ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року

м. Київ

справа № 357/9747/20

провадження № 51-2033 км 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

(у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_7 та засудженого на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 26 травня 2022 року стосовно

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, який проживає

за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2022 року, ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 04 вересня 2020 року приблизно о 22 годині, перебуваючи поблизу гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом спилювання дужки навісного замка та його подальшого демонтажу проник у дане приміщення, звідки таємно, повторно, намагався таємно викрасти велосипед «Салют» вартістю 550 грн, який належав ОСОБА_8 , проте не зміг довести до кінця свій злочинний умисел, оскільки був викритий сусідами потерпілої.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції:

- безпідставно визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено причетності його підзахисного до цього злочину;

- не перевірив версію ОСОБА_6 про те, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обмовили його підзахисного у вчиненні інкримінованого злочину;

- не врахував того, що товарознавча експертиза № 3106 від 15 вересня 2020 року була проведена з порушенням методології оцінки, а відтак не встановлено розміру матеріального збитку.

Крім того, захисник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів апеляційних скарг та безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції.

Засуджений ОСОБА_6 у касаційній скарзі, доводи якої аналогічні за своїм змістом доводам касаційної скарги його захисника, просить переглянути ухвалені стосовно нього судові рішення. Також заявляє про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотань про повторне дослідження доказів.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та захисник підтримали доводи касаційних скарг, просили їх задовольнити, скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг, просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

У поданих касаційних скаргах захисник та засуджений ставлять питання про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке, на їхню думку, призвело до безпідставного засудження ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Проте зазначені доводи Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів.

Так, при перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

При цьому суд першої інстанції врахував, зокрема:

- показання потерпілої ОСОБА_8 про те, що 04 вересня 2020 року приблизно о 22 год від свого сусіда ОСОБА_9 дізналась про проникнення до її гаража невідомої особи та спробу викрадення її майна. Біля гаража вона побачила чоловіка, як пізніше з`ясувалось - ОСОБА_6 , належний їй велосипед, на землі лежали спиляний замок, пилка по металу, розібрані ножиці;

- показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що звернули увагу на відчинені двері одного з гаражів. З нього вийшов чоловік з велосипедом рожевого кольору. Свідки затримали чоловіка, яким виявився ОСОБА_6 і який став чинити їм опір, намагаючись втекти. ОСОБА_10 утримував затриманого на землі, а ОСОБА_9 викликав поліцію та привів власницю гаража ОСОБА_8 ;

а також дані, що містяться в:

- протоколі огляду місця події з фототаблицею до нього від 04 вересня 2020 року, згідно з яким під час огляду гаражного приміщення (сараю), яке знаходиться біля будинку АДРЕСА_2 , виявлено перед входом до нього велосипед рожевого кольору, пошкоджений замок, пилку по металу, а також неподалік від нього - фрагменти ножиць та марлеву пов`язку;

- протоколі огляду предмету від 05 вересня 2020 року, згідно з яким на час огляду дитячого велосипеда «Салют» пошкоджень виявлено не було;

- протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06 вересня 2020 року, згідно з якими свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на фото № 2 та № 3 відповідно впізнали ОСОБА_6 , як особу, яку вони затримали під час спроби вчинення ним крадіжки із гаражного приміщення;

- висновку експерта № 3106 від 16 вересня 2020 року, відповідно до якого встановлено ринкову вартість бувшого у використанні дитячого велосипеда «Салют» станом на 05 вересня 2020 року - 550 грн;

- висновку експерта № СЕ-19/111-20/44097-ТР від 15 вересня 2020 року, відповідно до якого навісний замок, вилучений в ході огляду місця події на АДРЕСА_2 , знаходиться у неробочому стані, на його поверхні виявлено пошкодження у вигляді перепилу запираючого стрижня за допомогою ножовочного полотна.

Суд першої інстанції також проаналізував надані в судовому засіданні показання ОСОБА_6 і дав їм належну оцінку, співставивши їх із сукупністю інших досліджених доказів.

При цьому суд першої інстанції не встановив того, що свідки, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, обмовили ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки їхні показання узгоджуються з іншими здобутими у кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 вчинив інкриміноване йому суспільно небезпечне діяння.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

Безпідставними є доводи захисника щодо неправильності висновку експерта № 3106 від 16 вересня 2020 року, яким встановлено вартість велосипеду, через проведення її без дотримання вимог п. 1 ч. 5 ст. 69 КПК України.

За змістом ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження, судовий розгляд проводився з дотриманням вимог вказаної статті, суд першої інстанції надав рівні можливості на обстоювання своєї позиції, однак сторона захисту до закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами не скористалась своїм правом та не заявляла відповідного клопотання про допит експерта чи проведення повторної товарознавчої експертизи.

Колегія суддів уважає, що висновок № 3106 від 16 вересня 2020 року, який було враховано судом першої інстанції, є належно мотивованим, науково обґрунтованим, складеним кваліфікованим експертом, що має достатній фах, досвід і стаж експертної роботи, на підставі дослідження, з використанням наукових інформаційних джерел, даних загальноприйнятої експертної практики, наданих йому матеріалів, є повним та вичерпним, не містить подвійного тлумачення і суперечностей, тобто відповідає вимогам статей 101, 102 КПК України.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95 КПК України.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 проведено з дотриманням вимог ст. 337 КПК України, в межах пред`явленого обвинувачення, та його діям дано правильну юридичну оцінку.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, а також дані про особу винного, зокрема, те, що він раніше неодноразово судимий (11 разів) за корисливі та тяжкі злочини, вчинив злочин наступного дня після звільнення з установи виконання покарань, негативно характеризується за місцем проживання, має незадовільний стан здоров`я, тобто дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, за апеляційними скаргами захисника та засудженого, доводи яких аналогічні доводам їхніх касаційних скарг, з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

За результатами перегляду вироку суду першої інстанції суд апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом та врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, належним чином умотивувавши свої висновки.

Також суд апеляційної інстанції, допитавши в судовому засіданні експерта ОСОБА_12 та потерпілу ОСОБА_8 , обґрунтовано погодився з оцінкою висновку експерта № 3106 від 16 вересня 2020 року, наданою судом першої інстанції, та правомірно визнав безпідставними доводи захисника щодо невстановлення вартості викраденого майна.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Що стосується тверджень засудженого у касаційній скарзі про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив повторно докази, то Суд зазначає про таке.

Частиною 3 статті 404 КПК України встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.

Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів у справі не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на стадії апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 заявив ряд клопотань, зокрема, про повторний допит свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , допит свідка ОСОБА_13 , понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , слідчої ОСОБА_16 , спеціаліста ОСОБА_17 , експерта ОСОБА_18 та про призначення повторної судово-товарознавчої експертизи.

Згідно із технічним записом судового засідання від 25 травня 2022 року, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, проаналізував доводи ОСОБА_6 та, з`ясувавши позицію учасників процесу, не знайшов підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про допит указаних осіб та призначення повторної експертизи.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 26 травня 2022 року стосовно ОСОБА_6 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3