Справа №592/7432/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/787/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

Іменем України

"14" серпня 2023 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/7432/21 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2022, за яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Борисоглєбське Борисоглєбського району Ярославської області рф, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима

визнана винної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Черепки Овруцького району Житомирської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає: АДРЕСА_3 , раніше судимий

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

установила:

В поданих апеляційних скаргах:

- прокурор ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 вважати засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді одного року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК до двох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_13 покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Зарічного районного суду м. Суми від 27.09.2022 у виді арешту строком на чотири місяці, більш суворим призначеним даним вироком, призначити ОСОБА_13 покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК, до покарання призначеного за даним вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білопільського р районного суду Сумської області від 03.06.2021 у виді 19 днів арешту та остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у виді двох років шести місяців дев`ятнадцяти днів позбавлення волі. На підставі ст. 72 КК, зарахувати у строк покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_13 з 04.11.2021 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1802,01 грн, з ОСОБА_14 на користь держав процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 1115,53 грн. В іншій частині вирок суду залишити без змін. При призначенні ОСОБА_13 покарання суд першої інстанції безпідставно застосував положення ч. 4 ст. 70 КК і не врахував, що попереднім вироком Білопільського районного суду Сумської області від 03.06.2021 ОСОБА_13 засуджений за вчинення аналогічного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, що не утворює підстав для призначення покарання за сукупністю злочинів з цим вироком та не застосував положення ч. 1 ст. 71 КК, оскільки кримінальні правопорушення за епізодами від 04.06.2021, 27.06.2021 та 28.06.2021 вчинені обвинуваченим після постановлення вироку Білопільського районного суду Сумської області від 03.06.2021, невідбута частина покарання за яким на дату ухвалення вироку становила 19 днів з огляду на те, що в межах даного кримінального провадження ухвалою суду від 04.11.2021 відносно ОСОБА_13 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Також вважає необгрунтованим висновок суду в частині стягнення витрат на залучення експерта з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у рівних частинах, зважаючи на те, що у даному кримінальному провадженні об`єднано декілька кримінальних проваджень за вчиненими останніми кримінальних правопорушень як кожним окремо, так і за попередньою змовою групою осіб;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду відносно ОСОБА_13 змінити, пом`якшити призначене покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 і ч. 2 ст. 185 КК і визначити його у виді обмеження волі або обмежитися фактично відбутим покаранням, оскільки кримінальні правопорушення є нетяжкими, обвинувачений свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, частково відшкодував заподіяну шкоду, має на утриманні матір, яка проживає в зоні бойових дій;

- обвинувачений ОСОБА_15 просить змінити вирок суду і призначити йому покарання у виді обмеження волі, оскільки свою вину він визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2022 ОСОБА_14 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК і їй призначене покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком на один рік; за ч. 2 ст. 185 КК у виді двох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_14 призначене покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, за вчинення яких ОСОБА_14 визнана винуватою оскаржуваним вироком суду та вироком Білопільського районного суду Сумської області від 01.12.2021, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді двох років позбавлення волі.

ОСОБА_13 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК і йому призначене покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком на один рік; за ч. 2 ст. 185 КК у виді двох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки шість місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, за вчинення яких ОСОБА_13 визнаний винуватим оскаржуваним вироком та вироком Білопільського районного суду Сумської області від 03.06.2021, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене ОСОБА_13 покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, за вчинення яких ОСОБА_13 визнаний винуватим оскаржуваним вироком суду та вироком Зарічного районного суду м. Суми від 27.09.2022, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 2917,54 грн, тобто по 1458,77 грн з кожного, пов`язані із залученням у кримінальне провадження експерта, а з ОСОБА_14 на користь ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду в розмірі 1199 грн.

Згідно вироку, 22.05.2021 близько 06 год. 16 хв. ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , перебуваючи в приміщенні магазину Продукти-641 ТОВ «АТБ-Маркет» в м. Суми, вул. Я. Мудрого, 57, за попередньою змовою групою осіб, таємно викрали пляшку віскі Dewars White Label ємністю 0,375 л вартістю 244 грн. 01.06.2021 близько 15 год. 15 хв. ОСОБА_14 , перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ «РУШ» Єва № 906 в м. Суми, вул. Засумська, 1, таємно викрала парфумовану жіночу воду Armand Basi Red об`ємом 30 мл вартістю 1199 грн. 04.06.2021 ОСОБА_13 , перебуваючи в приміщенні магазину Продукти-641 ТОВ «АТБ-Маркет» в м. Суми, вул. Я. Мудрого, 57, таємно викрав майно на загальну суму 242,80 грн. 27.06.2021 в період часу з 16 год. 12 хв. до 16 год. 18 хв. ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ «Сільпо-Фуд» в м. Суми, вул. Харківська, 2/2, за попередньою змовою групою осіб, намагались таємно викрасти продукти харчування та напої на загальну суму 585,95 грн, однак свій злочинний намір не довели до кінця, з причин, що не залежали від їх волі, бо були затримані працівниками ТОВ «Сільпо-Фуд». 28.06.2021 ОСОБА_13 , перебуваючи в приміщенні магазину Продукти-641 ТОВ «АТБ-Маркет» в м. Суми, вул. Я. Мудрого, 57, таємно викрав майно на загальну суму 322 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_12 , яка підтримала апеляційну скаргу державного обвинувача, заперечила проти інших апеляційних скарг, доводи обвинувачених ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які підтримали апеляційні скарги ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_16 , заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_16 задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга прокурора ОСОБА_17 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах прокурора, обвинуваченого та його захисника не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_16 про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, положеннями ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Зазначені загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Також при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ст. 414 КПК).

Ступінь тяжкості правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку протиправне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати принцип «пропорційності», коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а також автономну концепцію поняття «покарання» в практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_13 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК, суд першої інстанції, дотримуючись вимог кримінального закону, врахував як ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК є нетяжкими, так і відомості про його особу, який раніше судимий, характеризується негативно, завдані кримінальними правопорушеннями збитки не відшкодував, вину у вчиненому визнав, обставин пом`якшуючих і обтяжуючих покарання не встановив.

Врахувавши усі фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності, зокрема і кількість епізодів злочинної діяльності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням. При цьому наявність у обвинуваченого на утриманні матері, яка проживає в зоні бойових дій, не можуть бути визнані тими чинниками, які б знижували суспільну небезпеку скоєного злочину та такими, що тісно пов`язані із вчиненням злочинів.

Що стосується доводів сторони захисту про щире каяття обвинуваченого, то такі не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду. Зокрема, щире каяття це суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, негативна оцінка власної протиправної поведінки, демонстрація готовності понести заслужене покарання. Це внутрішній, морально-психічний процес у свідомості особи, яка вчинила злочин, який насамперед характеризується критичним ставленням власної протиправної поведінки. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного. В суді апеляційної інстанції обвинувачений продемонстрував уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині.

Не містять матеріали провадження і доказів в підтвердження відшкодування ОСОБА_13 завданої злочином шкоди, не було надано таких і під час апеляційного перегляду оскарженого вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що саме таке покарання, яке було визначено судом першої інстанції, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а також є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_13 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора ОСОБА_17 про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, то вони заслуговують на увагу та підлягають задоволенню.

Відповідно ч. 4 ст. 70 КК, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в ч. 1-3 цієї статті. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Згідно правового висновку Об`єднаної палати Верховного Суду (постанова від 08.02.2021, справа № 390/235/19), якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК за сукупністю вироків, згідно якої якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_13 покарання встановив, що він вчинив правопорушення кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК за епізодами від 22.05.2021, 04.06.2021 та 28.06.2021, інший епізод від 27.06.2021 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК. Один епізод крадіжки за ч. 2 ст. 185 КК ОСОБА_13 вчинив до постановлення вироку Білопільського районного суду Сумської області від 03.06.2021, а інші два епізоди (04.06.2021 та 28.06.2021) з аналогічною кваліфікацією після ухвалення вказаного вироку. При цьому ці всі епізоди злочинної діяльності ОСОБА_13 були вчиненні останнім до постановлення вироку Зарічного районного суду м. Суми від 27.09.2022.

Суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК з подальшим призначенням покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК, в порушення вимог кримінального закону та усталеної судової практики безпідставно двічі застосував положення ч. 4 ст. 70 КК, визначивши ОСОБА_13 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворих покарань, призначених вироками Білопільського районного суду Сумської області від 03.06.2021 та Зарічного районного суду м. Суми від 27.09.2022.

Є слушними доводи апеляційної скарги прокурора про незастосування судом ст. 71 КК, яку суд першої інстанції зобов`язаний був застосувати з огляду на вчинення ОСОБА_13 кримінальних правопорушень за даним вироком після постановлення вироку Білопільського районного суду Сумської області від 03.06.2021, невідбута частина покарання, за яким на дату ухвалення вироку становила 19 днів, так як в межах даного провадження ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.11.2021 відносно обвинуваченого ОСОБА_13 було засновано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягав застосуванню.

На підставі викладеного, оскільки призначення покарання на підставі ст. 71 КК тягне за собою застосування більш суворого покарання, то колегія суддів згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 призначити покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, а також на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в частині розподілу процесуальних витрат, то вони також підлягають задоволенню.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави.

Відповідно ст. 126 КПК, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, рішення про відшкодування процесуальних витрат, а відповідно ч. 1, 3 ст. 368 КПК, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, та в разі, якщо обвинувачуються декілька осіб, вирішує питання про стягнення процесуальних витрат щодо кожного обвинуваченого.

Між тим, всупереч цим вимогам закону, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції фактично судові витрати між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 розподілив без урахування участі кожного із обвинувачених в інкримінованих їм епізодах правопорушень і помилково визначив, що вони підлягають стягненню в рівних частинах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_17 підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_16 є такими, що задоволенню не підлягають. При цьому підлягає скасуванню застосований судом першої інстанції до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_14 , оскільки вирок суду відносно неї ніким з учасників провадження не оскаржувався і остання відбула покарання.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 420, ч. 15 ст. 615 КПК України,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2022 відносно ОСОБА_18 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_19 вважати засудженим до призначеного судом першої інстанції покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_13 покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Зарічного районного суду м. Суми від 27.09.2022 у виді арешту строком на чотири місяці, більш суворим, призначеним вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2022, призначити ОСОБА_13 покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, 72 КК України, до призначеного покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 03.06.2021 у виді 19 днів арешту та остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у виді двох років шести місяців дев`ятнадцяти днів позбавлення волі.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_13 попереднє ув`язнення з 04.11.2021 до 13.08.2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_13 рахувати з 14.08.2023.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2022 відносно ОСОБА_18 та ОСОБА_20 змінити в частині стягнення процесуальних витрат на залучення експертів.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 1802,01 грн.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 1115,53 грн.

Скасувати ОСОБА_21 запобіжний захід у виді тримання під вартою, звільнивши з-під варти негайно.

В іншій частині вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2022 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особами, які утримуються під вартою, в той самий строк з дня отримання його копії.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5