Справа №198/87/23
Провадження 1-кп/0198/26/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судовим засіданням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000104 від 08.07.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровськ, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби призваного за мобілізацією в посаді водія польової лазні взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдата», не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в:

Відповідно до обвинувального акта, складеного прокурором та направленого до суду, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за таких обставин.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2022 № 61 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 , призваного по загальній мобілізації, призначено на посаду водія польової лазні взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу, і поставлено на всі види забезпечення.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, сумлінно виконувати службові обов`язки доручені йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан до 20 травня 2023 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Згідно довідки ВЛК № 454 від 20.04.2022, в період часу з 15 квітня 2022 року по 20 квітня 2022 року солдат ОСОБА_5 за направленням начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 проходив військово-лікарську комісію у військовій частині НОМЕР_2 . При цьому останній зобов`язаний був прибути до військової частини НОМЕР_1 21 квітня 2022 року.

Однак солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби в умовах воєнного стану, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, 21 квітня 2022 року після проходження військово-лікарської комісії у військовій частині НОМЕР_2 за відсутності поважних причин не з`явився до військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та не вживаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 .

07 березня 2023 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Дніпро та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 21 квітня 2022 року солдат ОСОБА_5 після проходження військово-лікарської комісії у військовій частині НОМЕР_2 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану),без поважних причин, в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами, ухилившись від військової служби до 07 березня 2023 року.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

10 травня 2023 року між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника, укладена угода про визнання винуватості, згідно якої обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язаний беззастережно визнати обвинувачення, щиро каятися, у разі затвердження угоди виконати призначене покарання, не вчиняти до закінчення проходження військової служби інших військових злочинів.

В угоді сторони погодилися на призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі одинадцяти тисяч семисот шістдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 200 005 (двісті тисяч п`ять) гривень.

Прокурор, захисник та обвинувачений ОСОБА_5 просили суд затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки порядок і умови її укладення відповідають вимогам КПК України та ухвалити обвинувальний вирок, яким затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену сторонами вид та міру покарання.

Опитавши та вислухавши думку обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора, захисника, дослідивши зміст угоди на відповідність вимогам Кримінально-процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд виявив невідповідність укладеної між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника, 10 травня 2023 року угоди про визнання винуватості, вимогам закону.

Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до правил ч. 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України визначено, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону та відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі судове провадження продовжується у загальному порядку.

Статтею 2 КПК України визначено, що одними із завдань кримінального провадження є захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Так, відповідно до ст. 12 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, санкція якого передбачає покарання до 10 років позбавлення волі.

З угоди про визнання винуватості, вбачається, що сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому буде призначено покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі одинадцяти тисяч семисот шістдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 200 005 (двісті тисяч п`ять) гривень.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Частина 1 статті 69 КК України передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу (в редакції від 27.01.2023).

Як вбачається з обвинувального акта обвинувачений ОСОБА_5 21 квітня 2022 року після проходження військово-лікарської комісії без поважних причин не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебував за її межами до 07 березня 2023 року.

Відповідно до ст. 407 КК України початком нез`явлення на службу вважається закінчення установленого строку з`явлення, а кінцем час повернення в частину або затримання.

Тобто злочин вчинений ОСОБА_5 , передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, слід вважати розпочатим 21.04.2022 (нез`явлення на службу), а закінченим 07.03.2023 (з`явлення до Територіального управління Державного бюро розслідувань).

При цьому слід зазначити, що станом на 07.03.2023 року діяли норми ст. 69 КК України в редакції від 27.01.2023 року, якими унеможливлюється застосування даної статті до засуджених за злочини, передбачені ст. 407 КК України.

Оскільки, узгоджене сторонами покарання в тексті угоди не відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд доходить висновку про необхідність відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 10.05.2023 рокута продовжити судовий розгляд у загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370 372, ч. 7 ст. 474 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

В затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 10 травня 2023 року між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника, - відмовити.

Продовжити судовий розгляд по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України у загальному порядку.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя Наталя ЖМУД