Справа№ 953/8377/23
н/п 1-кп/953/1140/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі суду:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001369 від 15.06.2023 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бугульма, ТАРСР, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, офіційно не працюючої, раніше не судимої, зареєстрована: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України

В С Т А Н О В И В :

13.06.2023, близько 18:30 год., ОСОБА_4 знаходилась на відритій ділянці місцевості поряд із будинком за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 167, на землі знайшла банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_5 . У цей час у ОСОБА_4 , раптово виник умисел направлений на незаконне привласнення, а в подальшому приховування банківської картки з безконтактним чіпом АТ КБ «ПриватБанк». При цьому, знаючи, що банківською карткою можна розрахуватися через термінал та пароль для оплати не потрібен, залишила банківську картку при собі. Далі, ОСОБА_6 діючи умисно, з корисливих мотивів, залишивши банківську карту при собі, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, тим самим привласнила та переховувала банківську платіжну карту АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 на ім`я потерпілого ОСОБА_5 , що є офіційним документом так, як згідно до Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2,657 - 12, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346 - 3, п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 № 851 - 4, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.10.1998 № 414, ст. 200 КК України, є електронним платіжним документом, тобто є офіційним документом, так як за своїм юридичним значенням та функціональним призначенням платіжні картки як платіжні інструменти являються засобом доступу до банківських рахунків. А в подальшому знищила викинувши картку, розуміючи, що більше не може користуватися даною банківською карткою, через те, що потерпілий її заблокував.

Крім того, 13.06.2023, о 19:14, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою отримання доходу за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, введеного в дію відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015, введеного в дію Указом Президента України ОСОБА_7 N 64/2022 від 24.02.2022, продовженого Указом Президента України ОСОБА_7 N 341/2022 від 17.05.2022, продовженого Указом Президента України ОСОБА_7 N 573/2022 від 12.08.2022, продовженого Указом Президента України ОСОБА_7 N 757/2022 від 07.11.2022, продовженого Указом Президента України ОСОБА_7 N 58/2023 від 06.02.2023 та продовженого Указом Президента України ОСОБА_7 N 254/2023 від 01.05.2023 на всій території України, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому і свідомо бажаючи їх настання, діючи умисно, маючи на меті незаконне збагачення, скористався раніше привласненою банківською картою АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_5 , оплатила покупки через касові термінали за товари: 13.06.2023 о 19:14, на загальну суму 190,00 грн. у магазині «Продукти ТТ 263, KHARKIV», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 165; 13.06.2023 о 19:15, на загальну суму 288,00 грн. у магазині «Продукти ТТ 263, KHARKIV», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 165; 13.06.2023 о 19:22, на суму 605,05 грн. у магазині «Продукти: МК Мясний, Харків», за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 100; 13.06.2023, о 19:24, на суму 433,71 грн. у магазині «Продукти: МК Мясний, Харків», за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 100; 13.06.2023, о 19:29, на загальну суму 190,00 грн. у магазині «Продукти ТТ 263, KHARKIV», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 165; 13.06.2023, о 19:35, на суму 420,00 грн. у магазині «Продукти: МАГАЗИН «ПРОДУКТИ», за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 165; 13.06.2023, о 19:37, на загальну суму 99,00 грн. у магазині «Продукти: МАГАЗИН «ЮЛІЯ», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 165; 13.06.2023, о 19:42, на суму 454,00 грн. у магазині «Продукти: МАГАЗИН «ПРОДУКТИ», за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 165; 13.06.2023, о 19:45, на загальну суму 288,00 грн. у магазині «Продукти ТТ 263, KHARKIV», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 165; 13.06.2023, о 19:47, на загальну суму 210,00 грн. у магазині «Продукти: Агромол, Харків», який розташований за адресою: м. Харків,»вул. Шевченка, 167; 13.06.2023, о 19:57, на загальну суму 445,00 грн. у магазині «Продукти: MAHAZYN NLO, KHARKIV», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 165; 13.06.2023, о 19:58, на загальну суму 30,00 грн. у магазині «Продукти: NLO, KHARKIV», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 165; 13.06.2023, о 19:59, на загальну суму 142,00 грн. у магазині «Продукти: MAHAZYN NLO, KHARKIV», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 165; 13.06.2023, о 20:00, на загальну суму 322,50 грн. у магазині «MAHAZYN NLO, KHARKIV», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 165, тим самим заволоділа вище вказаними грошовими коштами потерпілого ОСОБА_5 на загальну суму 4117,26 грн. та розпорядилася ними на власний розсуд.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, тобто привласнення офіційних документів, приховування та знищення, вчинене з корисливих мотивів, та за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України визнала повністю та пояснила, що дійсно вчинила кримінальні правопорушення, які їй інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини скоєного не спорювала, пояснивши причини та обставини скоєного. Зазначала, що належні висновки для себе зробила і більше подібного не повториться, відшкодувала потерпілому 2000 грн. та зобов*язується в подальшому відшкодувати йому шкоду в повному обсязі.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй органом досудового розслідування злочинах при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачена вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності її позиції.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України доведена у повному обсязі.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_4 кваліфікувати за ч.1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційних документів, приховування та знищення, вчинене з корисливих мотивів, та за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, єдиний епізод вчиненого, пом`якшуючі покарання обставини, розмір завданої шкоди, часткове відшкодування завданої шкоди, дані по особі обвинуваченої.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судима та до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, не заміжня, працює неофіційно, проживає в м. Харкові.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не заперечувала обставин кримінального правопорушення, що сталися з її провини, надала критичну оцінку своїй протиправній поведінці, висловила жаль з приводу скоєного, вибачилася перед потерпілим, частково добровільно відшкодувала завдану майнову шкоду.

Наведене, на думку суду, у повній мірі підтверджує, що обвинувачена дійсно розкаюється у скоєному.

Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не в становлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченій, суд враховує всі обставини, встановлені судом, та вважає за необхідне обрати їй покарання в межах санкцій інкримінованих статей.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Беручи до уваги наведене, при обранні міри покарання обвинуваченій, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України та враховує те, що нею скоєно тяжкий злочин за ч.4 ст. 185 КК України в умовах воєнного часу, враховує єдиний епізод, часткове відшкодування шкоди, позицію потерпілого з приводу покарання, всі надані дані про особу обвинуваченої, наведені вище, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, відношення до скоєного, обставини, що пом`якшують покарання, і вважає необхідним і достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання саме в межах санкції статті, що інкриміновано.

Також, зважаючи на те, що обвинувачена щиро розкаялася у скоєному, вибачилася перед потерпілим, враховуючи єдиний епізод вчиненого, позицію потерпілого, то суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбуття призначеного їй покарання, однак в умовах здійснення контролю за її поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 75 КК України та з врахуванням висновків, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2002 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен урахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

А тому, комплексне врахування всіх цих обставин справи та даних вивченням по особі обвинуваченого свідчить про те, що виправлення ОСОБА_4 в даному випадку можливе без реального відбуття нею покарання за кримінальне правопорушення, що є предметом судового розгляду та можливість звільнення її з випробуванням, надавши їй шанс виправитися та повернутися до нормального життя, зважаючи на обставини, встановлені судом.

Тільки таке покарання, з врахуванням особливостей та обставин вчинення обвинуваченою, особи обвинуваченої, з врахуванням всіх обставин вчиненого та поведінки обвинуваченої під час досудового розслідування та судового розгляду, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та для виконання призначеного судом покарання і попередження вчинення нею нових злочинів.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Клопотання прокурором щодо міри запобіжного заходу заявлено не було, а тому дане питання судом не вирішується.

Відповідно до вимог ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Вимогами ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При вирішенні позовних вимог, суд виходить із того, що ОСОБА_4 було частково відшкодовано суму в розмірі 2000 грн., а тому суд задовольняє позовні вимоги на суму 2117,26 грн.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання:

-За ч.1 ст. 357 КК України - у вигляді 2 років обмеження волі

- За ч.4 ст. 185 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання покарання менш суворого більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї в силу ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання. Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази (диск) - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у відшкодування майнових збитків суму в розмірі 2117,26 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1