Провадження № 1-кп/127/719/23

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000783 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гранів, Гайсинського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, офіційно непрацевлаштованого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи обізнаним в тому, що в Україні з 24.02.2022 діє воєнний стан, 02.06.2023 в невстановлений судовим слідством час, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через металеву хвіртку проник до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи на території даного домоволодіння, через незачинені двері проник до гаражного приміщення, що там розташоване. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, знаходячись всередині гаражного приміщення, переконавшись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, діючи умисно, з корисливих спонукань, викрав перфоратор марки «Дніпро-М», який належить ОСОБА_6 . Заволодівши чужим майном, ОСОБА_4 вийшов з приміщення гаражу, залишив територію домоволодіння та з місця злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово товарознавчої експертизи №3645/3646/23-21 від 27.06.2023, на момент вчинення кримінального правопорушення ринкова вартість перфоратора ТМ «Дніпро-М», моделі «RH-98», серійний номер НОМЕР_1 , становить 1462,00 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю та надав покази, які відповідають обставинам, що викладені у обвинувальному акті. Суду також повідомив, що свідомо йшов до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , щоб викрасти якісь речі. Оскільки вхід у гараж було привідчинено, то без будь-яких допоміжних засобів проник усередину, звідки викрав перфоратор марки «Дніпро-М», який належить ОСОБА_6 . Про свій вчинок щиро шкодує та просив суд його суворо не карати.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив суд при обранні ОСОБА_4 міри покарання врахувати визнання його підзахисним своєї вини, щире каяття, повернення викраденого майна та застосувати до нього положення ст. 75 КК України.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 повідомив суду, що дійсно вхід у гараж не було зачинено на замок. Коли виявив зникнення перфоратора, то одразу ж звернувся до правоохоронних органів. Не наполягав на суворій мірі покарання для обвинуваченого.

Вислухавши прокурора, який просив обрати обвинуваченому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією статті, думку обвинуваченого та його захисника, врахувавши думку потерпілого, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_4 зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності його позиції. Одночасно обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи та оцінюючи обставини справи, показання обвинуваченого та всі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового слідства, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого.

Згідно з довідкою про судимість № від 05.06.2023, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , востаннє був засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2021 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено за сукупністю злочинів з урахуванням покарання, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2019, шляхом поглинання менш суворо покарання більш суворим, у виді 3 років позбавлення волі, зі звільненням ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17.06.2021 вказаний вирок змінено, виключено як зайве з резолютивної частини вироку посилання в абз. 2, 3 на застосування ст. 75, ст. 76 КК України про звільнення від відбування покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання визначено шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим з урахуванням покарання, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2019, у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2023 ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2021, на підставі ст. 78 КК України. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання. Відтак, в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України ОСОБА_4 є таким, що не має судимості.

Відповідно до довідки КНП «ЦТЗ «СОЦІОТЕРАПІЯ» ВОР» № 2423 від 19.07.2023, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться під диспансерним наркологічним спостереженням з 05.06.2015, з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю.

Відповідно до характеристики № 02-06-13, виданої директором ВОДЮСШ від 19.07.2023, ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується негативно.

Згідно з довідкою КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» № 29/5522 від 17.07.2023, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , двічі перебував на стаціонарному лікуванні, остання госпіталізація на СПЕ з 19.07.2018 по 30.07.2018 з діагнозом: Легка розумова відсталість з алкоголізацією.

Також суд приймає до уваги наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом встановлено щире каяття.

Зокрема, про щире каяття обвинуваченого свідчать його покази, надані ним в судовому засіданні, відповідно до яких він не лише визнав вину та повідомив про всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, а й висловив щирий жаль з приводу його вчинення, усвідомлення ним протиправності та неприпустимості своїх дій.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

За приписами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При призначенні покарання суд враховує конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, те, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів, а також дані про особу ОСОБА_4 , який в силу положень ст. 89 КК України раніше не судимий, офіційно непрацевлаштований. Наявність обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Судом також прийнято до уваги позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворої міри покарання.

Відтак, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції, визначеної ч. 4 ст. 185 КК України, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого не обирався, підстав для його обрання суд не вбачає.

Згідно з ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи № 3645/3646/23-21 від 27.06.2023 в сумі 955 (дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 92 копійок, оскільки її проведення було обумовлено розслідуванням скоєного ним злочину.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до положень статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 185 КК України, ст. ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 955 (дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 92 копійок.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2023 по справі № 127/16363/23 на майно, а саме: перфоратор марки «Дніпро-М», серійний номер НОМЕР_1 та мобільний телефон марки «Ergo» моделі F181Step, imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , з сім- карткою мобільного оператора «Lifecell».

Речові докази по кримінальному провадженню № 0000783, а саме:

-перфоратор марки «Дніпро-М», серійний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 та відповідно до квитанції № 4050 від 12.07.2023 зберігається в камері зберігання речових доказів Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області повернути власнику;

-мобільний телефон марки «Ergo» моделі F181Step, imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , з сім- карткою мобільного оператора «Lifecell», який належить ОСОБА_7 та відповідно до квитанції № 4050 від 12.07.2023 зберігається в камері зберігання речових доказів Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області повернути власнику.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: