ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25934/21

Провадження № 11-сс/4820/241/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2023 року у кримінальному провадженні №0000185 від 03 вересня 2021 року, якою клопотання слідчого задоволено частково та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шистів Володимир-Волинського району Волинської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

На розгляд слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшло клопотання керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_8 , за погодженням прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 , посилаючись на те, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики ухилення від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, експертів, знищення, схову, спотворення будь-якої із речей, що мають значення для кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.06.2023 клопотання слідчого задоволено частково та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладанням на нього обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що в ході розгляду клопотання встановлена причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення та частково доведено актуальність ризиків, тому наявні підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у межах строку досудового розслідування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 06 серпня 2023 року.

На думку прокурора, ухвала слідчого судді міськрайонного суду Хмельницької області від 08.06.2023 є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Звертає увагу, що на поточному етапі кримінального провадження слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Зазначає, що обставини, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 КК України, підтверджуються матеріалами кримінального провадження та свідчать про те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні наведеного.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України, тому з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність обрання до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, у цьому кримінальному провадженні проведено експертизи та планується призначення ряду інших експертиз, на висновки за результатами яких сторона обвинувачення може покликатись під час судового розгляду в обґрунтування обвинувачення, враховуючи зв`язки ОСОБА_6 , який має можливість вирішити питання в потрібному для себе руслі, це може призвести до незаконного впливу на судових експертів.

Про ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином свідчить, що ОСОБА_6 та його дружина мають у власності ряд об`єктів нерухомості, а тому перебуваючи на волі та розуміючи ризик їх втратити у зв`язку з можливим арештом нерухомого майна, підозрюваний та його дружина, можуть спробувати здійснити відчуження нерухомого майна на третіх осіб, що унеможливить в подальшому досягнення такої цілі кримінального провадження, як забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що враховуючи час повідомлення ОСОБА_6 про підозру і обсяг процесуальних дій, які необхідно провести з метою встановлення та перевірки фактів та обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є необхідність визначення строку тримання під вартою у 60 днів.

На думку прокурора, домашній арешт, у тому числі цілодобовий, а також застава не будуть достатніми запобіжними заходами, адже пов`язані з доступом підозрюваного до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на цьому його етапі. Адже всі ймовірні причетні особи наразі не встановлені, а всі речові докази, не віднайдені.

У той же час, особиста порука та особисте зобов`язання тим більше не зможуть належним чином забезпечити досягнення мети застосування запобіжного заходу. Адже, у випадку їх застосування, з огляду на встановлені ризики, відсутні будь-які стримуючі стимули від неналежного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а так само відсутній належний контроль за дотриманням відповідних процесуальних обов`язків.

Окрім того, сторона обвинувачення переконана, що застава у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначена частиною 5 статті 182 КПК України, яка може бути встановлена особі, яка підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, не здатна забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, тому заставу належить призначити у розмірі, який перевищує 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ураховуючи тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , дані про особу підозрюваного, репутацію підозрюваного, нездатність застави у межах, визначених пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України, забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, є необхідним визначити останньому, як альтернативу, заставу в розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 1 073 600 гривень, оскільки внесення застави в меншому розмірі не зможе гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.

Крім цього, при визначенні розміру застави слід брати до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення та спричинену ним шкоду, встановлені ризики, в сукупності з майновим станом підозрюваного.

Слідчим суддею належним чином не надано оцінку обставинам справи і помилково прийнято рішення про часткове задоволення клопотання слідчого. Такий висновок суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав заперечення на вказану апеляційну скаргу, в яких просив рішення слідчого судді залишити без змін.

Вважає, що слідчий суддя місцевого суду дійшов обґрунтованих висновків про те, що сторона обвинувачення не довела існування ризиків, про які вказувала в своєму клопотанні, підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор просив задовольнити повністю вимоги поданої апеляційної скарги, з наведених в ній підстав, вважає, що існують об`єктивні ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а тому тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою здатний забезпечити належну процесуальну поведінку.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, з огляду на її безпідставність, необґрунтованість та недоведеність необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; просили залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, ознайомившись із матеріалами кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

У поданій апеляційній скарзі прокурор оскаржує застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки вважає, що існують доведені ризики, яким не можна запобігти у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначив про частковість обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з огляду на надані слідчому судді докази та сукупність усіх встановлених обставин, утім погодився, що існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених статтею 176 КПК України.

Разом із тим, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, слідчий суддя не зміг беззаперечно погодитися з існуванням ризиків, наведених у клопотанні слідчого, зокрема з ризиком переховування підозрюваного від правосуддя, впливу на свідків та експертів, перешкоджання ходу розслідування чи вчинення нового злочину.

Слідчий суддя вважає, що посилання прокурора виключно на суворість можливого судового рішення щодо підозрюваного, як на підставу для існування ризику переховування останнього від правосуддя, а також на наявність у підозрюваного зв`язків через займану ним посаду, обґрунтовуючи неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, без наведення інших фактів, які можуть підтверджувати існування зазначених у клопотанні ризиків, не може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення підозрюваного.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з частиною 4 статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до частини 3 статті 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтями 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог пункту 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею ухвалено з дотриманням зазначених вимог національного законодавства та з урахуванням практики ЄСПЛ, тому колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді.

Відповідно до вимог статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити вище перелічені дії.

Слідчим суддею встановлено, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000185 від 03.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 КК України щодо підозрюваного ОСОБА_6 , який обіймаючи посаду начальника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, є службовою особою, відповідальною за організацію та результати діяльності Головного управління, в силу своїх повноважень наділеним правозастосовними та правоохоронними функціями, у порушення вимог зазначених вище нормативно-правових актів та функціональних обов`язків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно вчинив тяжке корупційне кримінальне правопорушення у сфері службової діяльності.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 , відповідно до вимог статей 193, 194 КПК України вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, натомість застосувавши до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 КК України.

З системного аналізу статті 194 КПК України вбачається, що якщо надані сторонами кримінального провадження докази не доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, то жоден із запобіжних заходів не може бути застосований.

При цьому, норми кримінального процесуального закону не містять визначення поняття «обґрунтованої підозри», тому колегією суддів враховується практика Європейського суду з прав людини з питання визначення поняття «обґрунтованої підозри» (рішення Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Гусинський проти Росії», «Нечипорук і Йонкало проти України» та інші), відповідно до якої в ході досудового розслідування, при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідна наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а саме існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення, мета затримання - продовжити розслідування й підтвердити або спростувати підозри, які стали підставою для затримання. Водночас ця стадія розслідування не передбачає сукупності доказів, достатньої для прийняття процесуального рішення за суттю кримінального провадження.

У колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення з боку органу досудового розслідування, оскільки існує інформація, що він міг вчинити інкриміноване правопорушення, про що свідчать матеріали кримінального провадження та доведено прокурором під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.

Враховуючи, що посилання слідчого судді в ухвалі на частковість обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не вплинуло на висновок щодо необхідності застосування запобіжного заходу, колегія суддів не вважає це підставою для скасування ухвали слідчого судді та вважає неспроможними доводи прокурора, що слідчим суддею вирішувалися питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема надана оцінка доказам при оцінці обґрунтованості підозри.

Мотивуючи прийняте рішення щодо існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, слідчий суддя враховуючи, що ОСОБА_6 виключно позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має, має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , має стійкі соціальні зв`язки за місцем проживання, обіймає посаду у органі державної влади, має сім`ю та двох дітей, під час воєнного стану жодного разу не перетинав державний кордон України, дійшов висновку по відсутність підстав стверджувати, що він як у законний, так і у незаконний спосіб зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності у зв`язку із повідомленням про підозру, з огляду на можливість установити підозрюваному обов`язок здачі паспорта для виїзду за кордон та встановлені під час воєнного стану обмеження перетину кордону , зокрема і для службових і посадових осіб органів державної влади.

Також з урахуванням даних про особу підозрюваного слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність наявності ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Крім того, слідчий суддя зазначив, що ризик ймовірного впливу на свідків, експертів можна уникнути шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні, а також не визнав обґрунтованим посилання на зв`язки підозрюваного у зв`язку із займаною посадою, що не зможе забезпечити виконання останнім належно його процесуальних обов`язків, оскільки сама по собі посада, яку обіймає підозрюваний не свідчить про наявність у нього зв`язків у правоохоронних чи інших органах, які б дозволяли стверджувати про перешкоджання підозрюваним досудовому розслідуванню, відомостей про пред`явлення цивільного позову матеріли провадження не містять, тому можливість відчуження майна підозрюваного не може бути ризиком перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважав, що долучені до клопотання докази містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, при цьому в своїй сукупності це не може свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу, тоді як, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання встановлена причетність його до вчинення кримінального правопорушення та частково доведено актуальність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у межах строку досудового розслідування, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді.

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні у справі «Клішин проти України», відповідно до якої наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитись відповідними доказами.

Так, колегія суддів зазначає, що як у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_10 , так і у поданій скарзі прокурора не наведено достатньо аргументації та доказів на підтримку існування всіх ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Зокрема, ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду не виправдовується характером та тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, чи наявністю у підозрюваного паспорту громадянина України для виїзду закордон, чи майновим станом ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_11 . Тяжкість покарання хоча і є одним із елементів при оцінці ризиків ухилення від органу досудового розслідування та/або суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, однак само по собі не може бути достатньою та єдиною підставою для застосування тримання під вартою. Більш того, з наданих пояснень сторони захисту вбачається, що у ОСОБА_6 вилучили паспорт громадянина України для виїзду закордон, що також суттєво ускладнює його втечу закордон, окрім того, враховуючи його репутацію, міцні соціальні зв`язки, ризик втечі є малоймовірним.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо існуванні ризику ймовірного впливу ОСОБА_6 на свідків у цьому кримінальному провадженні, але такий ризик ймовірного впливу на свідків чи експертів усувається шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні, що було зазначено і слідчим суддею.

Щодо ризику вчинення нового кримінального провадження, то колегія суддів уважає його також безпідставним, оскільки ОСОБА_6 відсторонений від посади керівника ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, з початку досудового розслідування веде належну процесуальну поведінку, раніше не судимий, а доказів для підтвердження зворотнього стороною обвинувачення не надано.

Отже, з огляду на наведене вище та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_6 в їх сукупності, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, має сім`ю та двох дітей, під час воєнного стану жодного разу не перетинав кордон України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1-4, 8 частини 5 статті 194 КПК України, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_6 на поточному етапі кримінального провадження в повній мірі відповідає практиці Європейського суду з прав людини та статті 5 Конвенції, положення якої вказують, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Врахувавши наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді та вважає, що прокурором та слідчим не доведена недостатність застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою для запобігання ризиків, підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не вбачає.

У зв`язку з тим, що колегія суддів відхиляє необхідність застосовувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, доводи апеляційної скарги щодо визначення розміру застави, у порядку статті 183 КПК України, не розглядаються.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга прокурора щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованою, а викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Слідчий суддя об`єктивно та в повній мірі, дослідивши всі наявні матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2023 року, якою клопотання слідчого задоволено частково та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3