КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/5237/23 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3435/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року задоволено клопотанняпрокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 про арешт майна по матеріалах досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0001221 від 12.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та з метою збереження речових доказів, на час проведення досудового розслідування, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :62:493:0012, що розташована у АДРЕСА_1 , заборонивши будь-яким особам виконувати будь-які будівельні, монтажні, демонтажні роботи незалежно від їх складності, на земельній ділянці з кадастровим номером :62:493:0012, що розташована у АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на зазначене майно та заборону дій.

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, допущена неповнота судового розгляду, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, мало місце істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, грубо порушені норми процесуального права.

ОСОБА_6 в судове засідання не викликався, про існування оскаржуваної ухвали стало відомо 09.05.2023 від слідчого та 16.05.2023 представник останнього ознайомився з матеріалами справи та отримав оскаржувану ухвалу.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_6 вважає арешт його майна незаконним та безпідставним через той факт, що він є добросовісним набувачемземельної ділянки, його право власності зареєстровано у встановленому законом порядку, вважає обмеження його права власності незаконним та безпідставним.

Також апелянт зазначає, що відповідно до матеріалів, на підставі яких слідчий суддя прийняв відповідне спірне процесуальне рішення, не підтверджено наявність права власності на земельну ділянку за громадянкою ОСОБА_10 , що виключає її статус потерпілої особи, як наслідок, виключає взагалі відповідну реєстрацію кримінального провадження на підставі заяви ОСОБА_10 , також відповідна кваліфікація кримінального правопорушення визначена не у відповідності кримінального закону щодо розміру шкоди, також спірна ухвала прийнята складом суду, за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, судова ухвала прийнята на підставі недопустимих доказів.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити з наведених у ній підстав, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна, не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, 24.04.2023 року прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :62:493:0012, що розташована у АДРЕСА_1 та заборонити будь-яким особам виконувати будь-які будівельні, монтажні, демонтажні роботи незалежно від їх складності, на земельній ділянці з кадастровим номером :62:493:0012, що розташована у АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги даного клопотання прокурор посилався на те, що Деснянською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0001221 від 12.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.06.2011 року, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 посвідчено договір купівлі-продажу зареєстрований в реєстрі №1425 від 24.06.2011 року, згідно якого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Продавець) передав у власність ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Покупець) земельну ділянку з кадастровим номером :62:493:0012, що розташована у АДРЕСА_1 .

08.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 посвідчено договір купівлі продажу земельної ділянки зареєстрований в реєстрі №1712 від 08.12.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_13 (продавець) передала у власність ОСОБА_15 (покупець) земельну ділянку з кадастровим номером :62:493:0012, що розташована у 5- му АДРЕСА_2 .

20.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 посвідчено договір купівлі продажу земельної ділянки зареєстрований в реєстрі №6568 від 20.12.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_15 (продавець) передав у власність ОСОБА_6 (покупець) земельну ділянку з кадастровим номером :62:493:0012, що розташована у АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_12 останній пояснив, що після отримання державного акту про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :62:493:0012, що розташована у АДРЕСА_1 він вирішив її продати та дійсно, 17.06.2010 року виписав довіреність на ім`я ОСОБА_17 , який на підставі вище зазначеної довіреності продав зазначену вище земельну ділянку ОСОБА_10 , що засвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_18 . Іншим особам довіреність на продаж зазначеної вище земельної ділянки він не виписував, інших договорів купівлі продажу зазначеної вище земельної ділянки він не укладав. Крім цього в ході допиту ОСОБА_12 надавався для ознайомлення договір купівлі продажу земельної ділянки від 24.06.2011 року посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_11 , який зареєстровано в реєстрі №1425. Ознайомившись з зазначеним вище договором ОСОБА_12 пояснив, що вказаний договір не укладав, підпис та рукописний текст в графі «продавець» виконаний не ним, а іншою особою. Крім цього в ході допиту ОСОБА_12 пояснив, що ніколи не продавав вказану вище земельну ділянку ОСОБА_13 , з вказаною особою не знайомий, договір купівлі продажу земельної ділянки з кадастровим номером :62:493:0012 з вказаною особою ніколи не підписував.

Відповідно до інформації з ІПНП ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який працював приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та посвідчував договір купівлі продажу зареєстрований в реєстрі №1425 від 24.06.2011 року, між нібито ОСОБА_12 (Продавець) та ОСОБА_13 (Покупець) перебуває в державному розшуку, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Таким чином, в ході досудового розслідування встановлено достатні дані, які свідчать про те, що невстановлені особи, за попередньою змовою між собою, шляхом обману та підробки офіційних документів, а саме договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 (№1425 від 24.06.2011 року), укладеного нібито від імені ОСОБА_12 (продавець) заволоділи земельною ділянкою з кадастровим номером :62:493:0012, що розташована у АДРЕСА_1 та яка належить ОСОБА_10 , після чого вчинили дії спрямовані на легалізацію майна, одержаного злочинним шляхом, а саме уклали послідуючі договори купівлі продажу вказаної вище земельної ділянки.

Постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 20.04.2023 земельна ділянка з кадастровим номером :62:493:0012, що розташована у АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001221 від 12.04.2023.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :62:493:0012, що розташована у АДРЕСА_1 є об`єктом кримінально протиправних дій, набута кримінально протиправним шляхом, та у відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України, являється речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Для унеможливлення здійснити дії, пов`язані із здійсненням продажу, переоформленням, передачі в заставу, найм, дарування, відчуження майна іншим способом, самовільного будівництва об`єктів нерухомого майна на вказаній земельній ділянці, з метою прийняття законних процесуальних рішень, притягнення винних осіб до відповідальності, збереження речових доказів необхідним заходом забезпечення кримінального провадження є накладення арешту на майно, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :62:493:0012, що розташована у АДРЕСА_1 .

26.04.2023 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та зметою збереження речових доказів, на час проведення досудового розслідування, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :62:493:0012, що розташована у 5-му провулку Садовому, 30 у Деснянському районі міста Києва, заборонивши будь-яким особам виконувати будь-які будівельні, монтажні, демонтажні роботи незалежно від їх складності, на земельній ділянці з кадастровим номером :62:493:0012, що розташована у 5-му провулку Садовому, 30 у Деснянському районі міста Києва.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя з урахуванням вище викладеного встановив також, що зазначена у клопотанні земельна ділянка,відповідає передбаченим законом критеріям, оскільки вона відповідає вимогам, зазначеним у статті 98 цього Кодексу та є речовим доказом, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.

При винесенні ухвали слідчим суддею, всупереч твердженням апелянта та у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема, що постановою від 20.04.2023 вказана земельна ділянка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

Тобто вказане вище майно може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає вимогам ст. 98 КПК України. А також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження та враховано обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вказане майно, оскільки всупереч тверджень апелянта, вказане майно постановою від 20.04.2023 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, як таке, що відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Тому апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, а тому з метою збереження речових доказів клопотання підлягало задоволенню, з урахуванням обставин кримінального провадження, що розслідується.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_6 в судове засідання не викликався також не є підставою для скасування даної ухвали, з урахуванням положень ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4