Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2414/23
Провадження №: 1-кп/332/255/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя об`єднане кримінальне провадження за № 0000002 від 09 січня 2023 року та за № 0000104 від 23 травня 2022 рокустосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Запоріжжя, громадянина України, військовослужбовця за мобілізацією солдата військової частини НОМЕР_1 , перебуває на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 11.08.2022 Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України,

встановив:

Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 06 березня 2022 року за № 7 солдата ОСОБА_4 з 06 березня 2022 року зараховано в списки особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення. Під час проходження служби в військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обіймав посаду стрільця стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти.

Відповідно до Указу Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 5 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 3, 9, 11, 16, 58, 59, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_4 , 21 квітня 2022 року, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, без поважних причин, самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 на території (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) району Запорізької області, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 (місця служби) до 25 травня 2022 року, а саме до моменту повернення в розташування військової частини (місця служби).

Таким чином, 21 квітня 2022 року солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 на території (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) району Запорізької області та до 25 травня 2022 року обов`язки військової служби не виконував, до місця несення військової служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця несення військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління не здійснив, за наявності і реальної можливості для цього.

В подальшому, 25 травня 2022 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 на території (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) району Дніпропетровської області і приступив до виконання службових обов`язків, тим самим солдат ОСОБА_4 закінчив вчинення кримінального правопорушення.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану військовослужбовцем.

Крім того, наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 06 березня 2022 року за № 7 солдата ОСОБА_4 з 06 березня 2022 року зараховано в списки особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення. Під час проходження служби в військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обіймав посаду номера обслуги зенітного артилерійського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому воєнний стан продовжено та діє до цього часу.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 3, 9, 11, 16, 58, 59, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

22.12.2022 солдату ОСОБА_4 у зв`язку із необхідністю прийняття участі у судовому засіданні в Орджонікідзевському районному суді м.Запоріжжя була надана короткочасна відпустка, в зв`язку з чим солдат ОСОБА_4 повинен був повернутися з відпустки до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 (місця служби) на околиці села (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Гуляйпільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області одразу після судового засідання 22 грудня 2022 року.

Однак солдат ОСОБА_4 , 22 грудня 2022 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, будучи зобов`язаним з`явитися на службу, не з`явився до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 на околиці села (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 (місця служби) до 13 лютого 2023 року, а саме до моменту звернення до КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР.

Крім того, військово-лікарською комісією 27.02.2023 солдату ОСОБА_4 надана відпустка за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів, в зв`язку з чим солдат ОСОБА_4 повинен був повернутися з відпустки до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 (місця служби) на околиці села (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Гуляйпільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області 30 березня 2023 року.

Однак, солдат ОСОБА_4 , 30 березня 2023 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, будучи зобов`язаним з`явитися на службу, не з`явився до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 на околиці села (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 (місця служби) до 24 квітня 2023 року, а саме до моменту прибуття в Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі.

Таким чином, в період часу з 22 грудня 2022 року по 13 лютого 2023 року та в період часу з 30.03.2023 по 24 квітня 2023 року номер обслуги зенітного артилерійського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки ВЧ НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перебуваючи в умовах воєнного стану, діючи умисно з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, не з`явився вчасно без поважних причин до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 (місця служби) на околиці села (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) АДРЕСА_2 , обов`язки військової служби не виконував, до місця несення військової служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця несення військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління не здійснив, за наявності реальної можливості для цього.

В подальшому, 24 квітня 2023 року солдат ОСОБА_4 за викликом прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України, як нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно без поважних причин на службу, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, та погодився із усіма обставинами вчинення кримінальних правопорушень, вказаними у висунутому обвинуваченні, оскільки як військовослужбовець в умовах воєнного стану самовільно залишив військову частину та у подальшому протягом тривалих проміжків часу, зазначених в обвинуваченні, а саме, в період часу з 21 квітня 2022 по 25 травня 2022 року, в період часу з 22 грудня 2022 року по 13 лютого 2023 року та в період часу з 30.03.2023 по 24 квітня 2023 року, не з`явився для проходження служби у військову частину, розкаявся і висловив жаль з приводу вчиненого, обіцяв виправитися, просив суворо не карати.

Обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження правильно зрозумілі суть обвинувачення та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів.

Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, має негативну характеристику з місця проходження військової служби, відповідно до довідки ВЛК 13.02.2023 переніс операцію та має захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, відповідно до медичної характеристики практично здоровий; під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, у 2022 неодноразово був оглянутий лікарем-наркологом, востаннє 28.06.2022, має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, вживання зі шкідливими наслідками; за період з 01.04.2022 по 16.12.2022 чотири рази притягувався до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Обставинами, які пом`якшують покарання, згідно зі ст.66 КК України, за першим епізодом, суд вважає те, що обвинувачений з`явився із зізнанням, визнав свою провину повністю, розкаявся у вчиненому, що було висловлено у критичному ставленні до своєї протиправної поведінки, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

За другим епізодом обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Судом враховано те, що ОСОБА_4 за об`єднаним кримінальним провадженням повністю визнав свою провини у вчинені злочинів, висловив щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед виразилося в готовності нести покарання, оскільки як такого відшкодування шкоди ним не могло бути застосовано через її відсутність. Суд вважає, що з боку обвинуваченого його щире каяття не мало ознак формальної вказівки на визнання своєї вини, а демонструвало відповідне ставлення його до скоєного, що передбачало належну критичну оцінку винним протиправної поведінки, її осуд з погодженням щодо невідворотності покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченомувідповідно до ст.67 КК України,за першим епізодом судом не встановлені; за другим епізодом є рецидив злочинів.

Згідно з ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України, відносно ОСОБА_4 , судом не встановлено, виходячи з наступного.

Оскільки покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим засудженим так і іншими особами, застосування ст.75 КК України при визначені покарання за вчинення злочинів вказаної категорії у нинішніх умовах є неприпустимим.

Так, відповідно до п.246 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці, яким за вироком суду призначено покарання, не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі (крім військовослужбовців, притягнутих до кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової частини або місця служби чи за дезертирство із Збройних Сил України), та ті, яких звільнено від відбування покарання з випробуванням, можуть бути залишені на військовій службі за рішенням командирів (начальників), яким надано право звільнення таких осіб з військової служби, на підставі клопотання командира (начальника) військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу, в порядку, визначеному цим Положенням.

Тобто, звільнення осіб від відбування покарання з випробуванням фактично призводить до досягнення мети вчинених кримінальних правопорушень вказаної категорії, а саме остаточне ухилення від несення обов`язків військової служби, та спонукає (сприяє) вчиненню аналогічних злочинів іншими особами, оскільки останні після набрання вироком законної сили, підлягають звільненню з військової служби.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби, під час дій військового стану (збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України) нівелює визначену статтями 50, 65 КК України мету призначення покарання та може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства в цілому та держави.

Суд переконаний в тому, що застосування до військовослужбовців інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з ухиленням від військової служби в умовах воєнного стану, не сприяє підтриманню належної боєздатності та рівня військової дисципліни Збройних сил України, попередженню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими військовослужбовцями.

Крім того, ОСОБА_4 раніше засуджений вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2022 року за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

У постанові від 08 лютого 2021 року у справі № 390/235/19 (провадження № 51-2177кмо20), об`єднана палата Верховного Суду зробила виключення із сформульованого нею ж раніше загального алгоритму призначення покарання за ч.4 ст.70 КК. Зауваживши, що викладений у справі № 511/37/16-к висновок не охоплює випадки, коли як до постановлення вироку, так і після цього особа вчинила кілька кримінальних правопорушень, які передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, тобто має місце «розірвана» засудженням повторність кримінальних правопорушень.

У результаті об`єднана палата зробила висновок про те, що якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч.1 ст.32 КК, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька - після його ухвалення, то спеціальні правила ч.4 ст.70 КК не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК за сукупністю вироків.

З урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого, позиції прокурора, суд призначає покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.5 ст.407 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2022 року, оскільки вважає, що виправлення обвинуваченого, а також попередження можливості вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства.

Відповідно до ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2023 року, до обвинуваченого ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, який обчислюється з моменту його фактичного затримання, а саме з 15 години 00 хвилин 05 травня 2023 року.

Ухвалами Заводського районного суду м.Запоріжжя зазначений запобіжний захід не змінювався та був продовжений до 12 жовтня 2023 року включно.

Враховуючи, що призначається покарання у вигляді реального позбавлення волі, з метою забезпечення виконання вироку на підставі п.2 ч.4 ст.374 КПК України, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів з дня ухвалення вироку, залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,оскільки в матеріалах кримінального провадження не міститься даних, які б свідчили про відсутність або зміну ризиків, що виправдовують обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу, та на переконання суду, такий запобіжний захід до набрання вироком законної сили є необхідними для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фізичного затримання, тобто з 05 травня 2023 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КПК України, зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 05 травня 2023 року по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази, судові витрати, у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349,366-371,373-376 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до даного вироку невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2022 року, ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КПК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 05 травня 2023 року по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1