Справа № 161/2455/20 Провадження №11-кп/802/441/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

представника

потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0004958за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, має на утриманні малолітню дитину, працюючого на посаді регіонального менеджера ТОВ «Агроструктура», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п?ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Цивільний позов директора КП «Луцька міська клінічна лікарня» до ОСОБА_7 про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_9 задоволено. Визначено стягнути з ОСОБА_7 в користь КП «Луцька міська клінічна лікарня» грошові кошти в сумі 20873,00 (двадцять тисяч вісімсот сімдесят три) гривні, витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_9 .

Цивільний позов адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги задоволено частково. Визначено стягнути з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 13017,71 (тринадцять тисяч сімнадцять гривень сімдесят одна копійка) гривень витрат, пов`язаних з лікуванням, моральну шкоду в розмірі 550 000 (п`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень та витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 17002,80 (сімнадцять тисяч дві гривні вісімдесят копійок) гривень.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 25.12.2019, близько 03:46 год., перебуваючи в приміщенні нічного клубу «Versailles Disco-Karaoke-Club», що на пр. Президента Грушевського, 2 в м. Луцьку Волинської області, діючи з прямим умислом, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, умисно наніс один удар правою рукою в ділянку голови ОСОБА_9 , після чого останній впав на підлогу. Відповідно до висновку експерта №25 від 14.01.2020, внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому склепіння та основи черепа зліва з забоєм головного мозку зліва та лівобічним гострим посттравматичним середнім перфоративним отитом, рана на потиличній ділянці зліва, забій м`яких тканин губ зліва. За ступенем тяжкості черепно-мозкова травма відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, рана на потиличній ділянці голови зліва за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для її загоєння необхідний час більше 6-ти діб, забій м`яких тканин губ зліва за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразились у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильною кваліфікацією кримінального правопорушення та необхідністю застосування статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке правопорушення.

Так, апелянт вказує, що посилання суду на досліджені відеозаписи з камер спостереження нічного клубу «Версаль», як доказ того, що ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження саме від удару обвинуваченого, а не від падіння є помилковими і необґрунтованими, оскільки за допомогою вказаного відеозапису суд позбавлений можливості підтвердити наявність чи відсутність причинно-наслідкового зв`язку між завданим ударом та отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, адже здійснення таких висновків входить до компетенції судово-медичної експертизи.

Крім того, висновки суду, що саме від удару обвинуваченого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження не підтверджується і висновком експерта ОСОБА_12 за № 25 від 14.01.2020, відповідно до якого отриманні потерпілим тяжкі тілесні ушкодження могли виникнути під час падіння з висоти власного росту з раніше наданим прискоренням, а саме ударом в ділянку обличчя та подальшим падінням і контактом головою із земною поверхнею. Таким чином із вказаного висновку експерта вбачається, що тілесні ушкодження утворилися тільки при падінні з висоти власного зросту з прискоренням, не при безпосередній дії в цю ділянку чи якусь іншу удару рукою.

Також апелянт звертає увагу суду, що відповідно до вказаного вище висновку потерпілий також отримав тілесні ушкодження у виді забою м`яких тканин губ зліва. Отримані потерпілим вказані тілесні ушкодження узгоджуються з наданими обвинуваченим під час слідчого експерименту поясненням, в яку саме область було нанесено ним удар, що у свою чергу підтверджується і відеозаписом з камер спостереження нічного клубу «Версаль». На підставі вказаного, висновки суду викладені у вироку, про те, що саме в місці нанесеного удару потерпілим було отриманні тяжкі тілесні є помилковими.

Апелянт наголошує, що судом першої інстанції не встановлено місце та спосіб нанесення ним удару потерпілому, вказане могло вплинути на кваліфікацію його дій, оскільки в місці нанесеного обвинуваченим удару є легкі тілесні ушкодження забій м`яких тканин губ, а не тяжкі тілесні у вигляді відкритої черепно-мозкової травми.

Враховуючі викладене вище, місцевий суд не спростував поза розумним сумнівом докази, які вказують на можливість отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень внаслідок необережності, на що вказують дослідженні судом докази.

Таким чином сторона захисту просить змінити оскаржуваний вирок в частині кваліфікації кримінального правопорушення, а саме перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Одночасно з апеляційною скаргою обвинуваченим та його захисником подано клопотання про повторне дослідження доказів.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав основні доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які апеляцію підтримали із викладених у ній доводів, прокурора, який скаргу заперечила, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст. 370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевимсудом при ухваленні вироку дотримано.

Розглядаючи кримінальне провадження суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у провадженні та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду і відповідають вимогам належності та допустимості.

Насамперед, обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує нанесення потерпілому ОСОБА_9 одного удару кулаком руки в область обличчя, однак стверджує про відсутність у нього умислу на нанесення останньому тяжких тілесних ушкоджень, оскільки бажав лише заспокоїти його.

Однак, незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому органами досудового розслідування злочині, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України, його винність у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.

Так свідок ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили про наявність попереднього словесного конфлікту між потерпілим та обвинуваченим. Однак очевидцями самого моменту нанесення обвинуваченим потерпілому удару кулаком в область обличчя не були.

Відповідно до протоколу огляду речових доказів від 11.01.2020 було оглянуто оптичний носій інформації диск на якому міститься відео фрагментів з камер відео спостереження з приміщення нічного клубу «Версаль», що знаходиться за адресою м. Луцьк, просп. Грушевського 2. На оглянутих відео файлах зафіксовано, що ОСОБА_7 стоїть біля охоронця ОСОБА_13 в середині приміщення нічного клубу «Версаль» та в подальшому, побачивши потерпілого ОСОБА_9 , наближається до нього та раптово наносить удар рукою в обличчя останньому, після чого потерпілий впав на підлогу.

Зазначене повністю узгоджується з оглянутими та дослідженими апеляційним судом відеозаписами з камер спостереження нічого клубу «Версаль», з яких вбачається наступне. Обвинувачений ОСОБА_7 знаходився біля охоронця ОСОБА_13 в середині приміщення нічного клубу «Версаль». В подальшому зафіксовано, що при відкритті дверей особою чоловічої статті ОСОБА_7 помітив потерпілого ОСОБА_9 , який знаходився при вході біля дверей, одразу різко попрямував до останнього та раптово наніс удар кулаком в область обличчя потерпілому, який, у свою чергу, будь-яких агресивних дій в сторону обвинуваченого не вчиняв. Після раптового нанесеного обвинуваченим удару потерпілий втратив свідомість, впав на підлогу та не рухався.

Відповідно до висновку експерта № 25 від 14.01.2020 в потерпілого ОСОБА_9 виявлені та зафіксовані тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому склепіння та основи черепа зліва з забоєм головного мозку зліва та лівобічним гострим посттравматичним середнім перфоративним отитом, рана на потиличній ділянці зліва, забій м`яких тканин губ зліва. За ступенем тяжкості черепно-мозкова травма відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, рана на потиличній ділянці голови зліва за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для її загоєння необхідний час більше 6-ти діб, забій м`яких тканин губ зліва за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дані тілесні ушкодження виникли в результаті контакту з травмуючою дією тупих предметів, цілком можливо в час вказаний в постанові.

Вказані вище тілесні ушкодження, враховуючи їх характер, анатомічну локалізацію, могли виникнути під час падіння з висоти власного зросту з раніше наданим прискоренням, а саме ударом в ділянку обличчя та подальшим падінням і контактом головою з земною поверхнею.

Допитана в суді першої та апеляційної інстанції експерт ОСОБА_12 підтвердила наданий нею висновок експертизи № 25 від 14.01.2020.

На переконання апеляційного суду, наведені вище і досліджені судом першої інстанції докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень статей 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними. Всі докази взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які є послідовними та узгоджуються між собою в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють картину подій, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Водночас, апеляційний суд критично відноситься до показань сторони захисту в тій частині, що матеріали провадження не містять доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України з посиланням на те, що у нього відсутній умисел на вчинення цього злочину, що на його думку, стверджено висновком експертизи № 25, оскільки, вони суперечать дослідженим доказам у кримінальному провадженні, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання пом`якшити відповідальності за вчинене.

Доводи захисника про те, що в діях ОСОБА_7 вбачається необережна форма вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, які характерні для злочину, передбаченого ст. 128 КК України, не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах.

Так розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 121 КК) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ст. 128 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною стороною цих злочинів.

Умисне тяжке тілесне ушкодження належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями (дія або бездіяльність); наслідками у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і причинним зв`язком між зазначеними діянням і наслідками. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується формою вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

Натомість за ст. 128 КК України дії винного слід кваліфікувати, якщо він завдав необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження і при цьому передбачав можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховував на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачав можливості настання таких наслідків, хоча повинен був й міг їх передбачити (злочинна недбалість).

З оглянутих та досліджених апеляційним судом відеозаписів з камер спостереження нічого клубу «Версаль», як було зазначено вище вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 знаходився біля охоронця ОСОБА_13 в середині приміщення нічного клубу «Версаль». В подальшому зафіксовано, що при відкритті дверей особою чоловічої статті ОСОБА_7 помітив потерпілого ОСОБА_9 , який знаходився при вході біля дверей, одразу попрямував до останнього та наніс удар кулаком в область обличчя потерпілому. Після раптового нанесеного обвинуваченим удару потерпілий впав на підлогу та не рухався. Слід зауважити, що після отриманого удару потерпілий втратив свідомість, що підтверджується хаотичністю його падіння, оскільки останній будь-яких рухів не вчиняв. Після нанесеного обвинуваченим удару, останній декілька раз змахнув руку, якою наніс удар, що на переконання судової колегії, свідчить про значну силу удару.

Про наявність саме умислу обвинуваченого на нанесення потерпілому тяжких тілесних ударів свідчить швидка реакція першого при встановленні візуального контакту з останнім. Так обвинувачений, примітивши потерпілого біля дверей, одразу попрямував до останнього та раптово наніс удар, вказане відбулося в короткий інтервал часу. Потерпілий будь-яких агресивних дій чи висловлень в сторону обвинуваченого не вчиняв. Вказане у свою чергу спростовує твердження обвинуваченого, що він наніс удар потерпілому лише з метою заспокоїти останнього, адже потерпілий почав публічно, словесно та вульгарно ображати його.

Таким чином обвинувачений, маючи реальну можливість уникнути продовження конфлікту із потерпілим, шляхом залишення приміщення нічного клубу «Версаль», фактично очікував останнього біля охоронця саме для продовження вияснення відносин, що у свою чергу свідчить про наявність в першого умислу на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Також як встановлено апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_7 є майстром спорту з гандболу, закінчив факультет "Фізичного виховання та спорту", тобто є особою, яка має добру фізичну підготовку, що дає додаткові підстави вважати нанесений ним удар потерпілому особливо небезпечним та із значною силою.

Враховуючи вказане вище та на переконання апеляційного суду, судом першої інстанції при дослідженні доказів наданих стороною обвинувачення встановлено місце та спосіб нанесення обвинуваченим удару потерпілому, а саме кулаком руки в області голови потерпілого, що не заперечується і самим ОСОБА_7 . Наявність в потерпілого ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень забою м`яких тканин губ, на думку колегії суддів, лише підтверджує локалізацію нанесеного ОСОБА_7 удару потерпілому в життєво важливий орган - голову, що у свою чергу свідчить про розуміння останнім вчинених ним суспільно небезпечних дій.

Доводи апелянта, що відповідно до висновку експерта, отримані тяжкі тілесні ушкодження в потерпілого виникли в результаті падіння з висоти власного росту з раніше наданим прискоренням і контактом головою із земною поверхнею були предметом перевірки місцевого суду і мотивовано визнані таким, що суперечать іншим доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні та належно оціненим ним.

Так експертом у висновку вказано, що спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження могли виникнути під час падіння з висоти власного зросту з раніше наданим прискоренням, а саме ударом в ділянку обличчя. Враховуючи всі фактичні обставини заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, способу та обставинам їх завдання, кількість нанесених ударів, їх силу, спрямованість, механізм та негативні наслідки, апеляційний суд вважає, вказаним висновком стверджується наявність причинного зв`язку між нанесеним обвинуваченим ударом такої сили від якої потерпілий втратив свідомість одразу та саме внаслідок чого не зміг фізично здійснити будь-які дії для уникнення падіння на підлогу.

На підставі вказаного, апеляційний суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 мали активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а сила удару, їх раптовість та спрямування в голову потерпілого свідчать про те, що обвинувачений об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою буде така шкода. Тобто обвинувачений діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у зв`язку із чим колегія суддів дійшла висновку про заподіяння ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 саме умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Інші доводи обвинуваченого та його захисника, на переконання апеляційного суду, свідчать лише про суперечливість правової позиції сторони захисту в цій справі і застосування всіх можливих, суперечливих за своїм змістом способів уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за скоєні ним дії.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд під час судового розгляду дослідив усі обставини кримінального провадження, оцінив відповідно до ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни, як того просить апелянт відсутні.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 376, .404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді