справа № 208/3666/23
№ провадження 1-кп/208/387/23
ВИРОК

Іменем України

01 травня 2023 р. м. Кам`янське

Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши в спрощеному провадженні обвинувальний акт, затверджений 27.04.2023 року у кримінальному провадженні, яке внесене 28.03.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098 щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, у відношенні:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, офіційно не працюючому, розлученому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому силу статті 89 КК України,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

установив:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

ОСОБА_2 , згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.01.2013 (виконавчий лист Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська № 1/207/307/13, виданий 15.01.2013), зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 грудня 2012 року.

Однак, ОСОБА_2 , якому було відомо про обов`язковість виконання рішення суду, будучи попередженим державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області про необхідність сплати аліментів, а також про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати, став на шлях злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Будучи фізично здоровим для того, щоб працювати та виконувати рішення суду, ОСОБА_2 , не маючи намір надавати кошти на утримання дитини, тобто маючи прямий протиправний умисел на ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у період часу з 01.10.2022 до 25.04.2023 включно, офіційно не працював, аліменти на утримання неповнолітньої дитини не сплачував, будь-якої допомоги на утримання дитини у не грошовій формі не надавав, участі у вихованні дитини не приймав та згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Заводського відділу ДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 23346 гривень 08 копійок.

Таким чином, у період часу з 01.10.2022 до 25.04.2023 включно, ОСОБА_2 , злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що сукупно склала суму виплат за 6 місяців та 25 днів відповідних платежів, а саме у розмірі 23346 гривень 08 копійок.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

01 травня 2023 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України у якому міститься клопотанням Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту додані:

- письмова заява підозрюваного ОСОБА_2 від 27 квітня 2023 року, складена в присутності захисника ОСОБА_6 ,щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;

- заяву потерпілої ОСОБА_7 про відсутність заперечень відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 302 КПК України, згоди зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомленням з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному порядку за обвинуваченням ОСОБА_2

- матеріали досудового розслідування кримінального провадження № 0000098 від 28.03.2023року.

Як видно з наданих матеріалів, на час надходження обвинувального акту до суду щодо ОСОБА_2 запобіжний захід в цьому кримінальному провадженні не обирався.

Ураховуючи зазначене, суд уважав можливим розглянути обвинувальний акт щодо ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

Відповідно до частин 1, 2, ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з ч.3 ст. 381 КПК України спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до ч.2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України Про судоустрій та статус суддів суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

Діючи відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 17, статей 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які неоспорюються учасниками судового провадження.

Зокрема, з обвинувального акту вбачається, що досудовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_2 , згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.01.2013 (виконавчий лист Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська № 1/207/307/13, виданий 15.01.2013), зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 грудня 2012 року. Рішення набрало законної сили 09.01.2013 року.

Однак, ОСОБА_2 , якому було відомо про обов`язковість виконання означеного рішення суду, будучи попередженим державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області про необхідність сплати аліментів, а також про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати, став на шлях злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої доньки

Так, ОСОБА_2 , будучи фізично здоровим для того, щоб працювати та виконувати рішення суду, не маючи намір надавати кошти на утримання доньки, тобто маючи прямий протиправний умисел на ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки, у період часу з 01.10.2022 року до 25.04.2023 року включно, офіційно не працював, аліменти на утримання неповнолітньої доньки не сплачував, будь-якої допомоги на утримання доньки у не грошовій формі не надавав, участі у вихованні доньки не приймав та згідно довідки про заборгованість по аліментам Заводського ВДВС у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки у розмірі 23346,08 гривень.

Таким чином, у період часу з 01.10.2022 року до 25.04.2023 включно, ОСОБА_2 , злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призвело до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно склав суму виплат за 6 місяців 25 днів відповідних платежів, а саме у розмірі 23346,08 гривень.

Установлені органом досудового розслідування обставини і викладені судом, не оспорюються учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності.

Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Саме з підстав викладеного суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, а саме: злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням обставин справи, оцінкою особистості ОСОБА_2 установлено, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання останнього є щире каяття, та відсутності обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують його покарання.

Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що як свідчать матеріали досудового розслідування, ОСОБА_2 беззаперечно визнавав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повністю повідомив про обставин вчинення кримінального правопорушення, а також надав дозвіл на спрощений розгляд кримінального провадження. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_2 як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального проступку та осуд своєї поведінки), а отже підставою для врахування їх як обставину, що пом`якшує покарання. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора ОСОБА_5 уважає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття, та вказана в обвинувальному акті.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд уважає, що підстави застосування статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

При призначені покарання ОСОБА_2 , суд також враховує, що обвинуваченим скоєно кримінальне правопорушення, яке відповідно до ч.2 ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_2 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

З урахуванням викладених обставин по справі, особистості обвинуваченого, який не працює, тяжкості вчиненого кримінального проступку, фактично відсутності завданої шкоди, вартості та виду майна, яким заволодів обвинувачений, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний проступок, обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_2 покарання у вигляді обмеження волі та приходить до переконання про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

На думку суду, залучення до такого виду призначеного покарання створить процес позитивних змін, які відбуваються в особистості та створюють готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Крім того, такий вид покарання застосується через органи пробації, якими передбачено проходження пробаційних програм, які передбачені для осіб, які засуджені до покарань не пов`язаних з позбавленням волі, і що надасть можливість змінити прокримінальне мислення та попередити вчинення ним повторних злочинів.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_2 покарання у вигляді обмеження волі та приходить до переконання про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Керуючись статтями 7, 17, 100, 124, 301, 302, 368-371, 374, 376, 381, 382, 395 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін у 1 рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід в цьому кримінальному провадженні не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1