Єдиний унікальний номер 937/9077/22
Провадження №1-і/333/142/23
УХВАЛА

Іменем України

08 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорки ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в режимі відеоконференції, клопотання прокурорки Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-10.02.2003 року Якимівським районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України основний вид покарання незазначений, на підставі ст. 75 звільнений від покарання з іспитовим строком 6 місяців;

-17.10.2005 року Мелітопольським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

-05.06.2008 року Мелітопольським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70ь КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Звільнений 07.06.2012 року умовно-достроково на 1 місяць 12 днів;

-06.07.2014 року Мелітопольським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 05.02.2020 року по відбуттю строку покарання,

за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Комунарського районного суду міста Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 у об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 вересня 2020 року, у вечірній час, ОСОБА_6 , будучі особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, реалізуючи спільний протиправний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), разом із потерпілою ОСОБА_8 прийшли на територію домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи свої умисні злочинні дії, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_7 , застосовуючи погрозу насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з метою реалізації спільного злочинного умислу, вчинили розбійний напад на ОСОБА_8 , під час якого ОСОБА_7 , утримуючи біля шиї потерпілої ОСОБА_8 ніж, який в момент нападу потерпіла ОСОБА_8 сприйняла як небезпечний для її життя предмет, та супроводжуючі свої дії погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, подолав її супротив.

В цей же час ОСОБА_6 , реалізуючи спільний злочинний умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, скориставшись тим, що ОСОБА_7 під загрозою застосування ножа утримує потерпілу ОСОБА_8 , заволодів майном потерпілого, що знаходився у кишені її джине, а саме мобільним телефоном MeizuM2 NoteB корпусі білого кольору імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 вартістю 600 гривень, з сім-картою оператора мобільного зв`язку Kyivstar НОМЕР_3 , та який знаходився у чохлі- бампері біло- червоного кольору, що не представляє для потерпілої ОСОБА_8 матеріальної цінності, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 600 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, тобто у кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч.2 ст. 187 КК України.

Крім того, 06 вересня 2020 року, приблизно о 17.00 год., ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, реалізуючи протиправний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), будучи особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаного з проникненням у інше приміщення, зайшов у приміщення магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де у той час знаходилася потерпіла ОСОБА_9 .

Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, застосовуючи погрозу насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з метою реалізації злочинного умислу, вчинив розбійний напад на ОСОБА_9 , під час якого ОСОБА_6 , утримуючи в лівій руці пістолет «SUR-2608», спрямував його в бік потерпілої ОСОБА_9 , який в момент нападу потерпіла ОСОБА_9 сприйняла як небезпечний для її життя предмет, та супроводжуючі свої дії погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, висловив вимогу щодо передачі йому грошових коштів, що були у ОСОБА_9 . Однак, заволодіти майном потерпілої ОСОБА_9 . ОСОБА_6 не зміг з причин, що не залежали від його волі, так як потерпіла ОСОБА_9 втекла з приміщення магазину та почала кликати на допомогу.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаному з проникненням у інше приміщення, особою, яка раніше вчинила розбій, тобто у кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч. 3 ст. 187 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 , за невстановлених в ході досудового розслідування обставин придбав у користування гладко ствольну короткоствольну вогнепальну зброю калібру 6,3 мм, виготовлену шляхом переробки стартового (сигнального) пістолету «SUR-2608» виробництва підприємства «ASI MAKINAMOBILYAINSAAT SILAH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI» (Туреччина).

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне носіння та зберігання вогнепальної зброї та маючи намір, направлений на подальше зберігання та використання без передбаченого законом дозволу вказаної вогнепальної зброї під час вчинення інших злочинів, ОСОБА_6 залишив вказану гладкоствольну короткоствольну вогнепальну зброю калібру 6,3 мм, виготовлену шляхом переробки стартового (сигнального) пістолету «SUR-2608» виробництва підприємства «ASI MAKINAMOBILYAINSAAT SILAH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI» (Туреччина) при собі та незаконно носив та зберігав до моменту вилучення.

06 вересня 2020 року, приблизно о 17.00 год., ОСОБА_6 , продовжуючи свої дії, направлені на носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, вчинив розбійний напад на ОСОБА_9 у приміщенні магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де у той час знаходилася потерпіла.

Під час вчинення вказаного розбійного нападу ОСОБА_6 використовував пістолет SUR-2608» виробництва підприємства «ASI MAKINAMOBILYAINSААТ SILAH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI» (Туреччина), який згідно судової балістичної експертизи №2-518 від 25.09.2020 є гладкоствольною коротко ствольною вогнепальною зброєю калібру 6,3 мм, виготовлений шляхом переробки стартового сигнального) пістолету «SUR-2608» виробництва підприємства «ASI MAKINA MOBILYA INS ААТ SILAH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI» (Туреччина), придатним для проведення окремих пострілів твердими монозарядами діаметром до 6,3 мм. способом роздільного заряджання (холостий патрон калібру 9 мм Р.А.К. та свинцева сферична куля діаметром 6,3 мм.).

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, 08 вересня 2020 року, приблизно о 10 годині 40 хвилин ОСОБА_6 , будучі особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, реалізуючи спільний протиправний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу розбій), поєднаному з проникненням у житло, зайшли на територію домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Знаходячись на території вказаного домоволодіння, діючи згідно попередньої домовленості ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 , проникли до будинку АДРЕСА_4 , що є житлом, де у той час знаходилися потерпіла ОСОБА_10 , 1939 р.н., яка є особою похилого віку.

Після чого ОСОБА_7 , виконуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, рукою штовхнув потерпілу ОСОБА_10 , внаслідок чого потерпіла ОСОБА_10 , впала на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 висловив погрозу застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, шляхом демонстрації ножа та погрози застосування цього ножа до потерпілої ОСОБА_10 , який в момент нападу потерпіла сприйняла як небезпечний для її життя предмет, та супроводжуючі свої дії погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, подолав її супротив.

В цей час ОСОБА_6 , виконуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, проти волі потерпілої ОСОБА_10 , скориставшись тим, що ОСОБА_7 під загрозою застосування ножа утримує потерпілу ОСОБА_10 , почав шукати грошові кошти та цінні речі у її будинку. З метою припинення протиправних дій з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , потерпіла віддала їм грошові кошти у розмірі 1000 гривень.

В результаті вказаного розбійного нападу ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 , заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 в сумі 1000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, особою, яка раніше вчинила розбій, тобто як кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 3 ст. 187 КК України.

10 вересня 2020 року слідчим суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області застосовано запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.09.2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2023 року продовжено строк запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою до 15.07.2023 року (включно).

Наразі термін запобіжного заходу спливає, а тому сторона обвинувачення вважає за необхідне звернутися до суду з таким клопотанням посилаючись на наступне.

ОСОБА_6 , будучи раніше не одноразово судимою особою за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, є достатні підстави вважати, що обвинувачений, з метою ухилення від покарання за вчинений ним злочин, буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню. На це також вказують ті обставини, що ОСОБА_6 , на момент затримання офіційно не працював, та не мав міцних соціальних зв`язків.

Обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення злочинів проти власності з застосуванням насильства.

Крім того, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків та потерпілих або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, усвідомлюючи тяжкість вчинених ними злочинів та невідворотність покарання.

Тобто є обґрунтовані підстави вважати, що відносно ОСОБА_6 маються ризики передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тому обвинуваченому доцільно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Наявні наведені ризики не зменшились та продовжують існувати, що виключає на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу більш м`яким.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Обвинувачений проти задоволення клопотання заперечував, вказав, що матеріали кримінального провадження втрачені, судовий розгляд на теперішній час не відбувається, просив застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язанний з триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, підтримав свого довірителя.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов наступного.

За положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

До обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді триманні під вартою, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами, доданими до клопотання, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів, з які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_6 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Крім того, суд вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, виходячи з того, що останньому відомі прізвища свідків, їх місце проживання.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо у судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки судовий розгляд, зі слів прокурора, ще не завершено, свідки в судовому засіданні ще не допитані, то залишається існувати ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, який, на переконання суду, з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

Те, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, свідчить про можливість останнього, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги наявність трьох ризиків, а також відсутність будь - яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його тримання під вартою на цей час, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з урахуванням положень ст. 315 КПК України.

Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_6 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання сторони захисту про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, то суд вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є надзвичайно вагомим, а відтак жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти встановленим під час розгляду клопотання вказаним ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 є доцільним у даному випадку та відповідає принципу винятковості цього запобіжного заходу. Крім того, суд наголошує на тому, що обставини, на якій посилилася сторона захисту як на підстави зміни запобіжного заходу, вже були дослідженні слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 та на теперішній час не змінилися.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 187, 199, 331, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002241 від 08.09.2020 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 06 листопада 2023 року (включно).

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали надіслати обвинуваченому, начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Клопотання обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя ОСОБА_1