В И Р О К

Іменем України

15 червня 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорки ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000006 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 25.08.2020 Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, яке відбув 03.03.2021,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Двадцять восьмого грудня 2022 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 11 години ОСОБА_4 перебував у м. Житомирі, де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна з приміщення КНП «Житомирська обласна дитяча клінічна лікарня» Житомирської обласної ради, яке знаходиться за адресою: с. Станишівка, вул. Сквирське шосе, 6, Житомирського району та області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, маючи мету на незаконне збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, цього ж дня близько 12 години ОСОБА_4 прослідував до ігрової кімнати відділення травматології зазначеної лікарні, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «Tecno Spark» моделі «КЕ5», вартістю 3021 грн 67 коп., який належить ОСОБА_6 .

Надалі ОСОБА_4 з місця вчинення злочину втік та розпорядився викраденим телефоном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоди на вказану суму.

Крім того, у цей же день близько 14 години у ОСОБА_4 , який знаходився у м. Житомирі на вул. Київській неподалік Житнього ринку, виник злочинний умисел спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , шляхом обману.

З метою реалізації свого злочинного умислу, обвинувачений з викраденого мобільного телефону зателефонував потерпілому ОСОБА_7 та повідомив про можливість повернення телефону за умови сплати йому винагороди у сумі 1000 грн шляхом їх переведення на особовий рахунок сім-карти «Київстар», що знаходилась у вказаному мобільному телефоні. При цьому ОСОБА_4 не мав наміру повертати цей телефон.

ОСОБА_7 , будучи введеним в оману, 28 грудня 2022 року о 14 годині 06 хвилин перерахував 1000 грн на особовий рахунок сім-карти «Київстар», що знаходилась викраденому мобільному телефоні. В подальшому ОСОБА_4 повторно, шляхом обману заволодів та розпорядився згаданими грошима на свій власний розсуд, а саме перевів їх у готівку шляхом поповнення рахунків сім-карт інших абонентів «Київстар» на вказану суму, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 1000 грн.

Окрім цього, того ж 28 грудня 2022 року близько 15 години ОСОБА_4 , з метою повторного заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 шляхом обману, повідомив останньому неправду, що вказані вище 1000 грн. нібито не надійшли на особовий рахунок сім-карти ОСОБА_6 , а тому надіслав з викраденого смартфону на смартфон ОСОБА_7 завідомо неправдиве повідомлення про повернення викраденого ним мобільного телефону за умови сплати йому винагороди у сумі 1000 грн, шляхом їх переведення на банківську карту «Монобанк», мобільний додаток якої був встановлений на викраденому смартфоні та до якого обвинувачений мав вільний доступ. При цьому ОСОБА_4 не мав наміру повертати викрадений телефон.

ОСОБА_7 , будучи введеним в оману та сподіваючись на повернення ОСОБА_4 викраденого смартфону, цього ж дня о 15 годині 06 хвилин перерахував 1000 грн на банківську карту «Монобанк», якими обвинувачений повторно заволодів шляхом обману та розпорядився на свій власний розсуд, а саме перевів на свою банківську картку, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 1000 грн, а всього на загальну суму 2000 грн.

Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, а також за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні згаданих злочинів визнав повністю, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював та надав показання про те, що на мобільний телефон, який він викрав у потерпілої, зателефонував її чоловік, якому він повідомив, що поверне телефон після того як потерпілий поповнить рахунок сім-карти, яка у ньому знаходиться на 1000 грн. Після того як на сім-карту надійшли кошти з метою їх переведення у готівку, користуючись відсутністю пароля на телефоні, він перекидав грошові кошти із сім-карти на телефон перехожим громадянам поблизу «Житнього ринку», які йому за це надавали готівку. Після цього він зателефонував на мобільний номер до потерпілого ОСОБА_8 та повідомив, що йому не прийшли кошти на сім-карту, однак він поверне телефон якщо потерпілий поповнить банківську карту «Монобанк» ОСОБА_6 на 1000 грн, мобільний додаток якої був встановлений на цьому телефоні. Використовуючи пароль для входу в додаток, який йому повідомила потерпіла, він переказав 1000 грн на свою банківську карту, а телефон продав перепродувачу ґаджетів.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів іншими учасниками судового засідання також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим стороною захисту, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому ОСОБА_4 та іншим учасникам процесу судом роз`яснено, що в даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_4 відповідає пред`явленому обвинуваченню, а тому кваліфікує його дії:

- за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану;

- за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, де крадіжка майна є тяжким злочином, а шахрайство відноситься до нетяжкого злочину, але від яких тяжких наслідків не настало, оскільки викрадений телефон був повернутий потерпілій шляхом його вилучення, особу обвинуваченого, який має молодий вік, позитивно характеризується за місцем проживання, водночас раніше неодноразово був засуджений за вчинення низки крадіжок за які відбував реальні покарання, однак відповідних висновків для себе не зробив та вчинив нові умисні майнові злочини.

Також суд враховує обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого є визнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованих злочинів, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Суд не погоджується з доводами прокурорки, яка при призначенні покарання ОСОБА_4 просила врахувати обставину, що пом`якшує йому покарання, як часткове добровільне відшкодування обвинуваченим завданої шкоди, оскільки мобільний телефон було вилучено органом досудового розслідування в іншої особи та повернуто потерпілій.

Обставиною, яка обтяжує покарання є рецидив злочину.

Не залишає суд поза увагою правову позицію прокурорки, щодо не можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та думку потерпілих, які наполягали на суворості покарання.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі, яке він має відбути реально та яке, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Водночас, суд не погоджується з доводами сторони захисту про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки як убачається з викладеного вище останній неодноразово засуджувався за вчинення крадіжок до реальної міри покарання, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не ставав, а навпаки продовжував вчиняти злочини та, як убачається з його пояснень, він не мав наміру повертати потерпілій телефон, а продав його за гроші іншій особі, тобто мав намір задовольнити свої корисливі бажання. Не заслуговують на увагу доводи захисника щодо визнання пом`якшуючою обставиною вчинення обвинуваченим вказаних злочинів з метою отримання коштів на лікування сестри. Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про неможливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції його від суспільства та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі.

Окрім того, при призначення покарання суд не бере до уваги вирок Богунського районного суду м. Житомира, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, оскільки він на момент винесення даного вироку не набрав законної сили.

За правилами ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави витрат на залучення експертів.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Клопотання сторони обвинувачення про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не підлягає задоволенню, оскільки прокуроркою, окрім тяжкості покарання, не доведено наявність ризиків, передбачених ст.ст. 177-178 КПК України. Враховуючи особу обвинуваченого, його поведінку під час досудового розслідування та судового розгляду, а також, що на даний час на території України діє воєнний стан, суд не вбачає підстав для обрання останньому запобіжного заходу.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі;

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з дня приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 755 (сімсот п`ятдесят пять) грн 12 коп. витрат на залучення експертів.

Арешт, накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10.01.2023 на мобільний телефон марки «Tecno Spark» моделі «КЕ5», скасувати та повернути потерпілій ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Потерпілим, які не були присутніми у судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1