Справа № 944/953/23
Провадження №1-кп/944/772/23
29.05.2023 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
В провадженні Яворівського районний суд Львівської області перебуває вказане кримінальне провадження.
26 травня 2023 року, в підготовчому судовому засіданні, прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 календарних днів, без визначення розміру застави.
На обґрунтування клопотання зазначає, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19 липня 2022 року № 196 солдата ОСОБА_4 , призваного по мобілізації призначено на посаду стрільця-санітара 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 .
Проходячи військову службу на вищевказаній посаді, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 11, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до вимог бойового наказу командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади підполковника ОСОБА_6 від 30 січня 2023 року № 5, з метою переміщення військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 з пункту постійної дислокації в район виконання завдань було видано відповідний наказ командира. Згідно з додатком до цього наказу до числа військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , які повинні були відправитись 01 лютого 2023 року з пункту постійної дислокації частини ( АДРЕСА_1 ) в район виконання завдань серед інших військовослужбовців було включено солдата ОСОБА_4 .
Зазначений бойовий наказ із додатком приблизно о 10:00 год 01 лютого 2023 року т.в.о. начальника штабу перший заступник командира Військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_7 довів перед строєм до особового складу Військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і солдату ОСОБА_4 .
Однак солдат ОСОБА_4 , будучи ознайомленим із наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади підполковника ОСОБА_6 від 30 січня 2023 року № 5, відкрито відмовився виконувати зазначений наказ командира, не надавши законних обґрунтувань своєї відмови.
За таких обставин, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, тобто у непокорі відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.
01 лютого 2023 року, о 17:58 год, ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, на території Військової частини НОМЕР_1 , розташованої по АДРЕСА_1 .
З метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобігання продовженню злочинної діяльності та визначеним законодавством ризикам виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується.
Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого.
Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого покладається необхідність запобігання спробам: переховуватися від суду, що підтверджується, тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що обвинувачений розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування; вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується тим, що обвинувачений відмовився виконати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 про вибуття в зону проведення бойових дій, а відтак, у випадку не обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній продовжить свою протиправну поведінку та може вчинити самовільне залишення військової частини або дезертирство. Крім цього, враховуючи протиправну поведінку ОСОБА_4 та його нехтування наказами командира військової частини, а також вимогами Законів України та Статуту Збройних Сил України, останній може схиляти до аналогічної протиправної поведінки також інших військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 .
Неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів пов`язана з вступом в силу Закону України № 2531-IX від 16 серпня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану», відповідно до якого під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
В обґрунтування необхідності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мають враховуватись судом при обранні запобіжного заходу такі обставини.
Вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а саме ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, з огляду на наявні докази, що перелічені вище у мотивувальній частині вказаного клопотання.
Тяжкість покарання, а саме ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 5 до 10 (за відсутності альтернативного виду основного покарання), тобто є умисним тяжким злочином.
Ризик продовження чи повторення протиправної поведінки доводиться з огляду на встановлений факт вчинення обвинуваченим злочину проти встановленого порядку несення військової служби, та продовження ним протиправної поведінки, спрямованої на відкрите невиконання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 .
Вчинення злочину в умовах воєнного стану. Так, 24 лютого 2022 року військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
Дії, що інкримінуються обвинуваченому, мають виняткову суспільну небезпечність в період триваючої збройної агресії Російської Федерації, особливо, в бойовій обстановці, оскільки спрямовані на підрив основоположної засади функціонування Збройних Сил України єдиноначальності.
У разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачений буде позбавлений можливості переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Окрім цього, буде забезпечено виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.
Відповідно до ч. 8 ст. 176 Кримінального процесуального кодексу України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначеного обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 30 березня 2023 року, закінчується 28 травня 2023 року, а тому такий строк слід продовжити.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому, просив таке задовольнити.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримав письмове заперечення, в якому зазначено, зокрема, що прокурором було пропущено строк на звернення до суду із даним клопотання, оскільки таке подано пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали. Також аргументами прокурора для обрання найсуворішого запобіжного заходу зазначено, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, який передбачає покарання до 8 років позбавлення волі, схильний до вчинення злочинів, в тому числі корисливих, що дає підстави вважати про наявність ризиків, передбачених у ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а тому необхідно запобігти спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та представника потерпілого у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Однак, на противагу зазначеному вказує, що ОСОБА_4 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, жодних доводів, які б підтверджували наявність інших вищезазначених ризиків в клопотанні прокурора не зазначено, а тому й немає підстав вважати, що обвинувачуваний здійснюватиме злочинну діяльність, незаконно впливатиме на свідків у кримінальному провадженні, буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Обвинувачуваний зазначав, що був мобілізований і проходив службу у ЗБУ, виконував завдання у зоні бойових дійна Сході країни. По місцю несення служби два військовослужбовці його побили за те, що він вимагав надати медичну допомогу. Він після отриманих тілесних пошкоджень втратив свідомість, тривалий час відлежувався. У зв`язку з тим, що йому не надавалася медична допомога та військове керівництво не реагувало на його побиття, він залишив місце несення служби, пішов до населеного пункту і викликав карету швидкої медичної допомоги, де йому було надано першу медичну допомогу. Потім він поїхав у м. Дніпро і звернувся до лікарні швидкої медичної допомоги де йому встановлено діагноз перелом кісток носа, струс головного мозку та надано лікування. Пояснював, що у анамнезі хвороби лікарями помилково зазначено, що травму отримав під час військових дій 13 січня 2023 року після вибуху. Також 19 січня 2023 року він подав заяву до ГУНП у Дніпропетровській області про скоєння відносно нього кримінального правопорушення. Через два тижні після цього він повернувся до Військової частини НОМЕР_1 , де через декілька днів 01 лютого 2023 року перед строєм йому та всім військовослужбовцям доведено наказ № 5 про переміщення військовослужбовців в пункт постійної дислокації в район виконання завдань Військової частини НОМЕР_1 . Пояснив, що дійсно відмовився виконати цей наказ та вибути в пункт постійної дислокації в район виконання завдань Військової частини НОМЕР_1 , оскільки там знаходяться військовослужбовці які його побили. На думку захисту, прокурор не навів доводів чому до підозрюваного не може бути застосовано інший запобіжний захід в тому числі застава. Крім цього, просить врахувати, що підозрюваний хоч і не діяв у спосіб передбачений Статутом ЗСУ, не звернувся із рапортом про заподіяння тілесних пошкоджень, але просить врахувати, що в нього виявлені тілесні пошкодження і обставини викладені ним у заяві про скоєння злочину мають бути перевірені та їм має бути надано юридичну оцінку. Також в ОСОБА_4 є син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 . Окрім того, в матеріалах справи наявний витяг з наказу Військової частини НОМЕР_1 від 25 липня 2022 року № 202, де його підзахисному вирішено виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 240% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавку з вислугу років. Таке рішення може свідчити тільки про добрі заслуги підзахисного та його гарну репутацію. Вважає, що до підозрюваного цілком можливим було б застосувати домашній арешт або особисте зобов`язання чи заставу, не порушуючи норми Кримінального процесуального кодексу України. Прокурором та слідчим не доведено та не вмотивовано, на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, а також що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаному ризику, тому просить відмовити в задоволенні клопотанні прокурора та обрати більш м`який запобіжний захід, що не пов`язаний з позбавленням волі. Крім того, просив врахували, що судами в аналогічних справах про обвинувачення військовослужбовців ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України до обвинувачених були застосовані інші запобіжні заходи, в тому числі особисте зобов`язання, а також застосовано заставу.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.
Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали клопотання і матеріали справи, вважає, що у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити з таких підстав.
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2023 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 30 березня 2023 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 28 травня 2023 року включно, з визначенням застави.
Згідно ч. 3 ст. 315 Кримінального процесуального кодексу України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Згідно зі змістом ст. ст. 131, 132 Кримінального процесуального кодексу України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Стаття 199 Кримінального процесуального кодексу України, яка регламентує порядок продовження строку тримання під вартою, покладає на слідчого, прокурора наступні обов`язки: скласти клопотання про продовження строку тримання під вартою відповідно до вимог, зазначених у ст. 184 Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, викласти в ньому обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому подання клопотання про продовження строків тримання під вартою є правом слідчого, прокурора, а не їх обов`язком (ч. 3 ст. 199 Кримінального процесуального кодексу України); подати клопотання про продовження строку тримання під вартою до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду (ч. 2 ст. 199 Кримінального процесуального кодексу України); подати клопотання про продовження строку тримання під вартою до суду не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 1 ст. 199 Кримінального процесуального кодексу України).
Згідно з ч. 5 ст. 199 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 Кримінального процесуального кодексу України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
При цьому, зазначений вище строк, є строком виконання обов`язку, отже не може бути поновлений.
Статтею 113 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 116 Кримінального процесуального кодексу України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.
Отже, передумовою поновлення процесуального строку є виключно клопотання заінтересованої особи (ч. 1 ст. 117 Кримінального процесуального кодексу України).
Фактично клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подане 26 травня 2023 року, тобто з порушенням процесуального строку, визначеного Кримінальним процесуальним кодексом України.
Враховуючи те, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане з порушенням процесуального строку, визначеного ч. 1 ст. 199 Кримінального процесуального кодексу України, і суд не знайшов підстав для поновлення такого процесуального строку, тому клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає як таке, що подане з порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 113, 116, 117, 176 178, суд
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1