Провадження № 1-кс/161/4383/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про застосування запобіжного заходу

м. Луцьк 23 серпня 2023 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, українця, громадянина України, не одруженого, є особою з інвалідністю 2 групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

про те, що він підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання слідчого СВ Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В клопотанні зазначено, що 18.08.2023 року близько 20 години, ОСОБА_6 , за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, в ході конфлікту, що виник на ґрунті тривалих особистих неприязних стосунків з рідним братом ОСОБА_8 , керуючись метою заподіяння шкоди здоров`ю останньому, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, утримуючи у правій руці ножа, наніс ним два удари в ділянки тулуба та один удар в ділянку спини потерпілого ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітки зліва, лівобічного посттравматичного пневмотораксу, проникаючого ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням поперечно-ободової кишки, брижі товстої кишки, внутрішньо-черевної кровотечі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя у момент їх заподіяння.

21.08.2023 року гр. ОСОБА_6 у присутності захисника повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаного злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.08.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 19.08.2023; протоколом огляду місця події від 19.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 ; іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами які, як в сукупності так і окремо, підтверджують вину ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, задля уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків чи потерпілого та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

В обґрунтування ризику, передбаченого у п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину вчиненого проти життя та здоров`я особи, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній може переховуватись від слідства та суду задля уникнення кримінальної відповідальності, оскільки після події, яка відбулась 18.08.2023 ОСОБА_6 пішов з місця проживання та його місце перебування не було відоме до 21.08.2023.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що перебуваючи на свободі підозрюваний матимете можливість незаконно впливати на свідків та потерпілого у провадженні, схиляючи їх давати неправдиві показання чи відмовитись їх надавати органу досудового розслідування та суду шляхом вмовляння чи підкупу, оскільки одними із вагомих доказів його причетності є показання останніх. Також, варто врахувати, що потерпілий та свідки проживають в одній квартирі з підозрюваним, що дасть йому можливість безперешкодно вчиняти вплив на останніх.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України слід зазначити, що ОСОБА_6 на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину вчиненого проти життя та здоров`я особи, а тому може продовжувати і надалі вчиняти інші кримінальні правопорушення аналогічного характеру, оскільки дане кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив на ґрунті тривалих неприязних відносин, а також враховуючи що підозрюваний неодноразово і раніше вступав у словесні та фізичні конфлікти з потерпілим.

Зважаючи на наявність зазначених ризиків, а також те, що підозрюваний ОСОБА_6 вчинив тяжкий умисний злочин проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, тому є достатні підстави вважати, що лише застосування до нього виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на підозрювану процесуальних обов`язків.

Застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, зокрема особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_6 не може запобігти вищевказаним ризикам та не може бути застосовано відносно останнього, оскільки він підозрюється у вчинені тяжкого умисного злочину проти життя і здоров`я особи, що дає підстави вважати, що обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, підозрюваним виконані не будуть. Особиста порука не може бути застосована відносно підозрюваного тому, що особа, яка б заслуговувала на довіру та яка зможе поручитися за виконання останнім обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутня. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути застосований, у зв`язку із тим, що у разі його застосування підозрюваний безперешкодно зможе здійснювати незаконного вплив на свідків та потерпілого, оскільки проживають в одній квартирі. Запобіжний захід у вигляді застави відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не може бути застосовано відносно підозрюваного, оскільки даний злочин було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого, що призвело до спричинення тяжкого тілесного ушкодження.

З огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а також враховуючи наявність вищевказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо, виникла необхідність у застосуванні щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали в повному обсязі і просили його задовольнити.

В судовому засіданні захисник заперечував проти поданого клопотання.

В судовому засіданні підозрюваний підтримав доводи свого захисника.

Суд заслухав учасників судового провадження, дослідив матеріали клопотання, надані стороною захисту докази, дійшов висновку, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні встановлено, що Луцьким РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування №0002492 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2023 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.08.2023 року близько 20 години, ОСОБА_6 , за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, в ході конфлікту, що виник на ґрунті тривалих особистих неприязних стосунків з рідним братом ОСОБА_8 , керуючись метою заподіяння шкоди здоров`ю останньому, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, утримуючи у правій руці ножа, наніс ним два удари в ділянки тулуба та один удар в ділянку спини потерпілого ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітки зліва, лівобічного посттравматичного пневмотораксу, проникаючого ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням поперечно-ободової кишки, брижі товстої кишки, внутрішньо-черевної кровотечі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя у момент їх заподіяння.

21.08.2023 року гр. ОСОБА_6 у присутності захисника повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором та слідчим не доведено обставин, передбачених ч.3 ст.194 КПК України, зокрема того, що у даному конкретному випадку є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, згідно зі ст.194 ч.4 КПК України, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Зважаючи на практику Європейського суду, враховуючи, що матеріалами клопотання не доведена реальна можливість підозрюваного перешкоджати будь-яким чином кримінальному провадженню, а тому вважати, що існують обґрунтовані ризики щодо цього у суду немає підстав. Тяжкість покарання не є безумовною підставою для обрання запобіжного заходу, що вказаний у клопотанні. Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, проживає разом із батьками, які досягли пенсійного віку, раніше не судимий, є особою з інвалідністю другої групи, офіційно працевлаштований. Виходячи з викладених вище обставини у їх сукупності, приходжу до висновку про доцільність та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, визначеного ст.176 КПК України, зокрема, у виді домашнього арешту, що достатньою мірою буде гарантувати виконання підозрюваним покладених обов`язків.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Згідно зі ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З урахуванням викладеного та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань, тощо, доходжу висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про застосовування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважаю за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, в межах строку досудового розслідування (повідомлення про підозру було вручено 21.08.2023 року, відповідно до ст. ч. 3 ст 219 КПК з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене, зокрема: протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину), заборонивши останньому залишати житло в період часу з 22-00 години до 07-00 години за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою їх вимогою; не відлучатися з місця мешкання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; здати на зберігання у відповідний орган - Управління Державної міграційної служби - паспорт України для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд за кордон.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст 176-179, 181, 184,193,194 196, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати житло в період часу з 22-00 години до 07-00 години за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.08.2023 року до 21.10.2023 року включно, тобто в межах строку досудового розслідування, окрім часу оголошення на території міста Луцька повітряної тривоги.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою їх вимогою;

2)не відлучатися з місця мешкання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

4)здати на зберігання у відповідний орган - Управління Державної міграційної служби - паспорт України для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд за кордон.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 передати для виконання відділу Національної поліції за місцем його проживання - АДРЕСА_1 .

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконання після її проголошення.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить два місяці по 21.10.2023 року включно, якщо строк домашнього арешту не буде продовжено.

На ухвалу, протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно, після її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 24 серпня 2023 року о 09-15 годині.

Слідчий суддя Луцького

міськрайонного суду ОСОБА_1