Провадження №: 1-кп/755/1482/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" вересня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002710 від 21.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

особи, яка виявила бажання

бути поручителем обвинуваченого ОСОБА_14 ,

в с т а н о в и в :

у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 002710 від 21.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

11.09.2023 на електронну пошту суду надійшло клопотання захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про зміну діючого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , у період часу з 23 год 00 хв по 06 год 00 хв, або звільнення та передачу під особисту поруку ОСОБА_14 , який може заслуговувати на особливу довіру суду, або визначення застави у розмірі 600 000 грн 00 коп. Разом з тим надійшло клопотання ОСОБА_14 про передачу особи на поруки.

Вимоги клопотання сторони захисту обґрунтовані тим, що 27.08.2023 слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_15 у кримінальному провадженні № 0002710 та застосовано щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28.09.2023 включно без визначення застави. Необхідність звернення сторони захисту до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 зумовлена обставинами пов`язаними із його штучним звинуваченням, очевидною необґрунтованістю обвинувачення, як наслідок відсутністю ризиків визначених ст. 177 КПК України, та наявність підстав для застування, як мінімум, більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо штучності створення самого провадження щодо ОСОБА_3 та його обвинувачення (повідомлення йому про підозру), то СУ ГУНП у м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0002710 від 21.09.2021 за підозрою в т.ч. ОСОБА_3 , у вчиненні нібито кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

Відповідно до постанови першого заступника керівника Київської міської прокуратури, ОСОБА_16 від 26.07.2023 про зміну підслідності через нібито неефективність розслідування Дніпровським УП ГУНП у м. Києві фактового кримінального провадження за № 0002710 від 21.09.2021, визначено органом досудового розслідування у даному провадженні - СУ ГУНП у м. Києві, як слідчий підрозділ вищого рівня в межах одного органу.

ОСОБА_3 пред`явлено повідомлення про підозру щодо організації через призму існування створеної ним злочинної організації, пошкодження майна, шляхом підпалу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (володілець ТОВ «Вееr Магкеt»). Повідомлення про підозру складено та підписано заступником начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві, підполковником поліції - ОСОБА_15 , погоджена підозра та підписана начальником управління нагляду за додержанням законів НПУ та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Київської міської прокуратури ОСОБА_18 .

Вказане повідомлення про підозру слугувало підставою для застосування до ОСОБА_3 слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва, ОСОБА_19 запобіжного заходу - тримання під вартою, на підставі клопотання підписаного та погодженого вказаним вище службовими особами. Незаконне обвинувачення ОСОБА_3 вказаними службовими особами у вигляді пред`явлення йому повідомлення про підозру в особливо тяжкому кримінальному правопорушенні зумовлено недопущенням звільнення його 01.08.2023 з під варти під запобіжний захід - домашній арешт, застосований до нього ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.07.2023, у іншому кримінальному провадженні №0002216 (де відмовлено прокурору у продовженні застосування тримання під вартою до нього та застосовано домашній арешт з 01.08.2023).

У вказаному кримінальному провадженні за 2 роки досудового розслідування Дніпровським УП ГУНП у м. Києві, не встановлено ані потерпілих, ані підозрюваних, ані доказів існування як події злочину, саме зумисного діяння направленого на пошкодження майна зі злочинним умислом і метою, ані доказів причетності до вказаного діяння будь-кого, що підтверджується самим текстом постанови першого заступника керівника Київської міської прокуратури, ОСОБА_16 від 26.07.2023 про доручення здійснення досудового розслідування слідчому підрозділу вищого рівня (зміна підслідності).

За час здійснення досудового розслідування СУ ГУНП у м. Києві кримінального провадження №0002710, тобто з 26.07.2023 по 08.08.2023, жодні слідчі та процесуальні, направленні на отримання доказів встановлення наявності події злочини, чи то причетності ОСОБА_3 до вказаного діяння не були проведенні взагалі, та і не планувалися. Зокрема, з огляду на те, що 09.08.2023 ОСОБА_3 повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів кримінального провадження №0002710 в порядку ст. 290 КПК України та захистом завершено ознайомлення.

Тобто «фіктивне» досудове розслідування тривало всього 14 календарних днів, що яскраво свідчить про штучний і замовний характер ініціювання даного кримінального провадження щодо ОСОБА_3 та інших осіб з метою незаконного кримінального переслідування у вигляді притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, через процесуальний інструмент впливу - тримання під вартою.

Весь обсяг проведених процесуальних дій зведено до повідомлення про підозру ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та звернення до слідчого судді про застосування щодо останніх запобіжного заходів - тримання під вартою. Під варту слідчим суддею ОСОБА_19 взято тільки ОСОБА_3 , при ідентичних змістах підозр, обґрунтуванні клопотань про заходи забезпечення, та її ідентичних висновках судді щодо ризиків.

Жодні слідчі дії не були проведені за вказані 14 днів, що підтверджується реєстром матеріалів досудового розслідування (додатком до обвинувального акта) даного провадження, за винятком повторного допиту потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , як підтвердили свої показання 2-річної давності. Показання їх незмінні у даному провадженні і жодної нової, відмінної від майже 2-х річної давності інформації, доказового значення на дали. Останні зазначили про те, що вони не є очевидцями, нічого не бачили і не чули, і лиш припускають причетність до можливого загоряння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під керівництвом ОСОБА_3 в зв`язку із неприязними стосунками, які між ними склалися навколо питання спільного користування об`єктом нерухомості.

Враховуючи рекордно стислі строки проведення досудового розслідування у даному провадженні, відсутність ініціювання слідчим будь-яких слідчих дій та відсутність здобуття під час них будь-яких доказів, говорить, що завданням передачі даного провадження до СУ ГУНП у м. Києві та обвинувачення ОСОБА_3 (повідомлення про підозру) у вчиненні особливо тяжкого злочину, було саме будь-якими способами забезпечити тримання останнього під вартою.

Крім того, додатковим і переконливим документально підтвердженим аргументом штучності та фіктивності «нового обвинувачення» є факт наявності кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №0002216 від 21.08.2021, в рамках якого 01.02.2023 ОСОБА_3 повідомлено про підозру за ознаками за ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. З ст. 362 КК України, а саме про те, що він та ті самі особи ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та решту троє) підозрюються в вимаганні у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 грошових коштів та майна (приміщень) належних їм з квітня 2021 року по лютий 2023 рік, які вчиненні, нібито, ними у складі злочинної організації, та які поєднані з погрозами вбивством та знищенням майна, а також самим знищенням майна (автомобіль «Тойота Ленд Крузер» та ресторан «Казбек») у вересні 2021 року.

При цьому, так зване нове провадження (№...2710) «розслідувалось» паралельно з основним провадженням (№...2216), при наявності в обох з них інформації про указаний підпал магазину «Вееr Маrкет» по вул. А.Солов`яненка, 9-б (ТОВ ««Вееr Магкет» який і є законним володільцем та користувачем приміщення, та який до правоохоронних органів не заверталися з даного приводу. Оскільки про гіпотетичне заподіяння шкоди може йти мова тільки йому, а не ОСОБА_12 , що свідчить про не належність визнання останньої потерпілою у даному провадженні.

Тобто, в рамках останнього вже перевірялося слідчим СУ ГУНП у м. Києві версія на предмет причетності до нього ОСОБА_3 , і підстав для пред`явлення останньому підозри за даним діянням (як черговий епізоду способу вимагання) не було встановлено протягом всього строку досудового розслідування (2 роки), яке завершено 16.06.2023.

Отже, указані кримінальні провадження стосуються одних і тих же подій, вчинених в один і той же період (квітень 2021 року - лютий 2023 року), одних і тих же учасників (підозрювані, свідки, потерпілі) та різняться лише різною кількістю підпалів як способів вимагання, які були направлені на досягнення єдиного умислу - полегшення вчинення вимагання коштів та майна у потерпілих з квітня 2021 року по лютий 2023 року.

Відтак, даний підпал у даному провадженні №...2710, після завершення строку досудового розслідування у провадженні №...2216, був інкримінований ОСОБА_3 як спосіб вимагання виключно з метою недопущення виходу ОСОБА_3 з під варти на домашній арешт, обраний йому в основному провадженні (№...2216) слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва, ОСОБА_23 від 24.07.2023.

Відтак, можна резюмувати, що жодних нових (прямих/побічних, належних та достатніх/вагомих) доказів, відмінних від матеріалів досудового розслідування, які були в наявності органів досудового слідства до 26.07.2023, слідчим СУ ГУ НП у м. Києві за 2 тижні «плідного та кропіткого» розслідування, здобуто не було і не планувалося.

Таким чином, версія органу досудового розслідування не підтвердилася, на предмет як події злочину, зумисні цілеспрямовані дії спрямовані саме на підпал, як спосіб зумисного пошкодження майна, так і на предмет причетності ОСОБА_3 до ймовірного підпалу. Що, за результатами ознайомлення з усіма матеріалами досудового розслідування даного провадження, дає право стороні захисту про це сміливо стверджувати наразі.

Дана обставина не була предметом перевірки слідчим суддею під час вивчення нею матеріалів, якими обґрунтовувалися доводи клопотання слідчого про необхідність застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу, оскільки виникла пізніше 27.07.2023.

Дана обставина підтверджується повідомленням про завершення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та протоколом ознайомлення з усіма матеріалами кримінального провадження від 09.08.2023.Що зводить нанівець, у даному провадженні, усі, без виключення, ризики щодо неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_3 під час судового розгляду, раніше заявлені слідчим, та описані слідчим суддею в ухвалі від 27.07.2023 про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу пов`язаного із позбавленням волі.

На думку захисту, у даних провадженнях є чітка позиція про відсутність в тих фактах, які описані в обвинувальному акті, події злочину за ст. 255 КК України, в зв`язку із відсутністю факту створення злочинної організації відповідно до критеріїв її ознак визначених ст. 28 КК України.

Зокрема, згідно ст. 28 КК України обов`язкова умова наявності злочинної організації - кількісний критерій: не менше 5 членів, ієрархічність та стійкість зв`язків між ними.

ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які з`явилися в провадженні ...2216 зі сторони потерпілого ОСОБА_13 (згідно показань самого ОСОБА_28 та ОСОБА_12 ), найняті були ним особи для протидії ОСОБА_3 , ОСОБА_31 та ОСОБА_5 , та не є членами тієї злочинної форми організованості, яку описує в даному обвинувальному акті прокурор. З`явилися дані суб`єкти у справі в літку 2021 року. Додатковим аргументом цього є той факт, що третій епізод підпалу майна потерпілих вчинений у 21 вересня 2021 року не інкримінується їм (у кримінальному провадженні ...2710).

Також, обсяг, фактаж та формулювання обвинувачення обвинувального акта у провадженні ...2710 спростовує існування злочинної організації у провадженні ...2216, обставини які є первинними в частині існування ст. 255 ККУ, зокрема попередню домовленість між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 факту вимагання ними у потерпілих коштів та майна як члени злочинної організації:

-вказані особи з`явилися в справі значно пізніше, тож з ними попередня змова не досягалася на вчинення протиправного діяння, отже злочинна організація не існувала;

- на період імовірності здійснення підпалу 21.09.2021, згідно фактажу обвинувального акта, злочинна організації не існувала, за відсутності пред`явлення обвинувачення за даним діянням ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .

Також, обов`язковою ознакою наявності події злочину - створення злочинної організації, є мета вчинення двох і більше злочинів, саме злочинів - окремих протиправних діянь, а не злочинів, які утворюють ідеальну сукупність і підлягають формально додатковій кваліфікації.

При цьому, обвинувальний акт перший (основної справи) описує одне триваюче діяння, на думку прокурора, яке мало один умисел, одну ціль (мету) за допомогою різних способів досягнення його мети (в т.ч. підпалів) - передачі майна та коштів потерпілих. Дані дії направлені на досягнення загальної мети (передача коштів та майна), такі як підпал, копіювання інформації з ЕОМ є лише способом вимагання, так званими інструментами для досягнення цієї мети, та породжують ідеальну сукупність злочинів, що не надає їм окремого умислу, мети, спрямування. Підпал у даному провадженні, організаційно є продовження та невід`ємною частиною першого провадження.

Щодо обставин, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_3 , то він перебуває в офіційному шлюбі, має на утриманні крім дружини, 3 неповнолітніх дітей. Дружина ОСОБА_3 наразі, не працює в зв`язку із вихованням дітей, та не має постійного джерела доходів, так як єдиним годувальником в сім`ї був ОСОБА_3 . Через це та безпідставний арешт його майна, набутого в шлюбі, сім`я ОСОБА_3 переживає значні фінансові труднощі та потребує матеріальної допомоги.

Серед інших соціально корисних та позитивних зв`язків ОСОБА_3 з державою, в якій здійснюється його кримінальне переслідування, варто відмітити наявність постійного і тривалий час незмінного місця проживання обвинуваченого, де останній проживає разом із своєю сім`єю ( АДРЕСА_1 ). Проходження ним особисто військової служби починаючи з березня 2022 та здійснення останнім на той період і до його затримання волонтерства та благодійної допомоги в умовах воєнного стану щодо військових підрозділів. На підтвердження чого є ряд подяк, нагород, позитивних характеристик, як від командування МОУ, та у відповідної військової частини, та інших офіційно діючих воєнізованих формувань.

Твердження про те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, виходячи виключно із тяжкості інкримінованого йому кримінального діяння, а також, можливої суворості міри покарання, на думку сторони захисту, носить абстрактний та виключно декларативний характер. Раніше до клопотання прокурора не долучені будь-які докази, в підтвердження наявності мети, наміру у ОСОБА_3 переховуватися, відсутність конкретних фактів, які б свідчили, що він це робив раніше (був в розшуку, вчиняв заходи конспірації, намагався залишити межі м. Києва чи України).

Ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку та його покарання. Самих посилань на обґрунтованість обвинувачення, тяжкість злочину та загрозу покарання по ньому є недостатньо для продовження строку тримання під вартою, окрема в частині його штучності та замовності.

Таким чином, враховуючи тривалий строк перебування ОСОБА_3 де факто за одним і тим же обвинуваченням під вартою, обставини, які характеризують особу та статус останнього, а також, відсутності інших, крім первісних, підстав для продовження строку тримання під вартою, можна сміливо дійти висновку, що на сьогодні даний ризик встановлений раніше судом є суттєво мінімізованим.

Ризик незаконного впливу на учасників провадження, не кажучи про свою доведеність, є значно перебільшеним у висновку суду, і направлений радше на виправдання свої кволої та безпорадної позиції неможливості відмови прокуророві.

Щодо відсутності ризику іншим чином перешкоджати правосуддю, то химера у вигляді висновку суд про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_3 у кримінальному упровадженні №...2216 на стадії ознайомлення із матеріалами кримінального провадження спростована ухвалою слідчої судді ОСОБА_23 від 24.07.2023, котра вже надала оцінку даним обставинам. Та не вбачає в цьому підстав на висновку про неналежність поведінки ОСОБА_3 , в т.ч. зв`язку з чим нею, у тому провадженні, застосовано домашній арешт до останнього, а не тримання під вартою, як просив прокурор. Тому з приводу даних обставин існує преюдиційне рішення з тих самих обставин, котре не скасовано на сьогоднішній день.

В ухвалі слідчого судді висновок про те, що можливості вчинити інші кримінальні правопорушення не зменшився, носить виключно ілюзорний характер (бездоказове та фанатичне списування змісту клопотання прокурора, безмежна віра в його праведне слово). При цьому в ухвалі відсутні будь-які дані, як і посилання на матеріали, котрі б обґрунтовували стійкість існування ризику вчинення абстрактних інших правопорушень.

На думку сторони захисту, враховуючи штучність створення обвинувачення щодо ОСОБА_3 , як спроба невиправданого ув`язнення, особу обвинуваченого, велику кількісті факторів, котрі позитивно характеризують обвинуваченого, доказів мінімізації ризиків передбачених ст. 177 КПК України, запобігти їх теоретичному збільшенню та виникненню нових, на теперішній час, можливо і при застосуванні до ОСОБА_3 запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі. Зокрема або домашнього арешту за адресою документально підтвердженого проживання останнього в ньому, або передачі останнього під особисту поруку однієї особі, яка заслуговую на особливу довіру суду. Такою особою, яка готова взяти ОСОБА_3 під особисту поруку є президент ПАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» ОСОБА_14 - український громадський діяч та топ-менеджер у сфері освіти і науки, фізичної культури і спорту, науковець, педагог, спортсмен.

Тому, сторона захисту вважає такий запобіжний захід як домашній арешт або особиста порука, цілком є виправданими на даному етапі, який зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього судом обов`язків, враховуючи наявність міцних соціальних зв`язків, та очевидно нікчемність обвинувального акту (про людське око). Це в свою чергу, дозволить останньому далі працювати, утримувати свою сім`ю, допомагати ЗСУ, в цілому дасть можливість дієво продемонструвати суду відповідальність, обов`язковість, порядність, та самодисципліну в частині процесуальної поведінки, та зведе нанівець спекулятивні твердження прокурора про виникнення нових та посилення старих ризиків.

Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали подане клопотання, просили його задовольнити з викладених в ньому підстав. Разом з тим, надали гарантійний лист, яким підтверджено можливість ОСОБА_42 внести заставу у розмірі 600 000 грн 00 коп. за обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав своїх захисників, просив задовольнити клопотання.

Особа, яка виявила бажання бути поручителем ОСОБА_14 у судовому засіданні просив суд задовольнити подане клопотання та передати йому на поруки обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки він готовий забезпечувати явку обвинуваченого до суду за першої вимоги. Зазначив, що він є президентом Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом». Обвинуваченого ОСОБА_3 знає особисто як порядну та відповідальну особу. ОСОБА_3 є студентом Академії. За час навчання ОСОБА_3 зарекомендував себе з позитивної сторони, як здібний, дисциплінований, наполегливий студент. Зі слів викладачів, до разових доручень ставився з відповідальністю, виконував їх якісно і своєчасно, володіє організаторськими здібностями, цілеспрямований та добросовісний. При спілкуванні з викладачами та студентами доброзичливий та коректний. За складом характеру стриманий, урівноважений, ввічливий, спокійний. ОСОБА_3 неодноразово допомагав в організації спортивних змагань, активно брав участь у розвитку дитячого та юнацького спорту. Крім того, ОСОБА_3 під час повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України у 2022 році виконував завдання з територіальної оборони м. Києва та Київської області, проявив стійку патріотичну позицію в період активної агресії ворога. Брав участь у бойових діях в м. Ірпінь та м. Буча, у стримуванні просування ворожого війська. Здійснював евакуацію мирного населення та поранених з деокупованих населених пунктів Київської області. До затримання ОСОБА_3 займався законною підприємницькою діяльністю, неодноразово надавав Академії допомогу в охороні громадського порядку на масових заходах. ОСОБА_3 має постійне місце проживання, чотирьох неповнолітніх дітей на утриманні, офіційне місце працевлаштування. За таких обставин не бачить підстав вважати, що ОСОБА_3 буде переховуватися чи ухилятися від суду немає, так як останній не судимий, в розшук (в т.ч. міжнародний) ніколи не оголошувався, запити на його видачу іншими державами відсутні. Ствердив, що йому відомо та зрозуміло у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується ОСОБА_3 , яка відповідальність передбачена за дані кримінальні правопорушення та, що у випадку невиконання поручителем взятих на себе зобов`язань на поручителя накладається грошове стягнення.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту та клопотання ОСОБА_14 про передачу особи на поруки, посилаючись на те, що особиста порука не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного з огляду на ризики, які існують. Також зазначив, що клопотання сторони захисту подане з порушенням ст. 201 КПК України, а саме раніше 30 днів з дня постановлення попередньої ухвали про відмову у зміні запобіжного заходу, а тому повинно бути залишене без розгляду.

Інші учасники судового провадження зі сторони захисту підтримали позицію захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дійшов такого висновку.

Щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. (ч. 1 ст. 194 КПК України)

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Щодо обґрунтованості підозри

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom» від 30 серпня 1990 року (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

В цьому випадку, обвинувальний акт щодо вказаних обвинувачених перебуває на розгляді в суді.

Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотань, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра», зокрема з урахуванням положень п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України.

Щодо наявності ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що він може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення зазначених дій.

Достовірність ризиків може бути встановлена шляхом перевірки відомостей про: 1) наявність документів, які дають змогу виїхати за межі країни; 2) майновий стан особи, який дає змогу існувати в умовах переховування, у тому числі за межами країни; 3) наявність громадянства іншої держави або документів, які дають право тимчасово чи постійно проживати на території іншої країни; 4) наявність членів родини, які проживають на території іншої країни та можуть надати тимчасовий чи постійний притулок; 5) наявність можливості (службове становище, безпосереднє знайомство, родинні зв`язки, матеріальний вплив тощо) впливу на свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; 6) інші обставини, які вказують на достовірність ризиків, - та повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин кожного кримінального провадження.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

З його урахуванням, суд приходить до висновку про наявність наступних ризиків:

щодо ризику переховування від суду, то слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou проти Туреччини» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території Туреччиною та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Суд враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку суду, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v Bulgaria» від 26 червня 2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» від 25 квітня 2000 року (§ 76, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої може спробувати уникнути обвинувачений. Саме тому, на думку суду, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розслідування.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК України, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, суд враховує, що обвинуваченому ОСОБА_3 висунуто обвинувачення у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, одне з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що в поєднанні з даними про особу обвинуваченого з`ясованими судом, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що він може втекти.

Щодо ризику впливу, то оцінюючи його наявність у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від потерпілих та свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик впливу зберігається до отримання показань наведених осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений, не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, потерпілими, яким відомі обставини вчинення злочинів, у якому останній обвинувачується, можуть здійснювати на них вплив, зокрема, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Тим паче, що в цій справі, ураховуючи характер висунутого обвинувачення, йдеться зокрема про вимагання у відношенні потерпілих. Модель описаного діяння, відповідно до даних обвинувального акта, полягала у вимаганні в потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 майна шляхом погрози застосування насильства над ними, пошкодження/знищення майна, погрози вбивством, що саме по собі утверджує додатково суд в думці про реальність цього ризику, як такого у відношенні цих потерпілих та свідків.

Врахування судом обставин відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України

Суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 178 КПК України, враховує узагальнені відомості щодо обвинуваченого ОСОБА_3 . Згідно даних обвинувального акта та наданих стороною захисту документів, з`ясовано, що:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, уродженець м. Києва, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є приватним підприємцем, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2007 р.н., 2009 р.н. та 2018 р.н., раніше не судимий.

Разом з тим, суд враховує позитивні характеристики обвинуваченого, надані ДУ «Київський слідчий ізолятор», ТОВ «ДЕЛЬТА-ЩИТ» та Добровольчим формуванням № 7 територіальної оборони м. Києва «Легіон Д», а також надані стороною захисту копії нагород та подяк обвинуваченого.

Крім того, суд враховує обставини вчинення кримінальних правопорушень, у яких обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_3 , розмір шкоди, завданий злочином, дані про особу обвинуваченого, його майновий стан та соціальні зв`язки.

На переконання суду на даній стадії розгляду кримінального провадження наявність на утриманні неповнолітніх дітей, ряд позитивних характеристик, подяк та нагород, проходження військової служби та волонтерство, не можуть слугувати належним стримуючим фактором та не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Згідно з ст. 194 КПК наявність ризиків є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід у кримінальному провадженні убезпечить від їх настання, суд ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з домашнім арештом, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, на даній стадії розгляду кримінального провадження, з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж діючі не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому, суд враховує, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1, 3 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З урахуванням того, що попереднє ув`язнення, так і домашній арешт є різними формами позбавлення свободи (ув`язнення), однак до них мають застосовуватися однакові критерії незалежно від місця, де особу тримають - під вартою або під домашнім арештом (див. рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджи проти Республіки Молдова», пп. 111 - 112), відповідно, згідно ч. 1 ст. 183 КПК, цей захід є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу

Згідно з ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Підставою для правомірного обмеження права на свободу через застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є, зокрема, рішення, яке не просто формально ухвалює суд, а воно має бути обґрунтованим, справедливим (див. п. 4 рішення КС України від 25 червня 2019 року № 7-р/2019).

Конституційний Суд у рішенні від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009 висловив позицію, що встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини).

В цій ситуації суд з огляду на викладене та у ракурсі установлених фактичних обставин вважає, що на даному етапі кримінального провадження, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та зможе запобігти встановленим ризикам з числа передбачених ст. 177 КПК.

Це обмеження в даній справі, за встановленої в обвинувальному акті моделі вчинення злочинів та наведених про особу обвинуваченого відомостей, на переконання суду, саме на цій стадії процесу, відповідає вимозі абз. 6 п.п. 3.3 п. 3 рішення КСУ від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009. Потреба в такому заході щодо нього, зокрема є дійсною не тільки, однак у тому числі і в світлі факторів, пов`язаних з його особою, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та характером висунутого обвинувачення.

Крім того, відповідно до положень ч. 5 ст. 201 КПК України, слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Згідно ст. 26 КПК України випливає, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, саме на заявника при зверненні до суду покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається.

Згідно поданого тексту клопотання та виступу у судовому засіданні, стороною захисту не було висвітлено нових обставин, які не розглядались слідчим суддею, судом, а відтак, це є підставою для відмови у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу.

Щодо передачі обвинуваченого ОСОБА_3 на особисту поруку ОСОБА_14 .

Особа, яка виявила бажання бути поручителем обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_14 є президентом Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом».

У своєму клопотанні він поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язується за необхідності доставити його до суду на першу про те вимогу.

Дослідивши подане клопотання сторони захисту та ОСОБА_14 , детально роз`яснивши особі, яка виявила бажання взяти обвинуваченого на поруки, вимоги ст.180 КПК України та з`ясувавши їх стосунки з обвинуваченим, суд приходить до наступних висновків.

Вимогами статті 180 КПК України визначено, що особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку обвинуваченого, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

Крім того, однією з умов обрання такого запобіжного заходу є впевненість суду в тому, що поручитель дійсно може впливати на поведінку обвинуваченого та забезпечити його доставлення до суду на першу про те вимогу. При цьому важливою передумовою ефективної дії запобіжного заходу у вигляді особистої поруки є почуття довіри і поваги обвинуваченого до поручителя. Такі взаємовідносини гарантують, з одного боку, прагнення самої особи до дотримання цього запобіжного заходу, а з другого - забезпечують можливість реального впливу поручителів на її поведінку.

Відтак, беручи до уваги викладене вище, а також підвищену суспільну небезпеку інкримінованих обвинуваченому злочинів, суд не знаходить підстав на даному етапі кримінального провадження для задоволення клопотання сторони захисту та ОСОБА_14 про передачу обвинуваченого ОСОБА_3 на особисту поруку.

Щодо визначення розміру застави

Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 182 КПК України)

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Прецедентне право Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) вчинить інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку («Бузаджи проти Республіки Молдова [ВП]» (Buzadji v. The Republic of Moldova [GC]), § 88; «Тирон проти Румунії» (Tiron v. Romania) § 37; «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), § 59; «Пірузян проти Вірменії» (Piruzyan v. Armenia), § 94).

Суд, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що ОСОБА_3 інкримінується злочин, передбачений ч. 5 ст. 255 КК України, тобто створення злочинної організації, а також керівництво такою організацією та участі у ній, вчинене особою, яка перебуває в статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту у частині визначення обвинуваченому ОСОБА_3 застави у розмірі 600 000 грн 00 коп., оскільки вказаний альтернативний запобіжний захід, на даний час не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти дійсним ризикам.

Керуючись ст. 131-132, 176-178, 180-181, 193-194, 201, 315, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт, звільнення під особисту поруку ОСОБА_14 , або визначення розміру застави у розмірі не більше 600 000 грн - відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захисникам та особі, яка виявила бажання бути поручителем обвинуваченого, негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду, а особою, яка тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 15 год 35 хв 15 вересня 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1