Справа № 461/1308/23
Провадження № 1-кп/461/371/23
УХВАЛА

23.08.2023 року Галицький районний суд міста Львова

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 0000019 від 25.01.20223 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, -

в с т а н о в и в:

в судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом у кримінальному провадженні, зокрема, висновку Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби Безпеки України в Управління Служби Безпеки України у Волинській області від 16.01.2023 №54/1516/226. Покликається, що даний висновок є сфабрикованим, не відповідає положенням Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, та експертних досліджень в системі Служби безпеки України; поставлені слідчим питання експерту не стосується питань семантико-текстуальної експертизи,в якій зясуванню підлягають фактичні дані про мовні особливості тексту, понять, окремих слів та словосполучень, що встановлюються експертом на иоснові спеціальних знань під час дослідження. Окрім цього, вважає, що порушено право обвинуваченої на захист, оскільки вона не могла скористатись послугами адвоката та безпосередньо прийняти участь у проведенні експертного дослідження. Окрім того, у висновку мітяться відповіді на питання , які стосуються питань права, що не допускається при проведенні експертизи. Експерта ОСОБА_6 є зацікавленої особою, оскільки працює в системі СБУ, слідчеління якої здійснювало досудове розслідування.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання вважає необгрунтованим, його доводи надуманими, оскільки у висновку експертизи від 16.01.2023 №54/1516/226., яка проведена відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, та експертних досліджень в системі Служби безпеки України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. №53/5 та положень ст.ст.69,242 КПК України. Експерт попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку експерта. Щодо суті висновку, то такий наданий в межах спеціальних знань судово-лінгвістичної експертизи. Сам експерт ОСОБА_6 має кваліфікацію експерта з правом проведення судових експертиз за спеціальністю1.4 «Семантико-текстуальне дослідження писемного та усного мовлення.

Суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.ст.84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів . Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припипнення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочато.

Зі змісту норми ч. 1 ст. 86 КПК України вбачається, що критерієм загальної недопустимості доказу, тобто доказу, який може бути визнаний недопустимим у нарадчій кімнаті, є порушення порядку його отримання. Що стосується очевидної недопустимості, в процесуальному законі не визначено жодного переліку підстав, коли докази є очевидно недопустимими, а лише визначено, що в разі встановлення очевидної недопустимості доказу, він визнається судом недопустимим.

Відтак, визнання доказів недопустимими та припинення їх дослідження на стадії судового розгляду можливе виключно в разі наявності критерію очевидності, а враховуючи загальне визначення допустимості доказів, то очевидність повинна полягати саме в порушенні порядку, встановленого КПК України, або у невідповідності його нормам.

Враховуючи те, що процесуальний закон не визначає чіткого переліку підстав для визнання доказу очевидно недопустимим, то єдиним критерієм, яким суд повинен керуватися при визнанні чи невизнанні доказу недопустимим на стадії судового розгляду, є критерій очевидності недопустимості, який полягає у відсутності сумніву в тому, що було порушено КПК України, і таке порушення може бути встановлено судом відразу під час огляду доказу та не потребує проведення додаткових дій, зокрема дослідження всіх доказів.

Висновок Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби Безпеки України в Управління Служби Безпеки України у Волинській області від 16.01.2023 №54/1516/226 буде оцінений судом в сукупності з іншими доказами у справі, в т.ч. і надана оцінка на предмет його належності та допустимості.

Суд вважає, що в доводах сторони захисту відсутні критерії очевидності, а враховуючи загальні правила допустимості доказів, що очевидність повинна полягати саме в порушенні порядку, встановленого КПК або у невідповідності його нормам, клопотання задоволенню не підлягає.

У своїх доводах захисник фактично надає оцінку означеному висновку як доказу у справі, вважаючи його неналежним та недопустимим, що не свідчить про очевидну його недопустимість

Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відтак, всі надані сторонами докази під час судового розгляду будуть належно оцінені на предмет їх належності і допустимості в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Керуючись ст.ст. 84-86,89 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні клопотання сторони захисту про визнання очевидної недопустимості доказів - відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1