Справа № 690/382/17
Провадження № 1-кп/690/43/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіне Черкаської області, освіта повна середня, одруженого, пенсіонер, має інвалідність першої групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України, в кримінальному провадженні № 0000447 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 146 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ватутінського міського суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000447 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 146 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України в зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0000447 в цій частині закрити.

Вказане клопотання мотивоване тим, що з урахуванням стану його здоров`я та стану здоров`я його дружини ОСОБА_7 , яка потребує постійного стороннього догляду, йому складно відвідувати судові засідання та доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, так як це триває вже понад 7 років. Додатково вказав, що не визнає своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, однак вважає за більш доцільне для себе закриття кримінального провадження за даним фактом у зв`язку з закінченням строків давності.

Судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 , що вказана підстава для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, однак він просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного щодо закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, про що написав відповідне письмове клопотання до якого долучив медичну документацію щодо стану здоров`я ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_7 . За змістом даного клопотання всі речі, вилучені в ОСОБА_3 під час обшуку та затримання, йому повернуто, окрім мобільного телефону. Додатково вказав, що позиція сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, яка була упродовж як здійснення досудового розслідування, так і під час судового розгляду, є незмінною й на даний час, водночас положення кримінального процесуального законодавства дозволяють закрити кримінальне провадження № 0000447 в цій частині закрити та звільнити його підзахисного ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 146 КК України в зв`язку з закінченням строків давності.

Прокурор не заперечував щодо закриття вказаного кримінального провадження в зв`язку з тим, що з часу вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, минуло понад 5 років, навіть з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування перебував у розшуку в період з 22.07.2016 року по 19.09.2017 року, в зв`язку з чим досудове розслідування в справі зупинялось.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого про що написала відповідну письмову заяву.

Заслухавши думку учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 в період часу із 07 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. 05.05.2016 року, діючи умисно, незаконно перебуваючи у будинковолодінні ОСОБА_6 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою задоволення з потерпілою статевої пристрасті неприродним способом та її зґвалтування, застосовуючи відносно ОСОБА_6 фізичне насильство, яке виразилось у стисканні шиї руками, що завдало їй фізичних страждань, а також психічного насильства, яке виразилось у погрозі вбивством, з метою пригнічення волі потерпілої, а також попередження можливого опору, чи можливості покликати на допомогу, затуляючи їй рота руками та приставляючи ножа до шиї, за допомогою липкої стрічки «скотч» зв`язав їй руки, та вивівши із приміщення будинку, повів її до власного автомобіля «Renault Trafik», д.н.з. НОМЕР_1 . Підвівши ОСОБА_6 до автомобіля, ОСОБА_3 наказав лягти їй на заднє сидіння, після чого пристигнув руку потерпілої за допомогою наручників до дверей автомобіля та всупереч її волі завіз до належного йому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де зачинив всередині.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 146 КК України як викрадення людини, що супроводжувалось заподіянням потерпілій фізичних страждань.

Згідно ч. 4 ст. 286 КК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до змісту п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Верховним Судом у постанові від 19.11.2019 року в справі № 345/2618/16-к також констатовано, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності. Суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України, віднесено до категорії злочинів нетяжких злочинів, оскільки його санкцією передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Таким чином, станом на даний час з 05.05.2016 року - дати вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, яке кримінальним законодавством віднесено до категорії нетяжких злочинів, фактично минуло 7 років 10 днів.

Положеннями ч. 2 ст. 49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження № 0000447 постановою старшого слідчого СВ Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області від 22.07.2016 року підозрюваного ОСОБА_3 оголошено в розшук, оскільки його місцезнаходження не відоме.

За змістом даної постанови 24.06.2016 року ОСОБА_3 погоджено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України. Водночас у матеріалах кримінального провадження № 0000447, які надано стороною державного публічного обвинувачення до суду, відсутні як саме письмове повідомлення про підозру від 24.06.2016 року, так і докази його вручення обвинуваченому ОСОБА_3 в порядку та спосіб, передбачений ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Згідно протоколу від 19.09.2017 року затримано ОСОБА_3 в с. Юрківка Звенигородського району Черкаськоїх області.

Крім того, відповідно до матеріалів справи відомості про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, з попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 146 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2016 року за № 0000645. У подальшому, постановою слідчого СВ Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області від 23.10.2017 року кримінальне правопорушення в кримінальному провадженні № 0000645 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 146 КК України на ч. 2 ст. 146 КК України, а постановою прокурора Звенигородської окружної прокуратури від 23.10.20217 року, крім іншого, матеріали кримінальних проваджень № 0000645 та № 0000447 об`єднано в одне провадження з № 0000447.

Відповідно до повідомлення про підозру від 23.10.2017 року ОСОБА_3 , крім іншого, вперше повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 року в справі №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку із чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що скоїла злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правоохоронних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Згідно змісту правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 року в справі 639/793/17 зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства, оскільки підстава для оголошення в розшук під час досудового розслідування - «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження.

Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 02.02.2023 року в справі № 735/1121/20, в разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності чи покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених ч. 2 ст. 49 КК України (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

З огляду на вказане, суд вважає, що відсутні достатні підстави вважати, що в період часу з 22.07.2016 року по 19.09.2017 року ОСОБА_3 ухилявся від досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000645, розпочатому за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України, оскільки в межах даного провадження ОСОБА_3 про підозру не повідомлялось та в розшук він не оголошувався, оскільки ОСОБА_3 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, лише 23.10.2017 року, після об`єднання кримінальних проваджень №№ 0000447, 0000645 в одне провадження з № 0000447.

Також матеріали кримінального провадження № 0000447, що надані суду, не містять доказів того, що ОСОБА_3 ухилявся від слідства в період часу з 22.07.2016 року - дати винесення постанови про оголошення його в розшук до 19.09.2017 року - дати його затримання.

Крім того, на час розгляду клопотання строки давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинення 05.05.2016 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, визначені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, закінчились навіть за умови не врахування періоду часу з 22.07.2016 року по 19.09.2017 року (1 рік 1 місяць 28 днів).

Положеннями ч. 3 ст. 49 КК України передбачено, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до змісту обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0000447 ОСОБА_3 , крім іншого, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що виявлено та припинено працівниками поліції 21.09.2017 року.

При цьому, відповідно до змісту положень ст. 62 Конституції України, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

З огляду на вказане, оскільки обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_3 за фактом вчинення 21.09.2017 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, не ухвалювався, то відсутні підстави для переривання перебігу давності з підстав, передбачених ч. 3 ст. 49 КК України.

Водночас навіть за умови ухвалення в подальшому обвинувального вироку відносно ОСОБА_3 ч. 1 ст. 263 КК України, то з часу виявлення факту вчиненням ним цього кримінального правопорушення - 21.09.2017 року до дати постановлення даної ухвали - 15.05.2023 року, також вже минуло понад 5 років.

Відповідно до вимог ч.ч. 7, 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстав передбачених п. 1 ч. 2 цієї статті не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 , що вказана підстава для закриття кримінального провадження, не є реабілітуючою, а також звільняє його виключно від кримінальної відповідальності, а не від цивільно-правової відповідальності перед потерпілою, та він не повинен доводити свою невинуватість, однак він заявив, що його позиція є добровільною і істинною, йому зрозумілі суть і правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, просив його звільнити від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.

З огляду на вказане, судом встановлено, що наявні достатні підстави для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення 05.05.2016 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а також закриття кримінального провадження № 0000447 в цій частині, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, підстави для їх застосування до набрання ухвалою законної сили відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до п.п. 1, 3 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Відомості про процесуальні витрати під час досудового розслідування кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, суду не надавались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 49, 146 КК України, ст.ст. 100, 284-286, 288, 369-372, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення 05.05.2016 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та закрити кримінальне провадження № 0000447 в цій частині, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази:

-жіноча спідня білизна, зрізи нігтів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , відрізок липкої стрічки «Скотч», два рушники, частину туалетного паперу, 9 (дев`ять) слідів папілярних візерунків, чоловічі труси, штани, сорочку, які знаходяться на зберіганні у Звенигородському РВП ГУНП в Черкаській області - знищити;

-мобільний телефон «Нокіа» (IMEI - НОМЕР_2 ) повернути власнику - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено о 13 год. 00 хв. 20.05.2023 року.

Суддя ОСОБА_1