Справа № 165/3216/21 Провадження №11-кп/802/565/23 Головуючий в 1 інстанції Ференс- ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 29 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцька Волинської області, громадянин України, українеця, одруженого, на утриманні якого перебуває одна неповнолітня дитина, водія ПП «Голпекс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього, передбачені ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Початок іспитового строку ухвалено обчислювати з дня проголошення вироку.

Речові докази - DVD-R диск для лазерних систем зчитування з відео файлом - залишити в матеріалах кримінального провадження, автомобіль марки «Dacia» моделі «Logan» р.н.з. НОМЕР_1 - залишено власнику ОСОБА_9 , автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter» р.н.з. НОМЕР_2 . - залишено власнику ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) грн. 92 коп. витрат за проведення судової автотехнічної експертизи.

Задоволено цивільний позов КНП «Нововолинська ЦМЛ» до ОСОБА_7 про відшкодування витрат понесених на стаціонарне лікування потерпілих. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» 35195 (тридцять п`ять тисяч сто дев`яносто п`ять) грн. 60 коп. витрачених на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Часткового задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до АТ Страхова компанія «Інго», ТзОВ «Імперія якості «Линник». Стягнуто з АТ Страхова Компанія «Інго» на користь ОСОБА_9 40232 (сорок тисяч двісті тридцять дві) грн. 69 коп. за шкоду заподіяну майну, 4805 (чотири тисячі вісімсот п`ять) грн. 08 коп. витрат, понесених позивачем на проведення експертного дослідження транспортного засобу, а також 8439 (вісім тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн. 48 коп. за шкоду, заподіяну здоров`ю та моральну шкоду в розмірі 421 (чотириста двадцять одну) грн. 97 коп., а всього 53899 грн. (п`ятдесят три тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять) 22 коп. Стягнуто з ТОВ «Імперія якості «Линник» на користь ОСОБА_9 25000 (двадцять п`ять) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до АТ Страхова компанія «Інго», ТзОВ «Імперія якості «Линник». Стягнуто з АТ Страхова Компанія «Інго» на користь ОСОБА_11 24638 (двадцять чотири тисячі шістсот тридцять вісім) грн. 60 коп. за шкоду заподіяну здоров`ю та 1231 (одну тисячу двісті тридцять одну) грн. 93 коп., а всього 25870 (двадцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят) грн. 53 коп. Стягнути з ТзОВ «Імперія якості «Линник» на користь ОСОБА_11 30000 (тридцять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 28.08.2021 близько 07 год. 37 хв. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Transporter» р.н.з. НОМЕР_2 зеленого кольору, рухаючись ним по автодорозі Р-15 «Ковель-Жовква» в м.Нововолинськ по правій смузі руху вулиці Шухевича в напрямку м.Львів, здійснюючи проїзд на регульованому світлофором перехресті з вулицями Гірняцькою та Маяковського, всупереч вимогам п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (надалі - Правил), не врахувавши дорожню обстановку та її зміну, не впевнившись в тому, що рух керованого ним автомобіля буде безпечним, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, всупереч вимогам п.п.8.7.3.е, 8.10 Правил, маючи достатню видимість заборонного для руху покажчика світлофора червоного кольору, а також технічну можливість зупинитись перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія) і надати перевагу в русі транспортному засобу марки «Dacia» моделі «Logan» р.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору під керуванням ОСОБА_9 , який здійснював рух на дозволений зелений сигнал світлофора, виконуючи маневр повороту з вул.Гірняцької на вул.Шухевича, виїхав на перехрестя, де допустив зіткнення вказаних транспортних засобів.

Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху водій ОСОБА_7 своїми необережними протиправними діями, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, спричинив водію автомобіля марки «Dacia» моделі «Logan» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток тазу: лівої долонної, сідничної без порушення лонного синдесмозу; перелому лівих латеральних мас 1-2 крижі без зміщення; гематоми прилеглих затульних м`язів тазу, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 153 від 21.09.2021 відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я. Крім цього, спричинив пасажиру автомобіля марки «Dacia» моделі «Logan» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: переломів 3,4 ребер зліва по умовній середньо-ключичній лінії, 5-10 ребер зліва по умовній лопатковій лінії, пневмотораксу зліва; перелому лівої ліктьової кістки в верхній третині з помірним зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 154 від 21.09.2021 відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я; параорбітальної гематоми правого ока, субкон`юктивального крововиливу правого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками є грубі порушення водієм ОСОБА_7 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, а саме: п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі. п.8.7.3.е. Сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух; п.8.10. У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «СТОП», якщо їх не має - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваноюю проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

У поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікацію дій останнього, оскаржує вирок через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого у зв`язку із м`якістю, а також через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що вирок не містить переконливого обґрунтування того, що такі обставини як несудимість обвинуваченого та повне визнання ним вини, у своїй сукупності дають підстави для призначення покарання за ч.1 ст.286 КК України зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 цього ж Кодексу. Також суд не надав належної оцінки таким обставинам, як грубе порушення ПДР України (проїзд на забороняючий сигнал світлофора на регулюваному перехресті), що створює підвищену небезпеку як для водіїв так і пішоходів. Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про відшкодування потерпілим заподіяних збитків чи усунення шкоди, які є особами похилого віку та змушені проходити тривале лікування і реабілітацію від спричинених як фізичних так і моральних страждань. Не відшкодованим також залишаються й витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілих. Крім того, зазначає про те, що позиція потерпілих щодо призначеного покарання в даній категорії справ не є визначальною, а враховуються у сукупності з усіма обставинами у тому числі з урахуванням обставин не відшкодування обвинуваченим добровільно заподіяних потерпілим збитків, що спонукало заявити останніх цивільні позови у кримінальному провадженні. Проте, зазначеного суд першої інстанції належним чином не врахував. Тому прокурор вважає, що призначене судом покарання з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні хоч за видом і розміром передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, однак звільнення від відбування покарання вказує на істотну його диспропорцію, неадекватність, оскільки не відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи. На його переконання, призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим в розумінні ст.414 КПК України через його м`якість.

Крім того зазначає про те, що місцевий суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки звільнив обвинуваченого на підставі ст.75 КК України від відбування як основного так і додаткового покарання, що є неприпустимим.

Посилаючись на це, прокурор просить вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Також просить виключити з мотивувальної частини вироку посилання на визнання доведеним пом`якшуючої покарання обставини у виді щирого каяття. В решті вирок залишити без змін.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де зазначає про безпідставність апеляційних доводів прокурора та законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку суду. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок, - без змін.

Представник потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 подала до суду письмове клопотання про розгляд кримінального провадження у її відсутності та відсутності її довірителів. Також зазначає, що апеляційну скаргу прокурора підтримують.

Представником цивільного позивача КНП «Нововолинська ЦМЛ» подано до суду клопотання про розгляд кримінального провадження у його відсутності. Водночас, у клопотанні зазначено про те, що обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував у повному розмірі стягнуті з нього вироком витрати на лікування осіб, які потерпіли від злочину в розмірі 35195 грн. 60 коп., про що додано відповідні докази. Тому КНП «Нововолинська ЦМЛ» жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 немає.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, прокурора, який скаргу підтримав, обвинуваченого та його захисника, які апеляцію заперечили з посиланням на її безпідставність, перевіривши їх доводи та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.1 ст.286 КК України є правильною.При цьому у відповідності до цієї ж норми закону вимог з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції. Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції відповідно до норм ч.1 ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор у поданій апеляційній скарзі, окрім іншого, вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.

Проте, такі його доводи на увагу суду не заслуговують з врахуванням наступного.

Так, відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, які визначають мету та загальні засади призначення покарань, п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначає покарання у межах санкції статті (частини) статті Особливої частини Кодексу та з врахуванням вимог положень Загальної частини цього Кодексу. При цьому, суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Крім того, Пленум Верховного Суду України в п.20 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані вимоги матеріального права та роз`яснення ПВСУ при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання були дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, поданій як стороною обвинувачення.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 місцевим судом враховано, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, яке за формою вини є необережним, а за кваліфікацією злочинів по ступеню тяжкості відповідно до ст.12 цього Кодексу, відноситься до категорії нетяжких злочинів, а також було враховано і наслідки від його вчинення, - спричинення потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

До обставин, які пом`якшують покарання, місцевий суд правильно відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів вважає правильним не прийняття доводів прокурора про відсутність підстав для визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щирого каяття з мотивів невжиття останнім дієвих заходів до відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, оскільки вони дійсно є безпідставними. З цього приводу суд першої інстанції навів відповідні мотиви з якими повністю погоджується апеляційний суд. Окрім того, слід зазначити, що станом на момент розгляду кримінального провадження апеляційним судом обвинувачений відшкодував шкоду на лікування потерпілих, яка була затрачена медичним закладом.

Обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.

З достатньою повнотою судом взято до уваги дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що він вину у вчиненому визнав повністю, засуджує свою поведінку, просив вибачення у потерпілих, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні неповнолітню дитину та матір, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, а також його сімейний стан та стан його здоров`я.

Фактично було враховано і думку потерпілих, які кожен окремо вважав, що призначене обвинуваченому покарання має відповідати закону. При цьому, апеляційний суд зазначає, що позиція потерпілих щодо міри покарання не є визначальною або вирішальною та обов`язковою для суду, оскільки враховується наряду і в сукупності з усіма встановленими обставинами кримінального провадження.

Проаналізувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 основного покарання у виді обмеження волі та звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням, як про це зазначено в мотивувальні частині вироку, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного й інші обставини кримінального провадження. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого інституту умовного засудження, передбаченого ст.75 КК України.

Погоджується апеляційний суд і з висновком місцевого суду про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та саме строком на 1 рік, оскільки в прямому причинному зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, який хоча і являється нетяжким, однак фактично є грубе порушення правил безпеки дорожнього руху, а останнє в свою чергу із наслідками від цього, які в даному випадку є тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, які зазначили потерпілі.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що призначені обвинуваченому як основне покарання із застосуванням положень ст.75 КК України так додаткове покарання відповідають принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто м`якими, як про це зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Враховуючи вищенаведені обставини та норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому основне покарання за ч.1 ст.286 КК України із застосуванням ст.75 КК України, а також додаткове покарання відповідає тяжкості вчиненого і особі винного.

Таким чином, підстав для скасування вироку та призначення обвинуваченому більш суворої міри основного покарання, тобто без застосування інституту умовного засудження, з мотивів наведених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, апеляційний суд не вбачає. Не вбачає також апеляційний суд і підстав для збільшення строку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Таким чином, усі доводи сторони обвинувачення, які викладені в поданій апеляційній скарзі в цій частині, жодним чином не спростовують висновків місцевого суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного вироку.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними та заслуговують на увагу з огляду на таке.

З аналізу ст.75 КК України та п.9 вищезгаданої постанови ВСУ №7 від 24.10.2003 вбачається, що звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано тільки лише тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, тобто лише основного покарання. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання зі цією нормою закону не допускається.

Відповідно до ч.3 ст.55 КК України при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу - з моменту набрання законної сили вироком.

Суд першої інстанції хоча і правильно зазначив у мотивувальній частині про звільнення від відбування основного покарання на підставі положень ст.75 КК України, однак в резолютивній частині вироку звільнив обвинуваченого як від основного так і додаткового покарань на підставі цієї норми закону. Тобто, звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції прийняв рішення в цій частині, яке суперечить положеннями ч.3 ст.55 та ст.75 КК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне оскаржуваний вирок в частині звільнення обвинуваченого від відбуття додаткового покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України скасувати у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягав застосуванню, та постановити в цій частині новий вирок, яким звільнити обвинуваченого від відбування лише основного покарання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 414, 420, 615 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 29 травня 2023 року в частині звільнення від відбування покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України скасувати.

Залишити ОСОБА_7 призначене судом покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього, передбачені ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Повний текст вироку буде вручено учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий

Судді