ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/4950/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1143/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Вимагання
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 липня 2023 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , -

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суд задовольнив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 строком на 60 днів в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 15 вересня 2023 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що враховуючи існування ризиків, передбачених п.1., п.3, п.5. ч.1 ст. 177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачуються, не виконання зобов`язань стосовно обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави за вказаним кримінальним провадженням, життєвий досвід щодо порушення вимог КК України та засудження у 1997 році за ст. 93 КК України до 10 років позбавлення волі, наявність відомостей щодо місця знаходження потерпілого та свідків, з метою тиску на них, суд не вбачає можливим обрати інші запобіжні заходи обвинуваченому ОСОБА_7 ніж тримання під вартою

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувану хвалу , постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказує, що прокурор має підтвердити ризики доказами.

Наголошує на тому, що ризик впливу на свідків та потерпілого також є недоведеним, суд не врахував те, що свідок ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 у іншій справі за цими ж обставинами є обвинуваченими, і саме вони обвинувачуються у здійсненні впливу та тиску на ОСОБА_7 .

Щодо порушення та невиконання обвинуваченим зобов`язання стосовно запобіжного заходу у вигляді застави, зазначає наступне.

У матеріалах справи міститься довідка командира військової частини № НОМЕР_1 -ІІІ про те, що обвинувачений здійснює заходи з відсічі та стримування агресії рф.

20 липня 2022 року досудове розслідування у справі було зупинене, але не для розшуку, а у зв`язку із знаходженням ОСОБА_7 у військовій частині.

Таким чином, знаходження у військовій частині та відповідно несення служби є поважною причиною невиконання покладених обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений положеннями ст. 199 КПК України.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам КПК України.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, судом було належно досліджено дані про особу ОСОБА_7 , уродженця м. Рязань російська федерація, громадянина України, одруженого, із вищою освітою, неповнолітніх утриманців не має, не військовозобов`язаного, не судимого.

Також районним судом при розгляді даного клопотання констатовано існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме ризику того, що обвинувачений може переховуватись від суду, чинити перепони встановленню істини під час судового слідства, а також, знаходячись на свободі може продовжувати свою злочинну діяльність.

Крім того суд констатував відсутність обставин, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків.

Врахував суд і тяжкість кримінального правопорушення, я в якому обвинувачується ОСОБА_7 , який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким кримінальним правопорушенням .

Відтак, висновок суду про доведеність існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованим, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою є неможливим.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Апеляційні доводи захисника про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки враховуючи встановлені судом ризики, такий більш м`який запобіжний захід не буде запобігати встановленим у справі ризикам.

Належних відомостей про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, сторона захисту не надала.

Посилання апелянта на інше кримінальне провадження, на думку колегії суддів, не заслуговує на увагу, оскільки захисник не надав суду апеляційної інстанції жодних об`єктивних відомостей, які б підтверджували здійснення впливу саме на обвинуваченого і відповідно, з апеляційної скарги незрозуміло чи мають ці обставини, якщо вони існували, відношення до даного кримінального провадження.

За таких обставин, ухвала суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 липня 2023 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді