№ 207/2100/22
№ 1-кп/207/142/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Кам`янське .

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське кримінальне провадження № 0000216 за звинуваченням :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чепіль Балаклійського району Харківської області , громадянина України , освіта середня спеціальна , військовослужбовця , не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину , який проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого ,

за ч. 5 ст. 407 КК України 2001 року ,

В С Т А Н О В И В

24 лютого 2022 року військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації та інші підконтрольні їм військові формування , шляхом збройної агресії , з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням , незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим , Донецькій , Луганській , Харківській , Херсонській , Миколаївській , Сумській , Чернігівській , інших областях та здійснили збройний напад на державні органи , органи місцевого самоврядування , підприємства , установи , організації , військові частини , інші об`єкти , які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення та здійснили окупацію частин вказаної території , чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку , встановленого Конституцією України , що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків .

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 , затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ , в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан .

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022 , затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 2119-ІХ , продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб .

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022 , затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб .

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022 , затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року № 2263-IX , продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб .

1 червня 2021 року ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 на рік на посаді командира взводу-старшого офіцера на батареї 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Разом з цим , станом на 25 лютого 2022 року тиловий пункт управління військової частини НОМЕР_1 дислокувався за адресою : АДРЕСА_2 .

У відповідності до ст. 17 , 65 Конституції України , ст. 17 Закону України «Про оборону України» , ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист суверенітету і територіальної цілісності України , забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави , справою всього Українського народу . Захист Вітчизни , незалежності та територіальної цілісності України , шанування її державних символів є обов`язком громадян України . Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону .

Згідно зі ст. 11 , 16 , 119 , 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України , ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний : свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України , Військової присяги , знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України , бути хоробрим , ініціативним і дисциплінованим , віддано служити українському народові , сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок , виконувати службові обов`язки , що визначають обсяг виконання завдань , доручених йому за посадою , бути готовим до виконання завдань , пов`язаних із захистом Вітчизни , незалежності та територіальної цілісності України .

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все , що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків , та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові .

За приписами статей 129 , 130 , 199 , 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України , необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності , проведення занять з бойової підготовки , підтримання внутрішнього порядку , військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира ( начальника ) .

Відповідно до п.п. 1 , 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими , що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи ( занять ) протягом робочого ( навчального ) часу , включаючи перерви , встановлені розпорядком ( розкладом занять ) , чи поза військовою частиною , якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира ( начальника ) .

В порушення наведених вище вимог законодавства , чітко знаючи та розуміючи зміст покладених на нього обов`язків з військової служби , проте діючи всупереч зазначеним обов`язкам , визначеним у статутах Збройних Сил України , сержант ОСОБА_4 вчинив умисний злочин проти встановленого порядку несення військової служби - самовільне залишення військової частини без поважних причин , вчинене військовослужбовцем ( крім строкової служби ) , в умовах воєнного стану за наступних обставин .

Сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом , перебуваючи на посаді командира взводу - старшого офіцера на батареї 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 17 , 65 Конституції України , ст. 17 Закону України «Про оборону України» , ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» , ст. 11 , 12 , 16 , 119 , 120 , 129 , 130 , 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України , 25 лютого 2022 року приблизно о 14.00 годині , тобто в умовах воєнного стану , діючи умисно , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій , передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання , з метою тимчасово ухилитися від військової служби без поважних причин та з мотивів небажання тимчасово переносити труднощі військової служби , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків , без відповідних дозволів командирів та начальників , вчинив самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , що на той час дислокувалась за адресою : АДРЕСА_2 , а вільний час використовував на власний розсуд за місцем тимчасового проживання за адресою : АДРЕСА_3 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби , до моменту самостійного прибуття 7 липня 2022 року до місця тимчасової дислокації тилового пункту управління 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованого в АДРЕСА_4 , тобто фактичного припинення вчинення останнім триваючого кримінального правопорушення .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним визнав себе повністю і пояснив , що є військовослужбовцем за контрактом з 2017 року. Має військове звання - сержант , посаду - командир взводу мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Бригада була розташована у АДРЕСА_5 , а передові частини були за АДРЕСА_6 . 24 лютого 2022 року приблизно о 4.30 ранку почався масований обстріл , їм не було чим воювати . Зателефонував командиру та повідомив його , на що отримав наказ відходити з позицій до с. Новогнатівка Донецької області , там знаходився тиловий пункт управління батальйоном . Потім надійшла команда зайняти силову оборону і вони в цей же день виїхали до м. Волноваха . Йому не було відомо , що вже почалося повномасштабне вторгнення РФ на територію України . А вже коли він дізнався , то 25 лютого 2022 року покинув своє місце розташування та вирушив до м. Харкова , де в нього були син та дружина , бо хвилювався за їхнє життя . Пізніше дружина та син поїхали за кордон , а він перебував у с. Кринички Харківської області у родичів .

Крім повного визнання вини , вина ОСОБА_4 підтверджується іншими доказами по справі .

Свідок ОСОБА_5 пояснив , що з ОСОБА_4 проходив разом службу в одному підрозділі військової частини НОМЕР_1 з червня 2020 року . ОСОБА_4 своєчасно виконував свої службові обов`язки як командир 1 взводу старший офіцер батареї . 24 лютого 2022 року вони перебували на своїх позиціях . 25 лютого 2022 року , коли в них закінчились боєприпаси , отримали команду відійди на ТПУ бригади . ОСОБА_4 перебував на іншій позиції , ближче до противника і йому було важче . Коли вийшов на ТПУ , в нього був великий психологічний стрес і йому не було надано вчасно психологічної допомоги . Пізніше йому стало відомо , що ОСОБА_4 зник , але що саме з ним сталось , не знав . Останній раз бачив його ввечері 25 лютого 2022 року . Влітку 2022 року ОСОБА_4 повернувся до військової частини , але керівництво йому повідомило, що так як він залишив самовільно військову частину та вже не рахується в списках частини , йому треба прибути до військової прокуратури .

Свідок ОСОБА_6 пояснив , що знайомий з ОСОБА_4 з 2020 року , разом служили майже рік . На початок війни ОСОБА_4 з батареєю був під містом Волноваха . Свої обов`язки виконував сумлінно . Як і куди він потім зник йому невідомо , бо він на той час був під містом Сєвєродонецьк . Пізніше перебував у 57 бригаді і в цей час повернувся ОСОБА_7 . Впродовж трьох місяців він продовжував виконувати свої обов`язки .

Вина ОСОБА_4 також підтверджується іншими доказами по справі :

довідкою про затримання військовослужбовця Збройних Сил України, обліковане у період з 00.00 години 31 березня 2022 року до 00.00 години 1 квітня 2022 року ( а.с. 11 ) , з якого слідує , що 31 березня 2022 року в ході проведення заходів розшуку відділенням організації охорони , патрульно-постової служби , розшуку та діяльності ВСП у гарнізонах ІНФОРМАЦІЯ_2 було затримано та передано представникам військової частини військовослужбовця військової служби за контрактом сержанта ОСОБА_4 , який 25 лютого 2022 року самовільно залишив військову частину ;

контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського, сержантського, старшинського складу від 1 червня 2021 року ( а.с. 36 - 39 ) , з якого слідує , що ОСОБА_4 уклав контрактом на проходження військової служби з 1 червня 2022 року строком на 1 рік ;

витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по строковій частині ) № 200 від 11 липня 2018 року ( а.с. 40 ) , з якого слідує , що старшого солдата ОСОБА_4 , номера обслуги мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону , головний сержант мінометної батареї 2 механізованого батальйону , ВОС-143974А вважати таким , що з 11 липня 2018 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків ;

витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по строковій частині ) № 97 від 30 березня 2020 року ( а.с. 41 ) , з якого слідує , що старшого солдата ОСОБА_4 , головного сержанта мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 допустити до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою командира взводу - старшого офіцера на батареї 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС- НОМЕР_2 ;

витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по строковій частині ) № 68 від 7 березня 2022 року ( а.с. 42 ) , з якого слідує , що сержанта ОСОБА_4 , командира взводу - старшого офіцера на батареї 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 знято з грошового забезпечення з 7 березня 2022 року та з продовольчого забезпечення з 8 березня 2022 року у зв`язку з самовільним залишенням частини;

витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по строковій частині ) № 78 від 17 березня 2022 року ( а.с. 43 ) , з якого слідує , що сержанта ОСОБА_4 , командира взводу - старшого офіцера на батареї 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 зараховано у розпорядження командира з 17 березня 2022 року у зв`язку з самовільним залишенням частини , якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів , до повернення військовослужбовців у військову частину ;

витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по строковій частині ) № 170 від 17 червня 2022 року ( а.с. 44 ) , з якого слідує , що сержанта ОСОБА_4 , командира взводу - старшого офіцера на батареї 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону НОМЕР_3 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України , який самовільно залишив військову частину з 7 березня 2022 року (дезертирував) , увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу у Збройних Силах України 30 травня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( по особовому складу ) № 161-РС від 17 червня 2022 року .

Оцінюючи кожний доказ у справі з точки зору належності , допустимості , достовірності , та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку , суд приходить до висновку , що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні доведена повністю .

Зібрані органами досудового слідства та досліджені у судовому засіданні докази є належними , оскільки підтверджують існування обставин , що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні , допустимими , оскільки отримані законно , в порядку , встановленому кримінальним процесуальним законодавством України , яке діяло на час їх отримання , шляхом проведення органами досудового слідства відповідних процесуальних дій , достовірними, оскільки фактичні дані , отримані з вказаних доказів , не спростовані жодним іншим доказом , наданим сторонами кримінального провадження . Всі досліджені докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей , доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те , що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення , передбачене ч. 5 ст. 407 КК України 2001 року .

Таким чином , ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення , передбачене ч. 5 ст. 407 КК України 2001 року - самовільне залишення місця служби без поважних причин , вчинене військовослужбовцем ( крім строкової служби ) , в умовах воєнного стану .

Вирішуючи питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд , відповідно до ст. 65 КК України 2001 року , враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення , особу винного та обставини , що пом`якшують та обтяжують його покарання .

Суд вважає , що обставиною , що пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України 2001 року , є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення . Обставин , які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України 2001 року , не встановлено .

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини , яка викладена у справах «Бакланов проти Росії» ( рішення від 9 червня 2005 року ) , і в справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) , згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим , якщо встановлено , що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним . У справі «Ізмайлов проти Росії» ( п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року ) ЄСПЛ вказав , що для того , щоб втручання вважалося пропорційним , воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи .

ОСОБА_4 раніше не судимий , щиро кається у вчиненні злочину , має неповнолітню дитину , при цьому суд дійшов висновку , що покаранням , необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим , так і іншими особами , є покарання у вигляді позбавлення волі , застосувавши ст. 69 КК України 2001 року. На підставі ст. 62 КК України 2001 року замінити покарання у вигляді позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні . Таке покарання буде відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення , не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи .

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався .

Керуючись ст. 369 - 371 , 373 - 376 КПК України , суд

У Х В А Л И В

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України 2001 року , та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України 2001 року у вигляді 1 року позбавлення волі .

На підставі ст. 62 КК України 2001 року замінити ОСОБА_4 призначене покарання у вигляді 1 року позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на строк 1 рік , обчислюючи строк відбування покарання з моменту затримання .

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався .

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо таку скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги вирок , якщо його не скасовано , набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку . Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення .

Суддя ОСОБА_1