Ухвала

Іменем України

26 червня 2023 року

м. Київ

справа № 541/1116/23

провадження № 51-3789 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 квітня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2023 року.

Суть питання та встановлені судом обставини

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області

від 05 квітня 2023 року ОСОБА_4 повернуто його скаргу на бездіяльність начальника відділу поліції № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2023 року задоволено клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 квітня 2023 року. Вказану ухвалу слідчого судді від 05 квітня 2023 року залишено без змін.

ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд у касаційному порядку вищевказаних судових рішень та просить

їх скасувати. До того ж скаржник наполягає на тому, щоб розгляд його касаційної скарги здійснювався Великою Палатою Верховного Суду.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 5 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в касаційному порядку здійснюється колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Натомість, як вбачається зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_4 наполягає на тому,

щоб розгляд його скарги здійснювався Великою Палатою Верховного Суду.

Однак, частинами 3-5 ст. 434-1 КПК України передбачено, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати

або об`єднаної палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, лише у випадках якщо: 1) така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду;

2) така колегія суддів (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати; 3) дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому питання про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставах та в порядку, визначених статтями 434-1

та 434-2 цього Кодексу, розглядається касаційним судом за власною ініціативою

або за клопотанням учасника справи у разі прийняття рішення про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, витребування матеріалів кримінального провадження та призначення касаційного розгляду.

Виходячи зі змісту наведених положень, з урахуванням доводів ОСОБА_4 , викладених у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає підстав для передачі касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана

на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права,

як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував,

що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

Обмеження права на касаційне оскарження ухвали слідчого судді після її перегляду

в апеляційному порядку та ухвали апеляційного суду за результатом такого перегляду визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом

(ч. 4 ст. 424 КПК України). Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 квітня

2023 року, як і ухвала Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2023 року,

не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції відповідно

до ч. 4 ст. 424 КПК України, а тому у відкритті касаційного провадження з огляду

на вимоги п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 квітня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2023 року, якою вказану ухвалу слідчого судді залишено без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3