об`єднані єдиним злочинним умислом щодо заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно почали наносити численні цілеспрямовані удари руками і ногами по голові та тілу потерпілого.

В подальшому вивівши потерпілого ОСОБА_13 з приміщення квартири в двір будинку, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжили наносити йому численні удари руками і ногами по голові та тілу, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_13 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з синцем та крововиливом в м`які тканини голови в лобно-тім`яній ділянці зліва, крововиливами під тверду мозкову оболонку в лобно-тім`яно-скроневій ділянці зліва, під м`яку мозкову оболонку в тім`яно-скронево-потиличній ділянці зліва та в речовину головного мозку в ділянці середнього мозку, яка ускладнилась набряком м`якої мозкової оболонки, набряком та набуханням речовини головного мозку та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечним для життя в момент спричинення; закритої тупої травми носа з синцем в ділянці його кінчика та переломом кісток спинки носа, перелому коронкової частини 2-4 зубів на верхній щелепі справа, забійних ран на слизових оболонках обох губ та лівої щоки, синців в ділянках обох губ, в обох навколоочних ділянках та на передній поверхні живота зліва, саден в ділянках нижньої губи, правої гомілки та в лівій надплечовій ділянці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Тілесні ушкодження голови, а саме закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під мозкові оболонки та в речовину головного мозку, яка ускладнилась набряком м`якої мозкової оболонки, набряком та набуханням речовини головного мозку, які за ознакою небезпеки для життя є тяжкими тілесними ушкодженнями, що стали причиною смерті ОСОБА_13 05 серпня 2018 близько 06.50 год. у приймальному покої Солотвинської районної лікарні.

Не погоджуючись з вироком відносно обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок незаконним в результаті неповноти судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що вироком не встановлено мотиву заподіяння ОСОБА_7 умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 .

Судом при винесені вироку не було вирішено питання про недопустимість заяви ОСОБА_7 від 05.08.2018 року, чим було порушено норми ст.368 КПК України.

Показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 не підтвердили нанесення ОСОБА_7 ударів потерпілому.

Судом не належно встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_7 , який завдав потерпілому 2 удари долонею по обличчю орієнтовно опівночі 05.08.2018 року та смертю потерпілого, що сталась о 06.55 год.

Окрім іншого зазначає, що вирок винесено за відсутності потерпілого ОСОБА_18 .

Просить вирок скасувати та закрити провадження відносно ОСОБА_7 на підставі п.1 та 3 ч.1 ст.284 КПК України.

Також з вироком не погодився прокурор та подав апеляційну скаргу.

Перед судовими дебатами прокурор відмовився від апеляційної скарги. Учасники апеляційного розгляду просили закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та наполягали на її задоволенні.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заяву про відмову від апеляційної скарги прокурора слід задовольнити та закрити апеляційне провадження в цій частині.

Згідно ст.403 КПК України у разі відмови особи, яка подала апеляційну скаргу, від своїх вимог та вразі якщо немає заперечень учасників апеляційного розгляду проти закриття провадження у зв?язку з відмовою від апеляційної скарги, то суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Враховуючи наявність заяви прокурора про відмову від апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити заяву прокурора та закрити апеляційне провадження.

Що стосується апеляційної скарги захисника, апеляційний суд дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Доводи апелянта про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину спільно із ОСОБА_8 , а саме у заподіянніпотерпілому тілесних ушкоджень, які спричинили його смерть, суд першої інстанції виходив із сукупності безпосередньо досліджених доказів, які узгоджуються один з одним.

При цьому суд оцінив фактичні дані з таких джерел: з протоколу прийняття заяви ОСОБА_18 про вчинене кримінальне правопорушення від 05.08.2018 р. відносно його сина ОСОБА_13 ; з протоколу огляду місця події від 05.08.2018 р. з фототаблицею до нього; з лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_13 №296 від 05.08.2018 р. та довідки про причини смерті від 05.08.2018 р.; висновку судово-медичної експертизи № 296 від 12.10.2018 р.; висновку судово-гістологічної експертизи №927 від 05.10.2018 р.; акту судово-медичного дослідження №363 від 06.08.2018 р.; протоколу огляду місця події від 05.08.2018р., з фототаблицею до нього; письмовою заявою написаною ОСОБА_8 від 05.08.2018 р. про добровільне зізнання у вчиненні кримінального правопорушення, в якій він описав обставини вчинення кримінального правопорушення; заявою написаною ОСОБА_7 від 05.08.2018 р. про добровільне зізнання у вчиненні кримінального правопорушення, в якій ОСОБА_7 описав обставини скоєння кримінального правопорушення; протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 06.08.2018 р. та відеозапису до нього; протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 та відеозапису до нього від 22.10.2018 р., протоколом слідчого експерименту з ОСОБА_8 від 06.08.2018 р. та відеозапису до нього; висновків експертів.

Зазначені докази повністю спростовують апеляційні доводи сторони захисту, що ОСОБА_7 був разом із ОСОБА_8 під час вчинення злочину, проте удари потерпілому не наносив.

Відповідно до вимог ч.4 ст.95 КПК України, не можна обґрунтовувати судове рішення на показаннях ОСОБА_7 , які він давав на досудовому слідстві. Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано врахував той факт, що механізм та локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого відповідає фактичним даним з протоколів слідчих експериментів з підозрюваними та свідком ОСОБА_12 . Під час зазначених слідчих дій було встановлено обставини, які в подальшому підтвердились висновком судово-медичної експертизи №296 від 12.10.2018р.

Також, суд обґрунтовано врахував, що показання обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні, про заподіяння всього двох ударів потерпілому, суперечать як висновкам наведеної експертизи, так і сукупності інших доказів у справі. Серед таких доказів є фактичні дані з показань свідка ОСОБА_12 , яка була очевидцем події злочину та намагалася зупинити обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Допитана судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що вона бачила, як ОСОБА_21 в хаті бив ОСОБА_8 . Вона намагалася перешкодити побиттю ОСОБА_21 , проте ОСОБА_7 не впускав її до кімнати та наносив удари по ногах потерпілого. З їх розмов вона зрозуміла, що вони підозрювали його у викраденні DVD плеєра, що ОСОБА_21 заперечував. Через деякий час вони сказали ОСОБА_13 вийти на вулицю і там продовжили його бити. Це вона зрозуміла по звукам ударів.

Аналіз наведених доказів приводить апеляційний суд до переконання, що винуватість ОСОБА_19 у вчиненні злочину доведена сукупністю наведених доказів без урахування його показань на досудовому слідстві та заяви про зізнання у вчиненні злочину.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд спочатку виклав в мотивувальній частині всі досліджені докази, в тому числі і заяву ОСОБА_19 про визнання винуватості, а потім навів аналіз доказів, які враховує задля доведеності винуватості. Таким чином, зазначена у вироку заява ОСОБА_19 не була використана для прийняття обвинувального вироку.

Також не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про недоведеність мотиву вчинення кримінального правопорушення. Такі доводи спростовуються показаннями свідка ОСОБА_12 , що спочатку між ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 була розмова, де вони питали де подівся DVD плеєр. Після того як ОСОБА_21 сказав що не брав його, вони почали його бити.

Що стосується доводів про порушення вимог кримінального процесуального законодавства через розгляд кримінального провадження без допиту потерпілого ОСОБА_18 , вони не знайшли свого підтвердження та спростовуються заявою останнього, в якій він просить суд розглядати справу без нього через неможливість прибути за станом свого здоров`я.

Проаналізувавши наведені норми права на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Вирок Рожнятівського районного суду від 13.03.2023 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4