Номер провадження: 11-кп/813/2026/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 03.08.2023, якою під час судового розгляду к/п №0000223 від 08.12.2022 відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бехтери Голопристанського району Херсонської обл., громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01.10.2023 включно, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 03.08.2023 під час судового розгляду к/п №0000223 від 08.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно ОСОБА_6 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 01.10.2023 включно, із утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ризики встановлені раніше судом не відпали та продовжують існувати, а саме обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків в зазначеному кримінальному провадженні; знищити сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому уразі визнання його винуватим, останній обізнаний про осіб, свідків, які були його підлеглими.

Окрім того, суд 1-ої інстанції, врахувавши положення п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, вважав за можливе не визначати розмір застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною, з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що прокурором не доведено та не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;

- за час, який минув з дати продовження дії запобіжного заходу 23.06.2023 до часу чергового продовження 08.08.2023 не було проведено жодного судового засідання та судом не було досліджено жодного доказу;

- судом 1-ої інстанції не зазначено на яких саме свідків ОСОБА_6 нібито може незаконно вливати, більш того, в розпорядженні суду при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу стороною обвинувачення не було надано відомостей про те, що можливі свідки по справі були підлеглими ОСОБА_6 ;

- суд 1-ої інстанції не врахував те, що відносно ОСОБА_6 здійснювались насильницькі дії, з метою примусу до співробітництва з окупаційною адміністрацією, що підтверджується висновком судово-психологічної експертизи №08/02.2023 від 02.02.2023;

- суд 1-ої інстанції належним чином не вмотивував неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави;

- судом 1-ої інстанції не взято до уваги, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Центрального райсуду м. Миколаєва від 10.02.2023 відносно ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, при цьому відомостей про те, що ОСОБА_6 порушував вимоги вказаної ухвали до моменту її скасування ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 01.03.2023, суду не було надано;

- судом 1-ої інстанції не надано жодної оцінки запереченням сторони захисту на клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_6 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що ст. 111-2 КК України була внесена до Кримінального кодексу України на підставі Закону №2198-ІХ від 14.04.2022, при цьому м. Херсон було окуповано вже з кінця лютого 2022 року, відповідно не було доступу до українських засобів масової інформації, а також не було доступу до інтернету, у зв`язку із чим інкримінована ОСОБА_6 ст. 111-2 КК України, в силу ст. 57 Конституції України є нечинною відносно нього.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_6 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судове засідання апеляційного суду прокурор ОСОБА_8 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, жодних клопотань до суду не надавав, у зв`язку із чим, враховуючи положення ст. 422-1 КПК України, а також думку учасників провадження, апеляційний суд вважає за можливе розглянути провадження без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою ОСОБА_6 , апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження, вбачається, що на розгляді в Малиновському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, вчиненого умисно громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, його характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, зокрема переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, враховуючи те, що остаточне рішення по справі відносно ОСОБА_6 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд тільки розпочате, свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останнього на свідків в зазначеному кримінальному провадженні, а також знищити сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає голослівними посилання сторони захисту, щодо відсутності у суду 1-ої інстанції відомостей про те, що можливі свідки по справі були підлеглими ОСОБА_6 , оскільки зазначені обставини випливають зі змісту обвинувального акту.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 щодо здійснення відносно ОСОБА_6 насильницьких дій, з метою примусу до співробітництва з окупаційною адміністрацією, апеляційний суд вважає слушними, водночас, зауважує на тому, що інкримінований ОСОБА_6 злочин, можливо вчинений останнім не пізніше червня 2022 року, разом із цим, відповідно до наданого стороною захисту копії з обвинуваченого акту у к/п № 0000118 від 28.02.2023, ОСОБА_6 незаконно утримували та здійснювали відносно нього насильницькі дії з 24.08.2022.

Разом із тим, апеляційний суд вважає безпідставними посилання сторони захисту з приводу того, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Центрального райсуду м. Миколаєва від 10.02.2023 відносно ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, при цьому відомостей про те, що ОСОБА_6 порушував вимоги вказаної ухвали до моменту її скасування ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 01.03.2023, не було надано.

Так, колегія суддів звертає увагу сторони захисту на положення ч. 6 ст. 176 КПК України, які є імперативними та відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5ч. 1 цієї статті.

Окрім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Апеляційний суд вважає частково обґрунтованими посилання сторони захисту щодо необізнаності ОСОБА_6 про внесення ст. 111-2 КК України до Кримінального кодексу України на підставі Закону №2198-ІХ від 14.04.2022, проте зазначена обставина жодним чином не звільняє його від юридичної відповідальності.

Більш того, обвинувачений ОСОБА_6 будучи громадянином України, повинен був усвідомлювати, що своїми діями, зокрема, реалізуючи рішення окупаційної адміністрації рф, здійснює підривну діяльність проти України, а саме забезпечує нормальне функціонування на території Херсонської обл. підприємства критичної інфраструктури, підпорядкованого окупаційній адміністрації.

Що стосується тверджень сторони захисту, щодо не визначення обвинуваченому ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів зазначає наступне.

Абзацом 3 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Так, враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, його характер, тяжкість та зухвалість, той факт, що злочин вчинений у період дії воєнного стану, а також наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції вірно застосував відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 03.08.2023, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, ч. 1 ст. 111-2 КК України, під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01.10.2023 включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4