Справа № 587/783/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0000091 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працездатного, учня Київського Національного університету харчових технологій, зареєстрованого за місцем фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_8 вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, за наступних обставин.

Так, ввечері 11.09.2020 ОСОБА_8 , перебуваючи на вулиці Миру у с. Гриценкове Сумського району Сумської області, зустрівся з раніше знайомим ОСОБА_4 , з яким у обвинуваченого склалися особисті неприязливі стосунки.

Під час вказаної зустрічі між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, у ході якого ОСОБА_8 вирішив спричинити ОСОБА_4 тілесні ушкодження. З цією метою, усвідомлюючи та передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, ОСОБА_8 наніс потерпілому один удар кулаком правої руки в область перенісся, після чого удару ОСОБА_4 закрив обличчя правою рукою. Не зупиняючись на вчиненому ОСОБА_8 наніс ОСОБА_4 два удари кулаком правої руки в область лівої скроні, а потім лівим коліном наніс ОСОБА_4 два удари в область перенісся та удар правою рукою в область живота останнього. Продовжуючи свої кримінально карані діяння, ОСОБА_8 схопив три пальця правої руки ОСОБА_4 , а саме безіменний, середній та вказівний та почав викручувати їх. В подальшому ОСОБА_8 , самостійно припинив свої протиправні дії та покинув місце вчинення злочину.

У результаті умисних протиправних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_4 спричинено тілесне ушкодження у вигляді: садна неправильної округлої форми, в тім`яно-скроневій ділянці зліва болюча припухлість м`яких тканин, забій спинки носа, забій м`яких тканин лівої тім`яної ділянки, розрив сухожилку розгинача 4-го пальця правої кисті, крайовий перелом головки середньої фаланги 4-го пальця правої кисті.

Згідно з висновком експерта №745 від 02.10.2020 тілесне ушкодження у виді садна над переніссям кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Травма 4-го пальця правої кисті (розрив сухожилку та крайовий переломом) не становить небезпеку для життя, для зрощення перелому необхідний термін більше 21 дня і кваліфікується як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину не визнав і пояснив, що потерпілого він знає з дитинства, дачі батьків знаходяться неподалік одна він іншої. З ОСОБА_4 в нього склалися особисті неприязливі стосунки. 2 вересня 2020 року ОСОБА_9 в телефонній розмові образив його матір і кинув трубку, раніше виникла сварка щодо вилову риби батьком ОСОБА_10 . За попередньою домовленістю вони зустрілися 11 вересня 2020 року в с. Гриценково Сумського району, де біля будинку ОСОБА_4 спілкувалися з приводу образи, яку ОСОБА_9 висловив на адресу його( ОСОБА_11 ) матері. ОСОБА_9 агресивно поводився, штовхнув його і він дав йому ляпасу. ОСОБА_9 почав замахуватися на нього і він, захищаючись, дав йому більш сильного ляпасу, від чого ОСОБА_9 присів, закрив обличчя руками та почав кликати матір на допомогу. Вибігла мати і батько, який тримав в руках чи то трубу, чи палицю. Викликали поліцію, швидку допомогу. Свою вину обвинувачений не визнав, оскільки він захищався і з його боку його дії носили характер самооборони. Звідки у потерпілого виникли зазначені в обвинувальному акті тілесні ушкодження йому невідомо, але від його дії такі тілесні ушкодження не могли виникнути.

Не дивлячись на невизнання своєї вини самим обвинуваченим, його вина підтверджується сукупністю досліджений судом доказів.

Потерпілий ОСОБА_4 пояснив суду, що вони з ОСОБА_12 з дитинства знають один одного, дача батьків ОСОБА_11 через дорогу від дачі його батьків в с. Гриценково Сумського району. Років 15 в них були дружні стосунки, в них була група, з якою вони в мережі Інтернет займалися рекламою. Він вигнав ОСОБА_11 з групи і той почав вимагати гроші, вважаючи, що він винен ОСОБА_13 1200 гривень. У вересні 2020 року ОСОБА_14 став розповсюджувати чутки, що начебто його батько браконьєр, розмову з цього приводу він записав на телефон і сказав ОСОБА_13 , що передасть цей запис органам слідства, які вели справу щодо батька. ОСОБА_14 наполегливо вимагав знищити цей запис, по кілька разів на день телефонував з цього приводу, пропонував зустрітися на ставку і він в кінці кінців запропонував ОСОБА_13 зустрітися біля його будинку. 11 вересня 2020 року вони зустрілися в с. Гриценково на вул. Миру. Під час розмови ОСОБА_14 вдарив його кулаком в область носу, потім наніс 2 бокових ударів в лівий висок, накрив його курткою, натягнувши на голову, нагнув і 2 рази вдарив коліном в область перенісся. Після цього він стягнув куртку і вдарив його в живіт область сонячного сплетіння кулаком правої руки. Після цього він присів, закрився правою рукою, а ОСОБА_14 схопив його за пальці правої руки і вивернув. Мати все це бачила, вибігла з двору, за нею також вийшов і батько, яких ОСОБА_14 став ображати. Після цього викликали «швидку допомогу», поліцію. Він ОСОБА_13 ударів не наносив, а лише закривався руками. «Швидка допомога» діагностувала перелом пальця, з приводу чого він з матір`ю неодноразово ходили до лікарні, на обстеження і рентген.

Вина обвинуваченого підтверджується також іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона матір`ю потерпілого ОСОБА_4 . Родину ОСОБА_16 вона знає здавна, вони є їхніми сусідами, проживаючи навпроти їхнього будинку по АДРЕСА_2 . Їй відомо, що її син з ОСОБА_12 домовились зустрітися 11 вересня 2020 року біля їхнього будинку. Коли ОСОБА_14 прийшов, по його поведінці вона зрозуміла, що ОСОБА_14 прийшов з наміром побити сина. Вона була присутня при розмові, однак на деякий час зайшла у двір, де почула крики сина і вийшла на вулицю. Вона побачила, що син сидить біля лавочки, закривши голову руками, а ОСОБА_14 викручує йому палці і син кричить від болю. Побачивши її та її чоловіка, який також вийшов з будинку, ОСОБА_14 почав висловлюватися на їхню адресу нецензурною лайкою. Побачивши тілесні ушкодження у сина, вона викликала «швидку допомогу», а та викликала поліцію.

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що він батьком потерпілого ОСОБА_4 , у якого з ОСОБА_12 склалися неприязливі стосунки. 11 вересня 2020 року він перебував вдома. Коли він почув крик сина, він вибіг з будинку, дружиною вже була на вулиці. Він побачив сина, у якого були тілесні ушкодження у виді саден на обличчі, синців, візуально било видно пошкодження пальців. ОСОБА_14 , який перебував рядом, став сваритися з ним, виникла словесна перепалка, під час якої ОСОБА_14 не заперечував своєї вини у заподіянні тілесних ушкоджень сину. Коли приїхала «швидка допомога» та поліція, ОСОБА_14 заявив, що «мені за це нічого не буде», а коли йому нагадали про покарання, ОСОБА_14 відповів, що «человек должен все в жизни попробовать»,- така була його позиція відносно скоєного.

Свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що 11 вересня 2020 року вони з ОСОБА_12 йшли на ставок вибирати місце для рибалки. Проходячи повз домоволодіння ОСОБА_19 , вони побачили потерпілого, який стояв біля свого двору. ОСОБА_14 сказав: «йди, я догоню», - і він пішов вперед, а ОСОБА_14 залишився, як він сказав, «поговорити» з ОСОБА_20 . Десь через півгодини до ставка прийшов ОСОБА_14 , однак він його ні про що не розпитував, хоча чув крики та матюччя, які лунали від двору ОСОБА_19 Повертаючись назад, вони побачили «швидку», потім під`їхали працівники поліції. Наступного дня вони поїхали до відділу поліції. ОСОБА_14 казав, що дав ОСОБА_21 «пару ляпасів».

З висновку судово-медичної експертизи №745 від 02.10.2020 вбачається, що при огляді судово-медичним експертом у ОСОБА_4 виявлені ушкодження: над переніссям, біля внутрішнього краю лівої брови садно неправильної округлої форми під коричневою корочкою, в тім`яно-скроневій ділянці зліва болюча припухлість м`яких тканин. За даними висновків, УЗ-дослідження та рентгенологічного дослідження у потерпілого встановлено: забій спинки носа, забій м`яких тканин лівої тім`яної ділянки, розрив сухожилку розгинача 4-го пальця правої кисті, крайовий перелом головки середньої фаланги 4-го пальця правої кисті. Згідно з висновком експерта №745 від 02.10.2020 тілесне ушкодження у виді садна над переніссям кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Травма 4-го пальця правої кисті (розрив сухожилку та крайовий переломом) не становить небезпеку для життя, для зрощення перелому необхідний термін більше 21 дня і кваліфікується як середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупих предметів. Стан загоєння садна та медичні дані можуть відповідати терміну спричинення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 в термін, вказаний в постанові начальника сектору дізнання Сумського РВП ГУНП в Сумській області від 12.09.2020 року. Локалізація тілесних ушкоджень в ділянці голови виключає можливість їх спричинення при падінні на тупу переважаючу поверхню. Спричинення перелому та пошкодження розгинача 4-го пальця правої кисті при падінні малоймовірно. Локалізація тілесних ушкоджень можу вказувати на не менш як дворазове прикладання травмуючої сили в ділянку голови( над переніссям та права тім`яна ділянка), не менш як одноразове в ділянку 4-го пальця правої кисті (т. 1 ар.с.77-78, 79-85).

Судово-медичний експерт ОСОБА_22 в судовому засіданні підтримала свій висновок в повному обсязі, пояснивши, що для проведення експертизи їй було надано медичну документацію, зазначену у висновку експертизи. Крім того, вона особисто оглядала потерпілого.

З протоколу дослідженого в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту від 25 листопада 2020 року та відеозапису вбачається, що в ході зазначеної слідчої дії потерпілий ОСОБА_4 докладно розповів про обставин вчинення відносно нього кримінального правопорушення ОСОБА_12 , продемонстрував механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, послідовність спричинення йому тілесних ушкоджень. ( т. 1 ар.с.99-103).

З висновку судово-медичного експерта №26 вбачається, що механізм виникнення тілесних ушкоджень, які були виявлені у ОСОБА_4 може співпадати з механізмом заподіяння тілесних ушкоджень, продемонстрованих потерпілим ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту 25.11. 2020 року ( т. 1 ар.с.112).

З протоколу дослідженого в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту від 21 квітня 2021 року та фототаблиці до нього вбачається, що в ході зазначеної слідчої дії потерпілий ОСОБА_4 докладно розповів про обставин вчинення відносно нього кримінального правопорушення ОСОБА_12 , продемонстрував механізм та послідовність заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, який наніс йому кілька ударів кулаком та коліном в область перенісся, голови, а потім, схопивши його за середній, безіменний палець та мізинець та почав їх викручувати, внаслідок чого від відчув сильний біль та почув хруст ( т. 1 ар.с.104-110).

З висновку судово-медичної експертизи №300, проведеної судово-медичним експертом ОСОБА_23 , вбачається, що при обстеженні ОСОБА_4 виявлені ушкодження: над переніссям, біля внутрішнього краю лівої брови садно неправильної округлої форми під коричневою корочкою, в тім`яно-скроневій ділянці зліва болюча припухлість м`яких тканин. За даними висновків, УЗ-дослідження та рентгенологічного дослідження у потерпілого встановлено: забій спинки носа, забій м`яких тканин лівої тім`яної ділянки, розрив сухожилку розгинача 4-го пальця правої кисті, крайовий перелом головки середньої фаланги 4-го пальця правої кисті. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, на що вказує характер ушкоджень, та могли утворитися при нанесенні ударів кулаком по голові зліва, коліном в обличчя та при викручуванні четвертого пальця правої кисті, як було продемонстровано потерпілим під час проведення слідчого експерименту. Характер та локалізація ушкоджень в ділянці 4-го пальця правої кисті виключають можливість їх утворення при нанесенні удару правою рукою (кулаком) в ділянку голови. (т. 1 ар.с.111).

Експерт ОСОБА_23 в судовому засіданні підтримав свій висновок в повному обсязі.

Оспорюючи обвинувачення, захисник ОСОБА_6 послалася на те, що слідчий експеримент від 25.11.20 р, проведений слідчою ОСОБА_24 , є неналежним доказом. За приписами статей 39,110, ч. 1 ст.214 КПК України рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати передбаченим кримінально-процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Такий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.10.2021 р. по справі №724/86/20. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, забраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою, тому надана прокурором довідка про те, що ОСОБА_24 перебувала на посаді слідчої не замінює необхідність підтвердження її повноважень саме постановою. Така постанова не була надана суду, тобто встановлених законом повноважень на проведення слідчих дій у ОСОБА_24 не було. Відтак, відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані особою, яка не мала на те законних підстав. Таким чином, проведений ОСОБА_24 слідчий експеримент за відсутністю належних на те повноважень та долучений прокурором протокол з його відеозаписом є недопустимим доказом.

Також прокурором суду в якості доказу наданий висновок судово-медичного експерта № 26, складений експертом ОСОБА_25 по механізму отримання тілесного ушкодження згідно відеозапису слідчого експерименту, проведеного 25.11.2020 р. слідчою ОСОБА_24 за участю потерпілого ОСОБА_4 на підставі постанови ОСОБА_24 про призначення додаткової судово-медичної експертизи. Оскільки ця додаткова судово- медична експертиза була призначена неуповноваженою на це особою, висновок № 26 є недопустимим доказом і не може братися судом до уваги.

Крім того, протокол слідчого експерименту від 21.04.2021 з додатками - фототаблицею, складений з порушенням норм КПК України. Так, згідно ст. 105 КПК додатки до протоколів повинні бути належним чином засвідчені підписами, слідчого, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні таких додатків. Додатки - фототаблиці підписані лише слідчим ОСОБА_15 , підпис спеціаліста ОСОБА_26 відсутній.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду 31 серпня 2022 року (провадження № 13-3кс22, справа № 756/10060/17) зробила висновок, у відповідності з яким «у випадку призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи, суд, вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося».

Судом не встановлено, що відсутність постанови про призначення (визначення) ОСОБА_24 слідчою по кримінальному провадженню призвела до порушення прав і свобод потерпілого і обвинуваченого. Під час проведення слідчого експерименту учасники слідчої дії не оспорювали повноважень слідчого, з довідки прокуратури від 8 листопада 2020 року ( ар.с. 239 т.1) вбачається, що ОСОБА_24 на момент проведення досудового розслідування працювала старшим слідчим Сумського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області, підслідність здійснення досудового розслідування в формі досудового слідства була визначена за клопотанням начальника СД Сумського РВП ГУНП в Сумській області прокурором Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури від 20 жовтня 2020 року і визначена саме слідчому відділення Сумського РВП ГУПН в Сумській області, де і працювала ОСОБА_24 ( т. 1 ар.с.231,232-233).

З письмової інформації Сумської обласної прокуратури від 8 листопада 2020 року ( ар.с. 239 т.1) вбачається, що 12 вересня 2020 року в кримінальному провадженні досудове розслідування здійснювалось кількома дізнавачами та слідчими. Зокрема, 12 вересня 2020 року призначені ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 (старший групи), 27.10.2020- ОСОБА_33 та цього ж дня ОСОБА_24 .

Слідчий експеримент з відеозаписом, проведений ОСОБА_24 , який захисник обвинуваченого вважає недопустимим доказом, був проведений не з обвинуваченим, а з потерпілим ОСОБА_4 , який під час проведення слідчого експерименту не оспорював ( і не оспорює на даний час) повноваження слідчого, як не оспорювали повноваження слідчого і інші учасники слідчої дії.

За змістом ч. 1 ст. 87 КПК доказ має бути визнаний недопустимим лише за умови, якщо він отриманий виключно в результаті дій, що становили істотне порушення прав та свобод людини. Водночас, якщо відповідний доказ із неминучістю був би отриманий незалежно від такого порушення прав підозрюваного, такий доказ може бути визнаний допустимим (доктрина "неминучого виявлення" є одним із виключень з доктрини "плодів отруйного дерева").

Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин справи і вважає, що докази, отримані на підставі процесуальних рішень слідчого ОСОБА_24 , є належними і допустимими.

Та обставина, що додатки до протоколу слідчого експерименту від 21.04.2021, а саме фототаблиці, підписані лише слідчим ОСОБА_15 і не містять підпису спеціаліста ОСОБА_26 також не тягнуть за собою визнання слідчої дії неналежним доказом.

Крім того, захисник ОСОБА_6 зазначала, що за клопотанням сторони захисту прокурором суду була надана постанова про призначення додаткової судово - медичної експертизи від 21.04.2021 р. У постанові слідчої зазначено, що 01.04.2021 р. в період часу з 10.44 до 11.02 з потерпілим ОСОБА_4 було проведено слідчий експеримент, однак цей протокол суду не надавався і судом не досліджувався, хоча судово-медичним експертом ОСОБА_23 21 квітня 2020 року почалась проводитися експертиза, яка, з викладених підстав, не може вважатися допустимим доказом.

Разом з тим, судом встановлено, що 1 квітня 2020 року слідчих експериментів не проводилось, а дата «01.04.2021 р. в період часу з 10.44 до 11.02» зазначена помилково. В даному випадку мова йдеться про протокол слідчого експерименту від 21 квітня 2021 року, що міститься в т.1 ар. с. 104-110 і був предметом судового дослідження. Зазначена помилка з`явилася в постанові слідчого ОСОБА_15 про призначення судово-медичної експертизи від 21 квітня 2021 року ( и. 1 ар. с. 237), яка перейшла у висновок судово-медичного експерта ОСОБА_23 ( т. 1 ар. с. 111, зв.).

Експерт ОСОБА_23 в судовому засіданні підтримав свій висновок в повному обсязі, пояснивши, що на дослідження йому був наданий протокол слідчого експерименту з фототаблицею, що міститься в т. 1 ар.с.104-110, який йому був пред`явлений в судовому засіданні. В своєму висновку він дослівно навів показання потерпілого, які він давав 21 квітня 2021 року під час проведення слідчого експерименту. Інших протоколів слідчого експерименту, крім того, що міститься в т.1 ар. с. 104-110 від 21 квітня 2021 року йому на дослідження не надавались.

Потерпілий ОСОБА_4 також пояснив, що слідчих експериментів за його участю 1 квітня 2021 року не проводилось.

Порівняння змісту показань потерпілого, зазначених в протоколі слідчого експерименту від 21 квітня 2021 року (т.1 ар. с. 104-110) і показань потерпілого, викладених в висновку №300 експерта ОСОБА_23 свідчать про те, що слідчий експеримент від «01.04.2021 р., проведений в період часу з 10.44 до 11.02», на який посилається захисник обвинуваченого і слідчий експеримент від 21 квітня 2021 року, проведений з 14.10 год. до 14.23 год ( т. 1 ар.с. 104-110), є однією і теж самою слідчою дією слідчим експериментом, проведеним 21 квітня 2021 року з 14.10 год. до 14.23 год.

Посилання сторони захисту на те, що слідчий ОСОБА_15 була призначена для проведення досудового розслідування 23 квітня 2021 року, що свідчить Реєстр матеріалів досудового розслідування ( т. 1 ар. с. 5-6, п. 23) та довідка прокуратури Сумської області ( т. 1 ар.с.239), спростовуються постановою заступника начальника відділення СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_34 від 21 квітня 2021 року про призначення групи слідчих, в числі яких значиться і ОСОБА_15 ( т. 1 ар.с.234).

Та обставина, що більшість медичної документації, яка була надана для проведення судово-медичної експертизи експерту ОСОБА_22 саме потерпілою стороною, а не була отримана слідчим внаслідок застосування тимчасового доступу до медичних документів, не ставить під сумнів обґрунтованість висновку судово-медичної експертизи, проведеної експертом ОСОБА_22 , яка повністю підтримала свій експертний висновок , пояснивши, що для проведення експертизи їй було надано медичну документацію, зазначену у висновку експертизи. Крім того, вона особисто оглядала потерпілого.

Так ми чином, суд вважає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі, підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, які суд вважає достовірним, належними та допустимими, оскільки вони зібрані у відповідності з положеннями ст.ст. 85, 86 КПК України, тобто в порядку і у спосіб, встановлений кримінально-процесуальним законодавством України і не спростовані стороною захисту.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний безпосередньо досліджений в судовому засіданні доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 1 ст.1 22 КК України, оскільки він на ґрунті особистих неприязливих стосунків умисно спричинив потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» вирішуючи питання про міру покарання неповнолітнім обвинуваченим слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація. При призначенні неповнолітньому покарання суди мають враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому позитивно характеризується, пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого обставини - раніше не судимий, скоїв кримінальне правопорушення, будучи неповнолітнім.

Обтяжуючих відповідальність обставин судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З врахуванням зазначених пом`якшуючих відповідальність обставин, враховуючи думку потерпілих, які вважали за необхідне обрати покарання, не пов`язане з ізоляцією обвинуваченого від суспільства, беручи до уваги висновки, що містяться у досудовій доповіді про неповнолітнього( на момент скоєння кримінального правопорушення) обвинуваченого Зарічного районного відділу Філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області ( т. 1 ар.с. 56-58), суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без його ізоляції від суспільства, тому вважає за необхідне призначити покарання з застосуванням ст.104, 75, 76 КК України.

Заявлений по справі цивільний позов потерпілого про стягнення з обвинуваченого 100000 гривень моральної шкоди, 2500 гривень матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що в результаті кримінально-караних діянь обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_4 було завдані тілесні ушкодження, внаслідок чого потерпілий тривалий час лікувався він наслідків отриманих травм. Для лікування ОСОБА_4 за власні кошти придбавалися медикаменти на суму приблизно 2500 грн., що підтверджується, зокрема, квитанціями на придбання таких лікарських засобів: «ОП-1 ортез», «Олекстра капс. N30» та інших. Чеки на купівлю медичних препаратів по даті співпадають з періодом перебування потерпілого на лікуванні та такі препарати відповідають медичним призначенням, пов`язаним з характером отриманих ним тілесних ушкоджень (т. 1 ар.с.27-28).

ОСОБА_4 проходив лікування у лікаря-травматолога та у лікаря-нейрохірурга в КНП «ЦМКЛ» СМР. 11.09.2020 р. було проведено рентгенографію черепа, комп`ютерну томографію головного мозку потерпілого, 12.09.2020 р. в медичному центрі «Флоріс» було проведено УЗД 4-го пальця правої кисті. Також ОСОБА_4 декілька разів був на прийомі у лікаря-невролога в медичному центрі «Медея», лікаря-отоларинголога у медичному центрі «Еледія» (вартість 1 прийому - 250 грн.), 25.11.2020 р. була проведена комп`ютерна томографія ЛОР-органів потерпілого (вартість 500 грн.).

Таким чином, суд вважає встановленим, що ОСОБА_4 злочинними діями ОСОБА_8 завдано матеріальної шкоди у розмірі 2500 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого.

У відповідності з ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Заявлений по справі цивільний позов потерпілого про стягнення 100000 гривень моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Суд вважає, що в результаті злочинних дій обвинуваченого потерпілому, крім матеріальної, завдана і моральна шкода, оскільки він отримав значні тілесні ушкодження середньої тяжкості, на значний час був порушений його звичний спосіб життя, він пережив нервовий струс та відчув сильний фізичний біль, вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд вважає встановленим, що в результаті злочинних дій ОСОБА_8 крім матеріальної, потерпілому ОСОБА_4 була завдана і моральна шкода.

Разом з тим, суд вважає позов в частині стягнення моральної шкоди таким, що підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд враховує роз`яснення, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, у відповідності з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості ( частина 3 статті 23 Цивільного кодексу України).

Отже, з врахуванням тривалості та глибини моральних страждань потерпілого, беручи до уваги матеріальне становище обвинуваченого, який на момент завдання шкоди був неповнолітнім, на даний час стабільних заробітків і постійної роботи не має, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 50000 гривень моральної шкоди, відмовивши в іншій частині позову за безпідставністю вимог.

Вимога про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 гривень підлягає частковому задоволенню.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Цих вимог закону під час вирішення питання про процесуальні витрати потерпілого у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 дотримано.

На підтвердження вимог в частині стягнення процесуальних витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, потерпілим надано ордер на надання правової допомоги ( т. 1 ар. с. 18), копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ( т. 1 ар. с. 19), договір про надання правової допомоги від 23 грудня 2020 року ( т. 1 ар.с.20), додаткова угода до договору про надання правової допомоги ( т. 1 ар.с.21), акт приймання - передачі наданої правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 23 грудня 2020 року( т. 1 ар.с.22), додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 23 грудня 2020 року( т. 1 ар. с. 23), акт приймання - передачі наданої правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 23 грудня 2020 року( т. 1 ар.с.24), копії прибуткових касових ордерів ( т. 1 ар. с. 25, 26).

Разом з тим, виходячи з обставин справи, беручи до уваги фінансовий стан обвинуваченого, який є молодою людиною, що не має стабільних заробітків, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд вважає, що розумним та справедливим розміром понесених потерпілим витрат на правову допомогу слід вважати витрати на суму 7000 грн, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

П Р И Г О В О Р И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

У відповідності до ст. ст. 76, 104 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 50000 гривень завданої моральної шкоди, 2500 гривень завданої матеріальної шкоди, а всього 52500 гривень завданої шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 7000 гривень процесуальних витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1