Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/701/23
Провадження по справі № 1-кп/514/112/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року смт Тарутине

Тарутинський районни й суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду смт Тарутине кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001471 від 29.12.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.191, ч. 2 ст.28, ч. 1 ст. 366 КК України та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст.191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В Тарутинському районному суді Одеської області на розгляді перебуває обвинувальний акт в кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001471 від 29.12.2021 року, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.191, ч. 2 ст.28, ч. 1 ст. 366 КК України та стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст.191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

В підготовче судове засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 надала клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України, оскільки встановлені обставини кримінального правопорушення не відповідають обставинам викладеним у обвинувальному акті, що призвело до невірної правової кваліфікації дій які інкримінуються ОСОБА_4 .

Так в обвинувальному акті дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 5 ст. 191КК Ураїни , яка передбачає відповідальність за заволодіння чужим майном, вчинене організованою групою або вчинене в особливо великих розмірах.

В той же час, в тексті обвинувального акту обвинувачення сформульовано наступним чином : " .. Відтак, внаслідок цих умисних протиправних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Бородинській селищній раді завдано майнову шкоду на загальну суму 3513738,82, що в 600 і більше разів перевищує неопадаткований мінімум доходів громадян, та є особливо великого розміру.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах."

Однак, зазначила захисник це твердження яке лягло в основу обвинувального акту, спростовано двома висновками експертиз, проведених в рамках кримінального провадження, а саме Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 03/23 від 11.01.2023 року, що виконана за заявою директора ТОВ " Бессарабіястрой" ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0001471 від 29.12.2021 року та відповідно до висовку якої встановлено, що за результатами проведеного візуально - інструментального обстеження виконаних обмірів та розрахунків експерт втановив, що фактично виконані роботи з реконструкції Бородинського навчально - виховного комплексу " Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів -дошкільний навчальний заклад" Тарутинської районної ради Одеської області відповідають даним, зазначеним в актах приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму 17641040,77грн. Та відповідно до висновку судової будівельно технічної експертизи № 23/639 від 28.04.2023 року, що виконана ОНДІСЕ на підставі постанови від 02.02.2023року старшого слідчого СУГУНП в Одеській області про призначення судової будівельно-технічної експертизи за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження № 0001471 від 29.12.2021 року, експерт зазначив, що обсяги фактично виконаних робіт в основному відповідають обсягам зазначеним в актах № 1, № 2, № 3, № 4, № м5 та № 6 складених на виконання договору підряду № 36 від 09.09.2021року, за винятком робіт по улаштуванню двох каналізаційних колодязів. Сумарна вартість невиконаних робіт у прямих витратах становить 7984,92 грн.

Тож, зазначила, захисник, цими доказами повністю спростовано зазначену в обвинувальному акті майнову шкоду на загальну суму 5 513738,82грн., що в 600 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, та є особливо великого розміру.

Таким чином, оскільки ч. 5 ст. 191 КК України чітко передбачає кваліфікаційці ознаки злочину, які не відповідають тим подіям, що встановлені досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні, такий обвинувальний акт не може бути розглянутий судом та має бути повернутий прокурору для усунення недоліків.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 надала клопотання про повернення обвинувального акту прокурору посилаючись на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінально - процесуального закону України з огляду на те, що встановлені на досудовому слідстві обставини не відповідають обставинам викладеним у обвинувальному акті, в ньому міститься недостовірна інформація, викладена у фактичних обставинах кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення, що призвело до невірної правової кваліфікації дій обвинувачених. Обвинувальний акт містить суперечності та недостовірні дані щодо майнової шкоди кримінальним правопорушенням, оскільки така відсутня, що підтверджено висновками експертиз, а також повідомленнями Бородинської селищної ради про відсутність шкоди та майнових і інших претензій до обвинувачених в межах виконання Договору підряду.

В обвинувальному акті на передостанній сторінці зазначено, що кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду державі в особі Бородинської селищної ради Болградського району Одеської області в розмірі 3513738,82 грн., яку відшкодовано у ході досудового розслідування.

Посилання в обвинувальному акті на те, що майнова шкода відшкодована в процесі досудового слідства не відповідає дійсності та суперечить викладеним в самому обвинувальному акті обставинам, оскільки в ньому вказано, що Додатковими угодами до договору підряду строк його дії продовжено до 31.12.2022року, а не до 2023 року як вказано в обвинувальному акті. Відповідно не має місце відшкодування шкоди, а має місце належне виконання умов договору підряду.

Дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 5 ст.191 КК України, яка передбачає відповідальність за привласнення, розтрату або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем в особливо великих розмірах або організованою групою. Однак, в обвинувальному акті не зазначено форму умислу та мотиву злочину, що в свою чергу свідчить про неконкретність обвинувачення. Посилання в обвинувальному акті на шкоду, що завдана на загальну суму 3513738,82грн., що в 600 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, та є особливо великим розміром не грунтується на відомостях, які викладені в самому обвинувальному акті, яке лягло в основу обвинувального акту. Будь яка шкода, а особливо у великому розмірі спростовується висновками експертизи, результати якої в обвинувальному акті не зазначені. Так, згідно Висновку судового експерта ОСОБА_8 в межах проведення судово-будівельно - технічної експертизи по кримінальному провадженню № 0001471 за № 03/23 від 11.01.2023року на підставі проведеного візуально - інструментального обстеження, виконаних обмірів та розрахунків, експерт встановив, що фактично виконані роботи з реконструкції Бородинського навчально - виховного комплексу " Загальноосвітня школа І - ІІІ ступенів - дошкільний заклад" Тарутинської районної ради Одеської області відповідають даним, зазначеним в актах приймання виконаних будівельних робіт, на загальну суму 17641040,77грн.

Крім того, відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи № 23-639 від 28.04.2023року що виконана ОНДІСЕ на підставі постанови від 02.02.2023 року старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області про призначення судової будівельно-технічної експертизи за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження № 0001471 від 29.12.2021 року зазначено, що сума невиконаних робіт становить 7984,92 грн., що виключає та спростовує зазначену в обвинувальному акті майнову шкоду на загальну суму 3513738,82грн., що в 600 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, що є особливо великого розміру.

Станом на дату вручення повідомлення про підозру обвинуваченим ( 17.02.2023року) неоподаткований мінімум доходів громадян становив 1342 грн., тобто сума, яка в 600 раз перевищує такий мінімум дорівнювала 805200грн., тому шкода у розмірі 7984грн 92 коп., не може бути визначеною як особливо великий розмір ( згідно до ч.4 Примітки до ст.185КК України).

За таких обставин, кваліфікація інкримінованого ОСОБА_5 злочину є необгрунтованою, що тягне за собою невідповідність обвинувального акту нормам чинного КПК України, адже свідчить про відсутність викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та відсутність вірної правової кваліфікації кримінального правопорушення, що є необхідними реквізітами обвинувального акту згідно ст.291 КПК України.

Тож, оскільки ч.5 ст.191 КК України чітко передбачає кваліфікаційні ознаки злочину, які не відповідають подіям, що встановлені досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні та не вдображені в обвинувальному акті, такий обвинувальний акт не може бути розглянутий судом та має бути повернутий прокурору для усунення недоліків.

В судовому засіданні захисник обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 підтримала клопотання просила їх задовольнити. Крім іншого звернула увагу суду на те, що анкетні відомості обвинувачених зазначені в обвинувальному акті не відповідають дійсності, а саме невірно зазначена реєстрація місця проживання обвинуваченого ОСОБА_4 та не в повній мірі зазначено працевлаштування обвинуваченного ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання про повернення обвинувального акту на доопрацювання прокурору з підстав викладених в клопотанні. Та зазначив, що дійсно в обвинувальному акті невірно вказане його місце реєєстрації, а саме фактично він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а в обвинувальному акті зазначено: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання про повернення обвинувального акту на доопрацювання прокурору з підстав викладених в клопотанні.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання посилаючись на те, що відсутні підстави для повернення обвинувального акту прокурору, а саме обвинувальний акт повертається в разі невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291КПК України, а даний обвинувальний акт складений у відповідності до вказаних вимог. Зазначив, що дослідження судом висновків будівельно технічних експертиз від 11.01.2023 та від 28.04.2023року № 23-639 на стадії підготовчого судового засідання на переконання сторони обвинувачення є порушенням загальних засад кримінального провадження і відповідно до ст.ст. 349, 358 КПК України які суд має право досліджувати виключно на стадії судового розгляду після визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши обвинувальний акт, суд дійшов наступного висновку.

Суд дійсно погоджується з думкою прокурора, що дослідження судом висновків будівельно технічних експертиз від 11.01.2023 та від 28.04.2023року № 23-639 на стадії підготовчого судового засідання є порушенням загальних засад кримінального провадження.

Але, на переконання суду є інші обставини які в своїй сукупності не дають суду можливості призначити судовий розгляду на підставі даного обвинувального акта, а саме:

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

За змістом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, окрім іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення» (п. 5).

При цьому, як зазначив Верховний Суд України у п. 2 постанови від 24 листопада 2016 року у справі №5-328кс16, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Наведені правові норми у їх системному зв`язку указують на те, що «межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта» (ч. 1 ст. 337 КПК України) визначаються не тільки «формулюванням обвинувачення», але й викладеним у обвинувальному акті змістом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та визначеною в обвинувальному акті правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК), оскільки «формулювання обвинувачення» є підсумком кримінально-правової оцінки фактичних обставин, а тому безпосередньо та нерозривно з ними пов`язане.

Такий висновок підтверджується й положеннями ч. 3 ст. 337 КПК України, згідно з якою з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Положення ч. 1 ст. 337 КПК України мають на меті забезпечити особі можливість знати точний обсяг висунутого обвинувачення, від якого він повинен захищатися (включаючи як фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими та які будуть предметом доказування в суді, так і відповідну правову кваліфікацію).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави продавленого йому обвинувачення (Рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, ЄСПЛ нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (Рішення ЄСПЛ від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (Рішення ЄСПЛ від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).

За таких обставин, надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації є важливою передумовою забезпечення права на справедливий судовий розгляд та права на захист обвинуваченого.

При цьому, межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, тому ч. 1 ст. 337 регламентує здійснення судового розгляду щодо особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, яке суд не вправі доповнювати новими кримінальними правопорушеннями або визнати встановленими кримінальні правопорушення, про які не вказано в обвинувальному акті.

Якщо особа обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, які кваліфіковано за різними статтями (пунктами, частинами) кримінального закону, то в обвинувальному акті необхідно викласти фактичні обставини кримінального правопорушення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення за кожним кримінальним правопорушенням окремо, а не викладати їх в загальному порядку.

При дослідженні обвинувального акту судом встановлено, що згідно змісту обвинувального акту, фактичні обставини кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.191, ч. 2 ст.28, ч. 1 ст. 366 КК України та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст.191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України викладені поверхово, не конкретно, формулювання обвинувачення в цілому є неконкретним і не містить обставин, що підлягають доказуванню відповідно до статті 91 КПК України, взагалі не визначено даних про подію правопорушення, зокрема час, місце вчинення кримінального правопорушення. Формулювання обвинувачення щодо кожного із обвинувачених викладено таким чином, що не дає можливості розмежувати обвинувачення за кожним епізодом окремо та щодо дій кожного із обвинувачених у вчиненні таких, оскільки фактично дублюють викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень щодо кожного із обвинувачених. Невірно зазначені анкетні дані обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме місце проживання та фактична реєстрація.

Крім іншого, на аркуші обвинувального акту 31 після викладення формулювання обвинувачення ОСОБА_4 , зазначено, що « За сукупністю ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.191, ч. 2 ст.28, ч.1 ст. 366 КК України. », що є грубим порушенням вимог ст. 291 КПК України, адже формулювання обвинувачення не містить правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 у сукупності.

Також на аркуші обвинувального акту 44 після викладення формулювання обвинувачення ОСОБА_5 , зазначено, що « За сукупністю ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст.191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України. », що є грубим порушенням вимог ст. 291 КПК України, адже формулювання обвинувачення не містить правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 у сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення загальних засад кримінального провадження, стандартів практики Європейського суду з прав людини, стороні обвинувачення слід усунути вказані недоліки, привести у відповідність обвинувальний акт у відповідності до вимог законодавства.

Вищеописані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що обвинувальний акт був складений із порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України, що унеможливлює призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акта та порушує гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, в тому числі і право на захист, і право на справедливий суд, а тому обвинувальний акт, з доданими до нього документами підлягає поверненню прокурору для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог ст. 291 КПК України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.

Що стосується клопотання прокурора про обрання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд дійшов висновку про наступне.

Під час судового розгляду, суд, за нормами ст. 331 КПК України, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п.9 ч.2 ст.131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Так під час судового засідання прокурор підтримав клопотання зазначивши, що метою застосування запобіжного заходу є ризик про реальну можливість впродовж тривалого часу ухилятися від кримінальної відповідальності, а саме переховуватись від суду.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та їх захисник заперечували проти обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту посилаючись на те, що ризики зазначені у клопотанні нічім не підтверджені, вони мають міцні соціальні зв`язки, офіційно працевлаштовані.

Тож, судом встановлено, що прокурор свою думку щодо обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби, не обґрунтував належним чином, та не довів належними доказами, тому суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішуючи наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише проаналізувавши обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, а також суспільну небезпеку злочинних дій, у скоєнні яких обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також поведінку останніх під час досудового розслідування дійшов до висновку про відмову в задоволені клопотання про обрання запобіжного заходу відносно обвинувачених.

Круючись ст.ст. 177-178,181,183,184,194,196,197, 291, 314, 331,369-372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурора задовольнити.

Обвинувальний акт в кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001471 від 29.12.2021 року, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.191, ч. 2 ст.28, ч. 1 ст. 366 КК України та стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст.191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України - повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту та отримання обвинувального акту для усунення його недоліків.

Копію наявної ухвали суду негайно направити прокурору.

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Тарутинський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1