Справа № 460/3615/18
Провадження №1-кп/944/135/23
УХВАЛА

11.09.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Яворові матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000714 від 10.06.2018 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 - ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України,

та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Прилбичі Яворівського району Львівської області, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , фактично проживаючого в АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 - ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

10.06.2018, приблизно о 07 год. 35 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спільно із ОСОБА_5 , без попередньої змови групою осіб, знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_4 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із ОСОБА_8 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс декілька ударів ногою в область рук, грудної клітки та правої ноги, а ОСОБА_5 два удари кулаком в голову ОСОБА_8 , внаслідок чого спричинили останньому садно лівої навколоорбітальної ділянки, садно носа, синець на правому плечі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, вчиненому групою осіб без попередньої змови, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України.

28.08.2023 через канцелярію суду ОСОБА_4 подав заяву у якій просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст.49КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження відносно нього.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заяву про закриття кримінального провадження підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, не запересував проти стягнення з нього витрат на правову допомогу.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення заяви про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 підтримали заяву про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не явився, представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення заяви про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строків давності, водночас подав заяву про стягнення процесуальних витрат з ОСОБА_4 на правову допомогу у розмірі 12000,0 грн.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Згідно п.2 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Статею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності, підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності, обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; особа не ухилялася від досудового слідства або суду; особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 КК України строків не вчинила нового тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Відповідно до вимог ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України відноситься кримінального проступку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно невизнання особою вини не є перешкодою для звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

У ч.3 ст.4 КК України, зазначено, що часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).

Згідно із ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

Отже системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст.49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №192/3301/16-к від 25.02.2021.

З матеріалів провадження убачається, що кримінальне правопорушення, інкриміноване обвинуваченому, вчинене 10.06.2018. Таким чином, з часу його вчинення минуло понад п`ять років.

Враховуючи, що на час розгляду в суді кримінального провадження спливли строки давності, також відсутні відомості про зупинення строку притягнення до кримінальної відповідальності у цьому кримінальному провадженні, суд вважає, що є всі підстави звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 - ч. 1 ст. 125 КК України, закрити.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілим цивільний позов в частині позовних вимог до ОСОБА_4 необхідно залишити без розгляду, що за змістом ч.7 ст.128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Таким чином, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України, про що також зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року по справі № 598/1781/17.

Так, судом встановлено, що представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 просив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 12000,0 грн. Правову допомогу адвокат надавав на підставі договору №20-К про надання правової допомоги від 15.06.2018. Згідно з квитанції до прибуткового касового ордера №15 від 15.08.2018 ОСОБА_8 сплатив адвокату ОСОБА_7 кошти за послуги адвоката в розмірі 3000,0 грн. Також, за актом наданих послуг до договору, де зазначено детальний опис робіт, виконаних адвокатом, їх вартість становить 24000,0 грн. Відповідно до додаткової угоди до договору потерпілий передав адвокату 24000,0 грн, враховуючи 3000,0 грн згідно до прибуткового касового ордера №15 від 15.08.2018.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_4 на користь потерпілого витрат на правову допомогу у підтвердженому розмірі 12000,0 грн.

Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284, 286, 288, 314 КПК України, суд,

ухвалив:

заяву обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 - ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі вимог ч.1 ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000714 від 10.06.2018 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 - ч. 1 ст. 125 КК України - закрити.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в частині позовних вимог до ОСОБА_4 - залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_8 , що він має право звернутися з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_5 , 12000 (дванадцять тисяч) грн понесених процесуальних витрат на правову допомогу.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1