Номер провадження: 11-кп/813/1237/23
Справа № 523/3865/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника у справах дітей ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 01.03.2023 у кримінальних провадженнях №0001657 від 13.12.2019, №0000162 від 26.01.2018, №0001902 від 27.10.2018, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чарівне Великоалександрівського району, Херсонської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого і офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засудженого:

- 15.09.2014 вироком Київського районного суду м. Донецька за ч. 2 ст.187, ч. 2 ст. 189, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 8 років, звільнився 15.04.2016 за відбуттям строку покарання;

- 16.09.2019 вироком Суворовського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 16.09.2019, за яким ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 185, ст.ст.75-76 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки виконувати самостійно.

Згідно зі ст.ст. 72, 61 КК України, ст. 58 Кримінально-виконавчого Кодексу України, строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з часу набрання вироком законної сили та поміщення його до виправного центру.

В порядку ст.ст. 57-58 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку відносно ОСОБА_8 , який утримується під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» в межах розгляду іншого кримінального провадження, а також направлення вказаної особи до місця відбування призначеного покарання за цим вироком, після набрання ним законної сили покладено на ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Цивільний позов ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину залишено без розгляду.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів.

Також зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, який іншими учасниками в цій частині не оскаржується.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що 26.10.2018 року, приблизно о 23:40 годині, спільно і за попередньої змовою з неповнолітнім підсудним ОСОБА_11 , кожний з яких мав незняту й непогашену у встановленому законом порядку судимість, знаходячись біля «Машинобудівного заводу» по вул. Чорноморського Козацтва 141 в м. Одесі, визначили об`єктом злочинного наміру належну ПАТ «Укртелеком» кабельну продукцію, де обидва діючи з прямим умислом і кожний з них повторно, з метою особистого збагачення і заволодіння чужим майном, впевнившись у відсутності уваги за їх діями з боку сторонніх осіб, таємно викрали кабель ТППэп3 200*2*0,4, 0,089км, вартістю 12743,91 гривень, а також кабель ТПП 100*2*0,4, 0,089 км, вартістю 6464,96 гривень.

Однак, підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, довести свій злочинний намір до кінця не змогли з причин, що не залежали від їх волі, оскільки вказані підсудні були затримані співробітниками поліції на місці вчинення злочину.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає призначене покарання надто суворим.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на повне визнання вини обвинуваченого, відшкодування завданих збитків, активну участь у розкритті злочину, позитивну характеристику з місця роботи та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання та призначити більш м`яке покарання.

Захисник ОСОБА_12 буду належним чином повідомлений про дату та час судового засідання до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки не повідомив.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора та представника у справах дітей, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого та його захисника, оскільки питання щодо погіршення становища обвинуваченого в апеляційній скарзі сторони захисту не ставиться, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності обвинуваченого та його захисника.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, представника у справах дітей, яка вирішення цього питання залишила на розсуд суду, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У апеляційній скарзі сторони захисту не оспорюються фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Щодо доводів сторони захисту з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 районний суд відніс визнання провини, щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди шляхом повернення викраденого майна та активне сприяння у розкритті злочину.

Також при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом враховано неодноразове попереднє притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів корисливої спрямованості; існування на час досліджених судом подій незнятої й непогашеної у встановленому законом порядку судимості, засудження за вироком суду від 16.09.2019 та брак відомостей про зайняття суспільно-корисною працею.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді 3 років обмеження волі.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Посилання апелянта на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та за своїм розміром є несправедливим, апеляційний суд вважає голослівними, оскільки зазначені дані враховані судом першої інстанції при постановленні вироку.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

Доводи обвинуваченого, яким він мотивує необхідність пом`якшення покарання, враховані судом першої інстанції, а покарання обвинуваченому призначене відповідно до санкції ч. 2 ст. 185 КК України та вимог ст. 65 КК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які обвинувачений вказує у апеляційній скарзі, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_8 міру примусу явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 01.03.2023 у кримінальних провадженнях №0001657 від 13.12.2019, №0000162 від 26.01.2018, №0001902 від 27.10.2018, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4