ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 613/527/22 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1003/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Валки Харківської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 20 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Золочів Харківської області, українка, громадянка України, з професійно-технічна освітою, розлучена, не працююча, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 19 квітня 2016 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 27 березня 2017 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- 07 жовтня 2020 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 395 КК України до 2 місяців арешту;

засуджена за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, останнього разу 27 березня 2017 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць на шлях виправлення та перевиховання не стала та вчинила новий умисний корисливий злочин при наступних обставинах:

Так, ОСОБА_7 , 01 червня 2022 близько 16.00 год., в період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим», строк якого продовжено з 25 травня 2022 року на 90 днів відповідно до Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», перебуваючи біля домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_8 , який в цей час спав у автомобілі поряд із подвір`ям зазначеного домоволодіння, розуміючи, що у житловому будинку на території домоволодіння не має сторонніх осіб та у ньому може знаходитись майно, шо становить матеріальну цінність, діючи повторно, маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням у житло, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, без дозволу ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку пройшла на територію приватного домоволодіння розташованого за вищевказаною адресою, де шляхом відчинення вхідних дверей житлового будинку, проникла до його приміщення.

Далі, ОСОБА_7 продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у приміщенні вітальні житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , скоїла крадіжку майна, що належить ОСОБА_8 , а саме: з комоду викрала зарядний пристрій для автомобільного акумулятора «FOXSUR FBC1205D» вартістю 593,40 грн. та з шафи викрала два двоспальних комплекти постільної білизни торгової марки «Narnia» кольору «Темна ніч» загальною вартістю 738,00 грн., після чого ОСОБА_7 покинула будинок з викраденим майном та розпорядилася ним на власний розсуд, чим спричинила потерпілому майнову шкоду на загальну суму 1331,40 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та застосувати до неї ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Свої апеляційні вимоги обвинувачена мотивує, тим, що судом першої інстанції не приділено належної уваги вищезазначеним нормам і при призначенні їй покарання не враховано дані, що характеризують її особу, а саме той факт, що остання має на утриманні похилого віку матір, ОСОБА_9 , 1956р.н., яка потребує сторонньої допомоги і додаткову увагу через свій вік. Також суд першої інстанції не взяв до уваги стан здоров`я обвинуваченої, що вона має захворювання печінки, хворіє на хронічний холецистит, хронічний панкератит, хронічний пієлонефрит. Вказує на те, що бере участь у суспільно корисній діяльності.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої, яка просила задовольнити її апеляційну скаргу, прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно зі ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченої, котра раніше неодноразово судима, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, піклується про матір похилого віку, позицію потерпілого, котрий при призначенні покарання покладався на розсуд суду, відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та обставину, яка обтяжує покарання, рецидив злочину.

Водночас, врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі, яке передбачено санкцією ч. 4 ст. 185 КК.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 в апеляційній скарзі щодо можливості звільнення її від відбування покарання, застосувавши до неї положення ст. ст. 75 КК України є безпідставними та не спростовують висновків су дуду стосовно необхідності реального відбування нею покарання.

Так згідно з приписами ст. 75 КК (в редакції Закону України № 1576-IX

від 29 червня 2021 року), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання та вирішенні питання про звільнення від його відбування з випробуванням на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження

в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Разом із тим, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, а також вирішення питання про те, чи повинен обвинувачений його відбувати (п. 6 ч. 1 ст. 368 КПК), слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині.

При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання, а також рішення щодо можливого звільнення від його відбування з випробуванням.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 судом встановлено, що вона будучи раніше судимою за умисні корисливі кримінальні правопорушення, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, знову повторно скоїла умисне корисливе кримінальне правопорушення.

Зазначене, на думку колегії суддів свідчить про стійку антисоціальну та кримінальну спрямованість обвинуваченої.

Також, з матеріалів провадження вбачається що до ОСОБА_7 вже застосовувався інститут звільнення від відбування покарання, однак це не привело до позитивних змін в її особистості й не створило в неї готовності до самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, оскільки вона знову скоїла тяжке корисливе кримінальне правопорушення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 15.06.2023 року задоволено касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Також у цій постанові було надано вказівку про те, що при новому розгляді за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення ОСОБА_7 і за відсутності інших обставин, які можуть вплинути на вирішення питання, пов`язаного із застосуванням положень ст. 75 КК, застосування до неї інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням слід уважати необґрунтованим.

Оскільки під час нового апеляційного розгляду обсяг обвинувачення ОСОБА_7 не оспорювався в апеляційній скарзі та не змінювався судом апеляційної інстанції, а інших обставин, які могли вплинути на вирішення питання, пов`язаного із застосуванням положень ст. 75 КК встановлено не було, колегія суддів, виконуючи вказівки суду касаційної інстанції констатує, що застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання є недоцільним.

За таких обставин вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 20 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з для отримання копії судового рішення.

Головуючий Судді