Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

представника володільця майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 22.08.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання дізнавача СД ВП №1 Житомирського РУП ГУНП України в Житомирській області ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль марки «КАМАЗ» моделі «53212» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 13.02.2007 належить ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 ( номер телефону відсутній), та користувачем якого є ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , відповідно до довіреності № 358 від 06.03.2019 року, а також на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 13.02.2007 та на довіреність № 358 від 06.03.2019 року, а також третіх осіб можливості користування, відчуження та розпорядження вказаним майном.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою відмовити у накладанні арешту на автомобіль марки «КАМАЗ» моделі «53212» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 13.02.2007 належить ОСОБА_9 та користувачем якого є ОСОБА_7 відповідно до довіреності №358 від 06.03.2019 року, а також на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 13.02.2007 та на довіреність №358 від 06.03.2019 року, та залишити автомобіль марки «КАМАЗ» моделі «53212» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 13.02.2007 та на довіреність №358 від 06.03.2019 року у користуванні ОСОБА_7 . При цьому, зазначає, що судом першої інстанції при накладанні арешту на майно не було враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідків арешту майна для третіх осіб, зокрема, не встановлено потерпілу особу від кримінального правопорушення, не обґрунтовано, яким чином арешт автомобіля може впливати на передачу або відчуження третім особам арештованого автомобіля. Зазначає, що наразі взагалі відсутні об`єктивні дані щодо осіб, чиє майно може бути арештовано відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.170 КПК України. Крім того, у кримінальному провадженні відсутня оголошена підозра, як і не відома шкода завдана кримінальним правопорушенням. Також, в ухвалі суду відсутнє визначення порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб. В порушення вимог ч.11 ст.170 КПК України в оскаржуваній ухвалі не наведено обґрунтувань та не наведено обставини, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Звертає увагу, що усі необхідні експертизи проведено, відсутні будь-які обставини, які заважають залишити автомобіль «КАМАЗ» та відповідні документи, які не містять слідів підробки, у користуванні ОСОБА_7 , оскільки арешт автомобіля та відповідних документів впливають на право користування ОСОБА_7 автомобілем марки «КАМАЗ» моделі «53212».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд, дізнавач СД ВП №1 Житомирського РУП ГУНП України в Житомирській області ОСОБА_8 , обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно, в провадженні СД ВП №1 Житомирського РУП ГУНП України в Житомирській області перебуває кримінальне провадження за №0000298 від 19.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

Згідно змісту клопотання, 19.08.2023 під час проведення огляду місця події за адресою: с.Довжик, вул. Богунська 1-А (Сервісний центр 1841), Житомирського району, Житомирської області було виявлено та вилучено автомобіль марки «КАМАЗ» моделі «53212» д.н.з. НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_3 , відповідно до довіреності №358 від 06.03.2019 року та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 13.02.2007 відповідно до якого автомобіль марки «КАМАЗ» моделі «53212» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експертного дослідження № 06/1841/14Д від 19.08.2023 номер рами ( шасі) вантажного автомобіля «КАМАЗ» моделі «53212» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 змінений шляхом видалення фрагмента номерної панелі з первинним ідентифікаційним номером рами (шасі) та подальшим нанесенням номеру « НОМЕР_3 » саморобним способом.

19.08.2023 вищезазначений автомобіль, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та довіреність №358 від 06.03.2019 визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000298 від 19.08.2023 року, про що винесено відповідну постанову.

21.08.2023 дізнавач СД ВП №1 Житомирського РУП ГУНП України в Житомирській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира з відповідним клопотанням про арешт вище зазначеного майна, за результатами судового розгляду слідчим суддею постановлена оскаржувана ухвала.

При цьому, до клопотання слідчим додано: витяг з ЄРДР з якого убачається, що 19.08.2023 було зареєстровано кримінальне провадження №0000298 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України (а.п.4); рапорт від 19.08.2023 складений за заявою та реєстрацією СО №8611 (а.п.5); протокол огляду місця події від 19.08.2023 за адресою: АДРЕСА_4 , з фототаблицею до нього (а.п.6-10; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного заходу та його належність ОСОБА_9 (а.п.11); копію довіреності №358 від 06.03.2019 (а.п.12); копію висновку експертного дослідження №06/1841/14Д від 19.08.2023 (а.п.13-14); протокол допиту свідка ОСОБА_7 (а.п.15-17; постанову про визнання предметів речовими доказами в кримінальному провадженні №0000298 від 19.08.2023 (а.п.18-19).

В даному випадку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про задоволення клопотання дізнавача про накладення арешту, та що майно, на яке накладено арешт та зазначене в клопотанні, підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні і ці обставини доведено доданими до клопотання доказами, а відтак існували реальні підстави для накладення арешту на майно, з метою збереження і використання як доказів у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим та слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.

Як вважає апеляційний суд, слідчий суддя під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слід накласти арешт, відповідає вимогам ч.2 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні прокурора.

Крім того, слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно, яке було вилучено в ході огляду місця події від 19.08.2023 за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати щодо наявності існування ризиків, передбачених ч.11 ст.170 КПК України. Крім того, з приводу вилученого транспортного засобу орган досудового розслідування має намір провести відповідну експертизу.

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, висновки слідчого судді про арешт майна, викладені в оскаржуваному рішенні, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України.

При цьому, розгляд клопотання органу досудового розслідування, судом першої інстанції проведено у порядок та спосіб визначеним КПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси як власника майна, так і інших осіб.

Слідчий суддя дотримався вимог п.п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, та врахував розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що для проведення повного та неупередженого розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження, накладення арешту на майно із заборонами є необхідним, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення кримінального правопорушення та підлягає збереженню.

При цьому, слід зауважити, що всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Одночасно, суд апеляційної інстанції враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 22.08.2023, якою накладено арешт на автомобіль марки «КАМАЗ» моделі «53212» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 13.02.2007 належить ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 ( номер телефону відсутній), та користувачем якого є ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 ( м.т. НОМЕР_4 ) відповідно до довіреності № 358 від 06.03.2019 року, а також на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 13.02.2007 та на довіреність № 358 від 06.03.2019 року, а також третіх осіб можливості користування, відчуження та розпорядження вказаним майном, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :