Справа № 442/9911/21
Провадження № 1-кп/442/56/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 його захисника - адвоката ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження №0000757 від 05.10.2021 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хирів Старосамбірського району Львівської області, громадянина України, розлученого, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не військовозобов`язаного, не депутата, не адвоката,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України;

в с т а н о в и в :

Судом визнано доведеним, що 05 жовтня 2021 року приблизно о 16 годині 20 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік магазину «Анна», що на площі Ринок, 26 в місті Дрогобич Львівської області, після отримання зауваження від ОСОБА_8 щодо незаконного паркування автомобіля в пішохідній зоні, якою є площа Ринок, на ґрунті особистих неприязних стосунків, вступив з ним у словесну суперечку, у ході якої в нього виник умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи на меті заподіяти ОСОБА_9 тілесні ушкодження, підійшов до нього та наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя, внаслідок чого спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому передньої стінки гайморової пазухи зліва, синця в ділянці нижнього контура лівої очиці, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, як такі, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Суду пояснив, що 05 жовтня 2021 року, після обіду на залізничному вокзалі в м.Дрогобичі винайняв автомобіль для перевезення товару у магазин «Анна», що на площі Ринок в м.Дрогобичі. Коли під`їжджали до магазину зі сторони вул. Трускавецької, то він побачив, що один зі стовпчиків, які перекривають в`їзд, відсутній а тому попросив водія заїхати на площу під магазин, щоб не носити коробки з великої відстані. Після того як він почав вигружати товар у магазин до нього підійшов невідомий тоді йому мужчина (це був потерпілий ОСОБА_10 ) та зробив йому зауваження щодо незаконного паркування автомобіля в пішохідній зоні, якою є площа Ринок. Він вступив з ним у словесну суперечку і попросив дозволити вигрузити решту товару. Останній наполягав на тому, щоб він покинув площу, а коли вони розгрузили автомобіль став перед ним і заблокував виїзд. Він підійшов до потерпілого і відсунув вбік, звільнивши дорогу автомобілю. Після цього між ними почалась словесна перепалка і потерпілий першим наніс йому удар коліном в область паху. Він рефлекторно наніс йому удар рукою в обличчя. На цьому конфлікт вичерпався і він пішов у магазин. Наголосив, що жодного умислу наносити тілесні ушкодження ОСОБА_10 не мав, а діяв спонтанно, зважаючи на обставини, що склались. Просить виправдати його.

Незважаючи на не визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, його вина доводиться наступними доказами, дослідженими судом:

- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив суду, що 05.10.2021 після обіду, близько 16.00 год. вийшов з приміщення Дрогобицької міської ради і побачив, що на площу Ринок заїхав невідомий автомобіль і зупинився біля магазину «Анна». Оскільки заїзд автомобілів на площу Ринок є забороненим, він підійшов і зробив зауваження водію та пасажиру цього автомобіля. Останні почали вигружати автомобіль і не реагували на його зауваження. Він в телефонному режимі викликав інспекторів з паркування, щоб скласти адміністративний протокол на порушників. Розвантаживши товар, автомобіль намагався виїхати з території площі Ринок, а він вирішив цьому завадити. Тоді, пасажир автомобіля ( це був обвинувачений ОСОБА_4 ) підійшов до нього, відштовхнув, давши можливість автомобілю виїхати і почав словесну перепалку. Він представився ОСОБА_4 , однак останній ще раз штовхнув його в груди, а після цього вдарив кулаком в обличчя. Через деякий час підійшли інспектори з паркування та було викликано працівників поліції. Просить задоволити цивільний позов.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила суду, що бачила через вікно конфлікт між потерпілим та обвинуваченим 05.10.2021 року, оскільки перебувала в приміщенні Дрогобицької міської ради в одному з кабінетів. Під час цього конфлікту обвинувачений ( це був ОСОБА_4 ) наніс два удари рукою по обличчю ОСОБА_10 .. Останній зігнувся і в нього з носа потекла кров.

- показаннями свідків ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які пояснили, що працюють в Департаменті міського господарства Дрогобицької міської ради, яке очолює потерпілий ОСОБА_10 05.10.2021 біля 16.00 год. ОСОБА_10 подзвонив на телефон ОСОБА_12 і сказав, щоб той направив інспекторів на площу Ринок, бо туди заїхав якись автомобіль. В подальшому, зі слів ОСОБА_10 дізнались, що його вдарив рукою по обличчю невідомий мужчина і бачили на обличчі потерпілого кров.

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який підтвердив, що своїм автомобілем 05.10.2021 року на прохання невідомого мужчини ( це був ОСОБА_4 ) заїхав на площу Ринок, щоб ви грузити товар у магазин «Анна» . В цей час до них підійшов невідомий мужчина, зробив усне зауваження щодо заїзду автомобіля у пішохідну зону. В подальшому стояв на виїзді з площі та кудись дзвонив. Коли він намагався виїхати з площі, цей мужчина ( це був потепілий ОСОБА_10 ) заблокував виїзд, тобто став перед машиною. ОСОБА_4 вийшов і відсунув цього мужчину вбік. Він автомобілем виїхав з площі, подальших подій не бачив.

Крім цього, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину доводиться письмовими доказами, дослідженими судом:

- рапортом чергового Дрогобицького РВП про прийняття телефонного повідомлення та заявою ОСОБА_8 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення та притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності;

- матеріалами судово-медичної експертизи (висновок експерта №340 від 02.11.2021) про встановлення тілесних ушкоджень на тілі потерпілого ОСОБА_8 у вигляді закритого перелому передньої стінки гайморової пазухи зліва, синця в ділянці нижнього контура лівої очиці, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, як такі, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

- відеозаписом з місця події, розміщеному на диску, на якому зафіксовано факт та обставини вчинення кримінального правопорушення, протоколом його огляду, оглянутим в судовому засіданні де зафіксовано факт спричинення обвинуваченим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_9

- матеріалами проведення слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_8

- матеріалами додаткової судово-медичної експертизи (висновок експерта №408 від 24.11.2021)

- копіями документів щодо діяльності Департаменту міського господарства ДМР, його директора та інспекторів із паркування та благоустрою.

Щодо поданого адвокатом обвинуваченого ОСОБА_5 клопотання про визнання ряду доказів недопустимими, а саме висновків експерта №340 від 02.11.2021 та №408 від 24.11.2021 суд зазначає таке.

Згідно з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 січня 202С року у справі № 51-218кмо19 (справа № 754/14281/17), якщо сторона обвинувачення використала висновок експерта для підтвердження винуватості особи, саме цей висновок із детальним аналізом медичної документації має бути відкрито стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання з урахуванням ст. 22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації. Понад те, таке право може бути реалізовано під час судового чи апеляційного розгляду кримінального провадження, що не суперечить меті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведене свідчить, що клопотання адвоката про визнання доказів недопустимими є загальним, формальним та безпідставним, а тому в задоволенні такого слід відмовити.

Таким чином, детальний аналіз наявних у справі доказів дозволяє суду зробити висновок про те, що вина ОСОБА_4 повністю підтверджена дослідженими судом доказами.

Отже, сукупністю даних досудового та судового слідства, котрі співпадають між собою та об`єктивно доповнюють одні одних, стверджено винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, оскільки він заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

В даній справі, суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, при виборі останньому заходів примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Обставин, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України та обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, враховуючи особу винного, його характеризуючі дані, приймаючи до уваги те, що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто, при застосуванні покарання у виді штрафу, яке є необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів в майбутньому.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільний позов прокурора про відшкодування витрат понесених КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_10 в розмірі 3730 гривень слід задоволити, оскільки злочином заподіяна шкода на вказану суму.

Що стосується вимоги потерпілого щодо відшкодування останньому матеріальної та моральної шкоди, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як убачається зі змісту статтей 127, 128 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно із ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний суд України в п.9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4 звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує характер вчиненого обвинуваченим правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого ОСОБА_10 , ступеня вини обвинуваченого, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 5000 грн., оскільки така сума буде розумною, виваженою та справедливою як по відношенню до потерпілого так і до засудженого, а підстав для стягнення моральної шкоди в заявленому потерпілим розмірі суд не вбачає, в зв`язку з відсутністю достатніх доказів щодо розміру такої та обгрунтованості вимог.

Що стосується вимоги потерпілого ОСОБА_10 про стягнення понесених витрат за надану професійну правничу допомогу адвокатом та представництво інтересів потерпілого під час здійснення досудового розслідування у розмірі 14400 грн. та під час розгляду кримінального провадження у суді, то така підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 вказаної статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому згідно з частинами 3-4 даної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Окрім того при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Також у своїй постанові від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19 Верховний Суд зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Як вбачається з матеріалів справи між адвокатом ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 11 жовтня 2021 року та 25 січня 2022 року було укладено договори про надання правової допомоги. З акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) та копії квитанції до прибуткового касового ордера №25/01-с/2022 від 25 січня 2022 року вбачається, що загальна суму витрат на правову допомогу становить 28500 гривень. Враховуючи розмір задоволених вимог цивільного позову, а також співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до переконання, що з обвинуваченого слід стягнути в користь потерпілого 10 000 гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 ( одна тисяча сімсот) гривень.

Речові докази: DVD-диски із записами з камер відеоспостереження та слідчого експерименту - залишити при матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_10 5000 грн. моральної шкоди та 10 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Дрогобицької міської ради кошти витрачені КНП «Дрогобицька міська лікарня №1 Дрогобицької міської ради» на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 в розмірі 3730 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1