Справа № 548/2023/20
Провадження №1-кп/548/22/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2023 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол кримінальне провадження № 0000220 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тячів, Тячівського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, не працюючого, не інваліда, на утриманні маючого одну малолітню доньку, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення - прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_5

сторони захисту - адвоката ОСОБА_9 .

Потерпілі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення неодноразово повідомлялися належним чином, надали заяву про проведення даного кримінального провадження без їх участі. Проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілих не відобразиться на повноті вирішення питань у ньому, у зв`язку з чим, відповідно до ст.325 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд дійшов висновку про можливість його проведення без його участі.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Хорольського районного суду Полтавської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000220 від 25.05.2020 стосовно ОСОБА_5 .

30.11.2020 до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000220 від 25.05.2020 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 25.05.2020, близько 08 години, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Mercedes benz108 D», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автошляху «Київ-Харків-Довжанський» в напрямку до м. Харкова. Проїжджаючи 257 км + 900м. вказаної автодороги, поблизу с. Лагодівка, Хорольського району, Полтавської області ОСОБА_5 , змінивши напрямок руху свого автомобіля ліворуч та не переконавшись у безпечності даного маневру, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини та подальше його перекидання на бік в лівому по напрямку руху кюветі.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновків судово-медичних експертиз, а саме:

1) № 64 від 06.08.2020 року, пасажир автомобіля «Mercedes benz108 D», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої ключиці, закритих переломів 2,3,4,5 ребер зліва, перелому кісток носу, травматичного пульмоніту та плевропульмонального шоку, які кваліфікуються як ушкодження середньої ступені тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я (п.2.2.1.) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МВС України17.05.95 р.);

2) № 77 від 17.09.2020 року, пасажирка автомобіля «Mercedes benz108 D», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих компресійно скалкових переломів 4,5,6, грудних хребців зі зміщенням, переломів остистих відростків 3,4,5 грудних хребців зі зміщенням; поперечного перелому відростку 6 грудного хребця зліва зі зміщенням; перелому правих поперечних відростків 4,6,8 грудних хребців зі зміщенням; забою спинного мозку без порушення функції; легкого нижнього пара парезу; перелому лівої бокової маси 1-го шийного хребця; легкого шийного пара парезу; переломів 3,4,5 ребер справа зі зміщенням; переломів 3,4,5,6 ребер зліва зі зміщенням; забою обох легень; двобічного гідротораксу; відкритого скалкового перелому правої променевої кістки зі зміщенням; гематоми та саден на обличчі; рани правого передпліччя; струсу головного мозку, які кваліфікуються як ушкодження середньої ступені тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я (п.2.2.1.) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МВС України17.05.95 р.);

3) № 96 від 09.10.2020 року, пасажирка автомобіля «Mercedes benz108 D», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: гострої закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, закритих переломів променевої та шилоподібного виростку правої ліктьової кістки, які кваліфікуються як ушкодження середньої ступені тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я (п.2.2.1.) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МВС України17.05.95 р.).

Згідно висновку автотехнічної експертизи № 524 від 11.08.2020 року в заданій дорожній обстановці в діях водія Мерседес Бенз Спрінтер д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , вбачаються невідповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

В умовах заданої пригоди водій Мерседес Бенз Спрінтер д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили середньої тяжкості тілесні ушкодження, потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, яке обвинувачений ОСОБА_5 підтримав, просив задовольнити, та підтвердив, що наслідки закриття кримінального провадження йому зрозумілі.

Заслухавши думку прокурора, який погодився з обґрунтованістю заявленого клопотання та не заперечував щодо його задоволення, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття даного кримінального провадження у частині обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, виходячи з наступного.

Вислухавши позиції сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, суд надходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальний актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні 25.05.2020 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України станом на час вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбачала покарання у виді карається штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Після набрання чинності Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набув чинності 01.07.2020, покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, посилене та санкція ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018) передбачає покарання у виді штрафу у розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018) нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, діяння, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, на час його вчинення було злочином невеликої тяжкості, на день проведення судового засідання є нетяжким злочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Отже, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння), становить три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діє на час постановлення ухвали), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

З огляду на вказане в даному випадку підлягають застосуванню норми Кримінального кодексу України, що діяли на час вчинення діяння.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції, що діє на час постановлення ухвали) перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Так, в ухвалі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року в справі № 493/1843/16-к зазначено наступне: «Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України».

ОСОБА_5 в межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності нового злочину не вчинив.

До 02 лютого 2023 року була дійсна позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19, в якій зазначено, що перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду зробила висновки, які викладені в постанові від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20, в якій вважала за необхідне відступити від правового висновку Об`єднаної палати, викладеного нею в постанові від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19, навела новий підхід щодо застосування диференційованих та загальних строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що з наведеним підходом, який виловлений Об`єднаною палатою, Велика Палата не погоджується і вважає його таким, що не відповідає точному змісту кримінально-правової норми і дійсній волі законодавця. Велика Палата вважає, що особа, котра ухилялася від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених частиною першою статті 49 КК, подовжених на час ухилення. Встановлені частиною другою цієї статті загальні строки повинні застосовуватися лише в разі, якщо вони сплинули на час розгляду справи судом, тобто минуло більш як п`ять років з дня вчинення кримінального проступку і понад п`ятнадцять років з дня вчинення злочину. У разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення. (п. 29, 58-60 Постанови).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 (провадження №13-47кс20), звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності), є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що мало місце 25.05.2020, а отже з часу вчинення злочину минуло понад 3 роки .

З огляду на викладене, виходячи з фактичних обставин справи, так як вони викладені в обвинувальному акті, оскільки подія кримінального правопорушення, з приводу якої ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, мала місце 25.05.2020, відтак на даний час сплинув передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння) трьохрічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, продовжений на час ухилення обвинуваченого від суду, суд, за наявності згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження, з урахуванням правової позиції Великої Палити Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20, приходить до висновку про наявність підстав звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відносно заявленого потерпілими цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілими цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, необхідно залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Питання про порядок розподілу судових витрат, в тому числі на залучення експертів на стадії досудового розслідування, у разі закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, вирішено Верховним Судом.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення експерта саме стороною захисту.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

В такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загальнодозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути приводом для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, таких витрат.

Що ж стосується стягнення судом саме процесуальних витрат за проведення експертиз, то важливе значення у механізмі їх розподілу в кримінальному провадженні набуває питання про те хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилась, а також чи входить проведення експертизи до сфери службових обов`язків залученого експерта, чи є експерт співробітником державних експертних установ.

Отже, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

З урахуванням вищенаведеного, положень ч. 1 ст. 126 КПК України, суд надходить до висновку про необхідність віднесення процесуальних витрат за залучення експертів на стадії досудового розслідування в сумі 2615 грн. 20 коп. на рахунок держави.

Питання речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 284 КПК України, ст. 49 КК Украни, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотаннязахисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження № 0000220 від 25.05.2020 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,- у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000220 від 25.05.2020 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду. Роз`яснити позивачу, що особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Судові витрати віднести за рухунок держави.

Речові докази:

- автомобіль марки Mercedes-Benz 108 D, д.н.з. НОМЕР_1 , який направлений на зберігання на територію сільськогосподарського підприємства ( тракторної бригади) за адресою с. Вишняки Лубенського району Полтавської області, передати законному володільцю ОСОБА_5 ;

- акамуляторна батарея, радіостанція , які передані на зберігання до камери зберігання - після набрання вироком суду законної сили - передати законному володільцю ;

- дві дорожні валізи, одна жіноча куртка, один зонтик, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_11 - після набрання вирком суду вважати повернутим законному володільцю.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 27.05.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлений та підписаний 12.06.2023 року.

Головуючий: ОСОБА_1