ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2023 року щодо ОСОБА_9 (ЄРДР за № 0002011),

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинськ, Володимир-Волинського району, Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, згідно ст.89 КК України не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0002011.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2023 року клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 задоволено, обрано підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При ухваленні судового рішення слідчий суддя вказав на доведеність стороною обвинувачення існування обставин для обрання стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у порядку ч.6 ст.193 КПК України, врахував що підозрюваний перебуває у міжнародному розшуку як особа, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження за вчинення нетяжкого злочину та яка ухиляється від органів досудового розслідування та суду. Крім того, суд дійшов висновку, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді незаконною. Вказує на те, що клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 розподілено слідчому судді ОСОБА_1 з порушенням порядку для визначення слідчого судді, встановленого ч.3 ст.35 КПК України. Зазначає, що з цих підстав слідчому судді ОСОБА_1 було заявлено відвід, який безпідставно не було задоволено. Посилається на те, що прокурором не доведено набуття ОСОБА_9 статусу підозрюваного, оголошення його в міжнародний розшук, а також наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, захисника, яка підтримувала подану апеляційну скаргу і просила скасувати ухвалу слідчого судді, міркування прокурора, який апеляційну скаргу заперечував і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали клопотання за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.4 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч.2 ст.177 КПК є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Апеляційним судом встановлено, що за наслідками розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_9 , слідчий суддя у повному обсязі належним чином дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону, встановив доведеність прокурором оголошення підозрюваного у міжнародний розшук та наявності підстав, передбачених ст.177 КПК України.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо безпідставного розгляду клопотання слідчим суддею ОСОБА_1 апеляційний суд враховує наступне.

Так, під час розгляду клопотання захисник підозрюваного ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 заявила відвід слідчому судді ОСОБА_1 мотивуючи його тим, що вказане клопотання 31.07.2023 відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді, розподілено слідчому судді ОСОБА_11 , однак в подальшому слідчий заявив клопотання про повернення клопотання без розгляду. Того ж дня, на її електронну адресу надійшла інформація про те, що аналогічне клопотання про обрання запобіжного у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 буде слухати слідчий суддя ОСОБА_1 .. Тому вважає, що дану справу передано на розгляд незаконному складу суду у зв`язку із безпідставним втручанням слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області в діяльність суду, щодо електронного розподілу справи, що є порушенням ч.3 ст.35 КПК України. У зв`язку із викладеним просила на підставі ст.ст.75, 80, 81 КПК України відвести слідчого суддю ОСОБА_1 від участі у кримінальному провадженні№0002011 та подане клопотання слідчим про обрання запобіжного у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 передати на повторний авторозподіл для визначення законного складу суду.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 серпня 2023 року в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 у розгляді клопотання про обрання запобіжного у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 відмовлено (а.п.99-100).

Також матеріали провадження містять і протокол автоматичного визначення слідчого судді від 31.07.2023 (а.п.95).

Таким чином, доводи захисника щодо незаконності складу суду при розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 вже були предметом розгляду і визнані безпідставними.

Обґрунтованість оголошеної ОСОБА_9 підозри стверджується: копіями матеріалів кримінального провадження, які додані до клопотання.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст.17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ч.1 ст.303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Таким чином, доказування обґрунтованості підозри вважається досягнутою, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідно особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість підозри може встановлюватись тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність. Обґрунтованість підозри не може ґрунтуватись на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватись конкретними доказами в кримінальному провадженні. Обґрунтованість підозри не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

Отже, на стадії досудового розслідування, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду.

Слідчий суддя перевіряє обґрунтованість підозри, а саме: стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчинені якого підозрюється особа, в тому числі, зазначення часу і місця його вчинення, але не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Відповідно, і вимога щодо достатності доказів до моменту притягнення особи до кримінальної відповідальності означає, що в розпорядженні слідчого, прокурора повинна бути така сукупність доказів, яка, будучи ще неповною, призводить тим не менше до обґрунтованого висновку про причетність особи до інкримінованого їй злочину та виключає протилежний висновок на даний момент розслідування.

Не вдаючись до оцінки доказів з точки зору їх достатності та допустимості, а також доведеності поза розумним сумнівом вини особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду, при вирішенні питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих доказів здійснюється слідчим суддею виключно з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав вважати особу причетною до вчинення кримінального правопорушення, а також стверджувати, що підозра є настільки обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Визначаючи стандарт «достатня підстава», що застосовується при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження на стадії досудового розслідування, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.01.2022 зазначила, що стандарт доказування «достатня підстава» є значно нижчим порівняно з такими стандартами як «поза розумним сумнівом» (що застосовується під час розгляду кримінального провадження по суті), так і «обґрунтована підозра» (за яким доводиться наявність підстав піддавати конкретну особу заходам забезпечення кримінального провадження) (справа № 11 - 132сап21).

Оцінюючи в сукупності обставини даного кримінального провадження та враховуючи достатню наявність доказів про причетність ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, у вчиненні якого він підозрюється, апеляційний суд вважає, що підозра ОСОБА_9 є обґрунтованою.

Також є безпідставними і доводи захисника про те, що ОСОБА_9 ніколи не оголошувався в міжнародний розшук каналами Інтерполу, оскільки така інформація в розшуковій базі на офіційному веб-сайті Інтеплоу відсутня.

З наданих суду матеріалів провадження вбачається, що постановою слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 від 27 липня 2023 року оголошено міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_9 (а.п.92)

Як зазначалося вище, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором, зокрема наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений та/або оголошений у міжнародний розшук (ч.6 ст.193 КПК України).

Слід констатувати, що КПК України жодним чином не обумовлює ухвалення судового рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у порядку ч.6 ст.193 КПК України доведеністю існування обставин, які б стали підставою для міжнародного розшуку, проте визначає необхідність доведення оголошення підозрюваного, обвинуваченого у такий розшук.

Якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження (ч.1 ст.281 КПК України).

Разом з цим чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особу оголошено у розшук, однак зобов`язує сторону обвинувачення відповідно до ч.2 ст.281 КПК України при оголошенні розшуку (державного, міждержавного, міжнародного) прийняти відповідну постанову.

З аналізу зазначеної статті вбачається, що факт прийняття постанови про оголошення розшуку являє собою підставу для його здійснення, а положення ч.6 ст.193 КПК України покладають на сторону обвинувачення обов`язок надати докази на підтвердження саме оголошення підозрюваного, обвинуваченого у міжнародний розшук, проте не зобов`язують доводити існування підстав для прийняття відповідного рішення про оголошення у міжнародний розшук та його здійснення.

За таких обставин постанова про оголошення особи в міжнародний розшук є належним доказом та достатньою підставою вважати особу такою, що оголошена в міжнародний розшук в розумінні вимог ст.281, ч.6 ст.193 КПК України.

Також є необґрунтованими доводи апелянта про те, що підозра ОСОБА_9 не вручалась, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами провадження.

Як убачається із матеріалів провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_9 було повідомлено про підозру із дотриманням вимог ст.ст.111, 135, 136, 278 КПК України, що повністю підтверджується матеріалами провадження (а.п.79-85, 90-91, 127-129)

З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою погоджується і апеляційний суд.

Так, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, у ході досудового розслідування покинув територію України та на даний час переховується від правоохоронних органів, внаслідок чого був оголошений в міжнародний розшук. Наведені обставини, на думку слідчого судді, об`єктивно свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки він у ході слідства ухилився від правоохоронних органів, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки хоча і є не судимим в порядку ст.89 КК України, однак притягався до кримінальної відповідальності.

За викладених обставин у сукупності апеляційний суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_9 є недостатнім.

Ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2023 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: