Справа № 344/6315/23
Провадження № 11-сс/4808/140/23
Категорія ст.303 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

скаржника ОСОБА_7 ,

розглянувши апеляційну скаргу скаржника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 20.04.2023 року про бездіяльність посадових відділу поліції,

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність відділу поліції, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та зобов`язання вчинити дії за його скаргою про введення в оману слідчого судді ОСОБА_8 в судовому засіданні слідчим поліції ОСОБА_9 .

Слідчий суддя мотивував ухвалу тим, що реалізувати процесуальні права та здійснювати процесуальну діяльність як скаржник так і правоохоронний орган повинні саме на підставі, у спосіб та у порядку, що визначені процесуальним законом, а не на основі створення ситуацій конфлікту інтересів працівника правоохоронного органу з його службовою діяльністю. Також скаржником не доведено обставину ухвалення Верховним Судом рішення про внесення відомостей в ЄРДР саме правоохоронним органом щодо цього ж правоохоронного органу чи його службових і посадових осіб, до компетенції яких належить внесення відомостей в ЄРДР, а також про можливість порушення таким працівником ст. 216 ч. 7 КПК України, одночасно із порушенням антикорупційного законодавства, за змістом якого передбачено обов`язок із уникнення реального чи потенційного конфлікту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 оспорює законність й обґрунтованість ухвали слідчого судді, вважає, що вона є незаконною та необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. За твердженнями апелянта, він був свідком факту, як в судовому засіданні, представник поліції ОСОБА_10 давав неправдиві свідченні і вводив суддю в оману. Зазначає, що під час судового засідання, слідчий суддя порушив процедуру роз`яснення йому його прав. Вважає, що ухвала слідчого судді прийнята без дослідження всіх обставин та без належного обгрунтування і є помилковою. Просить ухвалу слідчого судді скасувати.

Заслухавши доповідь судді, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга апелянта не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Оскаржена ухвала слідчого судді цим вимогам закону відповідає, не встановлено правових підстав для її скасування.

Апеляційні доводи апелянта не дають правових підстав для їх задоволення.

Обгрунтованим є висновок слідчого судді про те, що не всі повідомлення заявників підлягають обов`язковій реєстрації в ЄРДР як повідомлення про злочин. Із змісту ст. 214 КПК України, що підтверджується практикою Верховного Суду, слідує, що такій реєстрації підлягають лише ті повідомлення, в яких є достатні дані й відомості про можливо вчинене кримінальне правопорушення.

Заява ОСОБА_7 не містить таких даних й відомостей в розумінні ст. 214 КПК України, тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні його скарги.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено. Вказана ухвала відповідає положенням ст.ст. 306, 307 КПК України, які регулюють порядок розгляду такої категорії справ.

Зміст скарги ОСОБА_7 до органу поліції не відповідає диспозиції ст. 384 ч.2 ККУ, згідно якої завідомо неправдиві показання особа має давати органу, який проводить досудове розслідування. Таких правових обставин у цьому провадженні немає. Слідчий суддя не проводить досудове розслідування. Крім того, слідчий поліції не входить в коло суб`єктів цього кримінального правопорушення. В скарзі немає посилання на обов`язкову ознаку диспозиції вказаної норми ККУ - на завідому неправдивість показань такої особи.

Колегія суддів визнає обґрунтованою позицію слідчого судді в тій частині, що скарги на протиправні дії працівників поліції мають направлятись не до органу поліції, як це виконано скаржником ОСОБА_7 , а до органу ДБР, який згідно положень КПК України уповноважений вирішувати всі процесуальні питання досудового розслідування справ щодо працівників поліції.

З диспозиції ст. 384 ККУ слідує, що завідому неправдивість показань особи має своїм процесуальним рішенням підтверджувати слідчий суддя, чого у цій справі не було. Як з`ясував слідчий суддя, заява скаржника передана органом поліції до Територіального управління ДБР у м. Львів за процесуальною належністю, що визначена КПК України. Ця обставина підтверджує, що не відбулось істотного порушення прав ОСОБА_7 щодо його можливості повідомляти про правопорушення. Його повідомлення має бути розглянуто компетентним органом і з приводу цього має бути постановлено відповідне процесуальне рішення.

Всі наведені апелянтом апеляційні доводи, які є аналогічними змісту його скарги, не спростовують вказаного висновку слідчого судді про необґрунтованість скарги ОСОБА_7 , оскільки всі вони спростовуються наведеними в ухвалі слідчого судді доводами й мотивами, які не викликають в апеляційного суду сумнівів.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги апелянта.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу скаржника ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 20.04.2023 року за його скаргою - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4