Провадження № 1-кп/761/1272/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 120 201 001 000 045 72 від 05.06.2020, у якому

гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

та

гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

у с т а н о в и в :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Строк застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у порядку, визначеному ст. 615 КПК України, продовжений по 01.06.2022 включно, однак завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось можливим у зв`язку з складністю кримінального провадження.

Прокурор наполягала, що на теперішній час ризики непроцесуальної поведінки обвинувачених своєї актуальності не втратили, оскільки з огляду на суворість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих дій, останні можуть переховуватись від суду, а також не виключений ризик вчинення ними іншого суспільно-небезпечного діяння, тому державний обвинувач просила продовжити строк застосованого до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки наміру переховуватись чи іншим чином перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження наміру не має. У зв`язку з цим просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, який би надав йому можливість допомагати країні під час військового стану.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 також заперечували проти продовження строку тримання їх під вартою, наполягаючи на відсутності зазначених державним обвинуваченим ризиків, тому просили застосувати до них більш м`який запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_4 наполягав на відмові у задоволенні клопотання прокурора, оскільки зазначені прокурором ризики останнім не доведені, його підзахисний ОСОБА_7 має намір захищати країну під час військової агресії та введеного військового стану, має міцні соціальні зв`язки, тому переховуватись чи іншим чином перешкоджати судовому розгляду наміру не має.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6 також зазначила, що її підзахисний виявив бажання захищати України під час воєнного стану, оскільки був учасником антитерористичної операції, має бойовий досвід, тому може бути корисним під час захисту держави. У зв`язку з цим захисник просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_5 просив відмовити у продовженні строку застосованого до його підзахисного запобіжного заходу, посилаючись на необгрунтованості зазначених прокурором ризиків, тому просив застосувати до ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши наявні матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У силу ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу. За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Глава 18 КПК, визначаючи порядок вирішення наведеного вище питання, передбачає, що на стадії досудового розслідування встановленню підлягає низка чинників: чи є підозра обґрунтованою; чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Водночас, Главою 28 КПК визначено, що судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена вина особи поза розумним сумнівом. Тобто, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії судового провадження виключається.

Таким чином, суд, розглядаючи питання щодо доцільності подальшого тримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

У своїй практиці ЄСПЛ, досліджуючи строк, протягом якого підозрюваний обмежується у свободі у зв`язку з його триманням під вартою, зазначає, що тримання під вартою особи має відповідати меті п. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), тобто продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності певного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості.

У рішенні «Сергій Волосюк проти України» ЄСПЛ визначив, що тривалість попереднього ув`язнення особи у відповідній справі не має перевищувати розумного строку, для визначення якого необхідно дослідити факти на користь та проти існування реального суспільного інтересу, який за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи особи.

З викладеного витікає, що досліджуючи такі факти, суд, має дослідити обставини відповідної справи, виходячи з наданих сторонами кримінального провадженнями матеріалів щодо обставин вчинення інкримінованих особі дій, оцінки її моральних якостей, а також наявності чинників, які можуться стримати обвинуваченого від вчинення дій з метою перешкоджання судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Ладент проти Польщі» тримання під вартою у відповідності до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19.10.2009 № 26-рп/2009 принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

Тобто суд, для обґрунтованості рішення щодо подальшого тримання особи під вартою, має зіставити аргументи «за» та «проти» звільнення такої особи з-під варити.

Досліджуючи наявність реального суспільного інтересу у подальшій ізоляції обвинувачених від суспільства, суд звертає увагу на високу небезпечність інкримінованих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дій.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються у здійсненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою групою осіб.

У зв`язку з цим, з огляду на суспільну небезпечність та характер наслідків інкримінованих обвинуваченим дій у вигляді нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та подальшого його залякування шляхом погрози застсоування предмету, схожого на ніж, суд вважає допустимим висновок щодо критичної оцінки моральних якостей обвинувачених та наявність високої ймовірності вчинення останніми позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду або ж загрози суспільству.

Оцінюючи ризики не процесуальної поведінки обвинувачених, суд враховує, що наявність у останніх сімейних зв`язків, постійного місця реєстрації не зменшують ймовірність вчинення ними дій з метою переховування від суду.

Також, суд не виключає, що обвинувачені можуть вчинити інший злочин, або бути активними учасниками громадських заворушень, що відповідно до позицій ЄСПЛ також є однією з підстав утримання особи під вартою.

Надаючи оцінку доводам прокурора щодо наявності ризиків, суддя вважає доведеними ризики неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, а саме: можливість переховування обвинувачених від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК та дають підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у злочині, що вчинений шляхом застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою по 28 липня 2022 року включно.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою по 28 липня 2022 року включно.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою по 28 липня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1