Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/687/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , начальника СД ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову начальника СД про закриття кримінального провадження № 0000214 від 11.11.2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_3 звернуся до слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області зі скаргою на постанову начальника СД відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 від 26.04.2023 року про закриття кримінального провадження № 0000214 від 11.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_3 зазначає, що начальником СД відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 проводилося досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000214 від 11.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. При цьому, на переконання заявника з часу внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування вказаного кримінального провадження начальником СД ОСОБА_4 всупереч ст. 9 КПК України не вчинено необхідних дій спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин вказаного вище кримінального провадження. Зокрема, не з`ясовано осіб, які встановлювали у ОСОБА_3 систему опалення будинку, їх місце проживання, чи є вони фізичними особами-підприємцями, фахівцями по монтажу системи опалення твердопаливних котлів, не усунено розбіжностей між показами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , не допитано свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , не прослуховувався звукозапис, який міститься на диску, який долучений до матеріалів кримінального провадження. Також, ОСОБА_3 у поданій скарзі вказав, що копію постанови про закриття кримінального провадження № 0000214 від 11.11.2022 року отримано ним 27.05.2023 року.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_3 просить поновити строк на оскарження постанови начальника СД про закриття кримінального провадження, скасувати постанову начальника СД відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження винесену 26.04.2023 року, а також витребувати у ВП № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області матеріали вказаного кримінального провадження.

22.06.2023 року на запит слідчого судді надано матеріали кримінального провадження № 0000214 від 11.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Скаржник ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просить її задоволити з підстав наведених у ній. Зазначив, що на його переконання у рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000214 від 11.11.2022 року не проведено всіх необхідних слідчих та розшукових дій з метою ефективного розслідування даного кримінального провадження.

Дізнавач ОСОБА_4 у судовому засіданні проти вимог скарги заперечила, вважає постанову про закриття кримінального провадження законною, вмотивованою та прийнятою відповідно до норм КПК України.

Заслухавши скаржника та дізнавача, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Щодо питання подання скарги уповноваженою на те особою.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому розслідувані може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості до ЄРДР внесені уповноваженою на те посадовою особою за заявою ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, дану скаргу подано уповноваженою на те особою у розумінні ч. 1 ст. 303 КПК України.

Щодо питання подання скарги до належного суду.

Верховний Суд в ухвалі від 28.01.2020 року у справі № 263/19/20 вказав, що виходячи з положень ст. 306 КПК України та загальних засад кримінального процесуального законодавства, судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладено на слідчого суддю суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

СД відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області знаходиться у межах територіальної юрисдикції Олевського районного суду Житомирської області, відповідно, скарга підсудна для розгляду слідчим суддею цього місцевого суду.

Щодо питання строків.

У прохальній частині поданої скарги міститься прохання ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку для звернення зі скаргою на постанову начальника СД про закриття кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення слідчого передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення. Якщо рішення оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження № 0000214 від 11.11.2022 року встановлено, що копія постанови про закриття кримінального провадження від 26.04.2023 року надіслана ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку 06.05.2023 року та отримана ним 27.05.2023 року.

Враховуючи зазначене, оскільки постанову про закриття кримінального провадження отримано скаржником 27.05.2023 року, а зі скаргою про її оскарження до слідчого судді ОСОБА_3 звернувся 05.06.2023 року, тому строк на звернення зі скаргою не пропущено.

На підставі наведеного, у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на оскарження постанови начальника СД про закриття кримінального провадження слід відмовити.

Щодо скарги по суті.

Частиною 3 ст. 8 Конституції України гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді як судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений у ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема рішення слідчого (дізнавача) про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Однією із форм закінчення досудового розслідування, виходячи з вимог ч. 1 ст. 283 КПК України, є його припинення шляхом закриття провадження.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому, провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим (дізнавачем) всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 284 КПК України).

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення. На підставі ч. 4 названої статті, постанова приймається дізнавачем, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. Закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення здійснюється, коли встановлено, що подія, з приводу якої внесені відомості до ЄРДР відбулася, була результатом вчиненого особою діяння, яка сама по собі не є кримінальним правопорушенням, оскільки відсутній хоча б один із елементів складу злочину, або наявні обставини, які виключають злочинність діяння.

Згідно з ст. 215 КПК України досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і в цілому положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення.

Так, слідчий (дізнавач), здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого (дізнавача) (ч. 5 ст. 40 КПК України).

Тобто, орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, та залежно від того, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, в даному випадку, передбаченого ст. 190 КК України, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатній, за переконанням слідчого (дізнавача) чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень КПК України.

22.06.2023 року на запит суду надано матеріали кримінального провадження № 0000214 від 11.11.2022 року.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження у провадженні СД відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області перебували матеріали кримінального провадження № 0000214, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Постановою начальника СД відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 від 26.04.2023 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000214 від 11.11.2022 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Правова природа виду оскарження постанови про закриття кримінального провадження передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді (див. позицію ВССУ відображену в Узагальненні, та яка ураховується судом з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Здійснивши саме такого роду перевірку щодо питання відповідності оскаржуваного рішення не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття слідчий суддя дійшов висновку щодо необхідності відмови у задоволенні скарги з наступних підстав.

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.

На виконання вимог частини 1 статті 92 КПК України, дізнавач зібрала усі можливі, процесуально зафіксовані, перевірені та оцінені докази, перераховані у статті 91 КПК України.

Досудове розслідування цього кримінального провадження проводилося за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, диспозиція якої передбачає кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Для правильної кваліфікації діяння особи як шахрайства необхідними є наступні ознаки:

1) предмет правопорушення - майно або права на майно;

2) потерпілий - особа яка є власником майна (суб`єктом прав на майно) або особа у віданні чи користуванні якої таке майно (права на майно) перебуває на законних підставах;

3) винна особа, яка є загальним суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України;

4) протизаконний психічний вплив на таку особу у формі обману та/або зловживання довірою, внаслідок чого дана особа вводиться в оману і має спотворене уявлення про обставини, в яких вона передає предмет кримінального правопорушення винній особі.

Відсутність принаймні однієї з даних ознак може бути підставою для визнання відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України («Шахрайство»).

Суб`єктивна сторона кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України передбачає прямий умисел, корисливі мотив і мету.

Об`єктивна сторона кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, виражається у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману або зловживання довірою.

Обман це повідомлення неправдивих відомостей (дія) або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені (бездіяльність), з метою заволодіння чужим майном або придбання права на майно. Він може виражатися в усній, письмовій формі, у використанні підроблених документів тощо.

Зловживання довірою - це вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах.

Особливістю шахрайства є те, що винний заволодіває чужим майном (коштами) шляхом спонукання самого потерпілого до передачі йому майна чи уступки права на майно. Тобто, при шахрайстві потерпілий, будучи введеним в оману, сам добровільно передає винному майно (кошти) чи право на нього.

При кваліфікації шахрайства слід враховувати, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише у тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

Як випливає зі змісту зазначених норм кримінального закону та правозастосовної практики, отримання майна за умови виконання якого-небудь зобов`язання належить кваліфікувати як шахрайство в тому разі, коли винна особа в момент заволодіння цим майном мала на меті його присвоїти, а зобов`язання не виконувати (вказаний висновок відповідає позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №755/10138/16-к). Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати укладення договорів кредиту, позики, попередньої оплати за виконання певної роботи тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати належно обумовлену роботу чи повернути борг.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та постанову начальника СД про закриття кримінального провадження, не знаходять свого підтвердження доводи скаржника ОСОБА_3 про те, що під час прийняття постанови від 26.04.2023 року дізнавач здійснила не всі необхідні слідчі дії, передбачені чинним законодавством. Дізнавачем вчинено ряд слідчих дій спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження. Так, при винесенні оскаржуваної постанови дізнавачем було надано належну правову оцінку обставинам даного кримінального провадження та вмотивовано висновки щодо відсутності в діянні осіб складу кримінального правопорушення.

Попередня кваліфікація за ст. 190 КК застосована дізнавачем є дійсною, а проведений комплекс слідством дій є достатнім, у цій ситуації, для висновку про відсутність складу кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 приступили до виконання робіт по встановленню твердопаливного котла та усіх комплектуючих до нього у будинку ОСОБА_3 27.07.2021 року. Після встановлення дана система опалення була перевірена та будь-яких претензій чи зауважень зі сторони ОСОБА_3 до ОСОБА_9 та ОСОБА_6 не було. Лише після восьми місяців користування вказаною системою опалення ОСОБА_3 вирішив встановити на твердопаливний котел кран розподілу потоків гарячої води та обратки, у зв`язку з чим зателефонував до ОСОБА_9 , для того, щоб він виконав дану роботу. Останній повідомив, що ця послуга платна та не входить в суму попередніх робіт. Слід зазначити, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження факту придбання ОСОБА_3 триходового крану або ж оплати роботи за його встановлення, а тому відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мали на меті корисливий мотив та намір присвоїти грошові кошти або ж майно ОСОБА_3 .

В силу цих даних неможливо говорити про отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання, як шахрайство, бо відсутні дані, що винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання. Доводи скарги не є самостійною передумовою скасування вірного по суті рішення, адже у ході досудового слідства не виявлено підтверджуючих фактичних даних про можливий факт введення в оману певної особи, чи факт зловживання довірою

Відповідно вказане доводить, що ці дії не утворюють шахрайство у значенні статті 190 КК України, оскільки злочинність діяння визначається наявністю в ньому не окремих, а всіх без виключення складових злочину, визначених кримінальним законом. Відсутність у діянні хоча б однієї зі складових певного злочину означає, що діяння цей злочин не утворює.

Сумніви скаржника про поверховість та неповноту проведеного розслідування є непідтвердженим суб`єктивним припущенням, тому до уваги не приймаються. Висловлені ним судження мають узагальнену характеристику, суперечать правозастосуванню ст. 6 Конвенції, зокрема принципу юридичної визначеності, оскільки клопотання та зауваження ОСОБА_3 не будуть мати конструктивного результату, - не буде здобуто нових доказів.

Дослідивши надані сторонами матеріали обґрунтовано вважаю, що дізнавач під час проведення досудового розслідування у відповідності до вимог ст. 223 КПК України вжила необхідні дії спрямовані на отримання (збирання) доказів та їх перевірку, дослідила та перевірила обставини, зазначені у заяві про вчинення кримінального правопорушення, їм надано належну оцінку, досудове розслідування проведено із застосуванням всіх можливих засобів для всебічного, неупередженого та об`єктивного розслідування, з перевіркою всіх фактичних обставин справи, що може мати суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Доцільності проведення будь-яких слідчих (розшукових) дій не вбачається, оскільки вони не здатні вплинути на наявні результати провадження. Не існує правової необхідності проводити інші процесуальні дії чи приймати процесуальні рішення у цьому кримінальному провадженні.

Відсутність ознак винної поведінки виключає у майбутньому пред`явлення підозри чи направлення обвинувального акту до суду, тому дізнавач прийняла правильне процесуальне рішення у формі постанови про закриття кримінального провадження, як єдиний законний спосіб завершення цього досудового розслідування.

Схожий висновок містить постанова колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18).

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000214 від 11.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України вже двічі скасовувалися постанови начальника СД відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області про закриття кримінального провадження у зв`язку з чим прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_11 , що є процесуальним прокурором у даному кримінальному провадженні, надавалися вказівки у порядку ст. 40 КПК України з метою вжиття всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин вчинення злочину, які дізнавачем виконані у повному обсязі.

Наведене дає підстави обґрунтовано стверджувати, що дізнавач при розслідуванні обставин цього кримінального провадження у цілому виконала вимоги щодо забезпечення всебічності та повноти дослідження. Оскаржувана постанова дізнавача відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства, а висновок про закриття кримінального провадження є обґрунтованим.

Істотних порушень вимог КПК України, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, слідчим суддею не встановлено, а у скарзі не наведено достатніх даних, які безумовно свідчать про неповноту проведеної перевірки та могли бути підставами для скасування прийнятого остаточного процесуального рішення.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена ухвала про відмову у задоволенні скарги (п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України).

За таких обставин, слідчий суддя враховуючи зазначене, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга не підлягає задоволенню, як необґрунтована, а висновки дізнавача про відсутність складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України є вірними.

Керуючись ст. ст. 40, 110, 303, 306-307, 309-310 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову начальника СД про закриття кримінального провадження № 0000214 від 11.11.2022 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Суддя ОСОБА_1