Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року місто Київ

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: представника заявника (власника майна) ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва надійшло клопотання захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000103 від 06.01.2016, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 2 ст.15, ч. 4 ст.190, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 358 ,ч. 3 ст.15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 365-2, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 365-2, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 263 КК України.

В обґрунтування доводів клопотання представник власника майна зазначив, що Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 24 червня 2019 року у справі №758/7997/22 задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000103 від 06.01.2016 року та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Зазначив, що власник майна у кримінальному провадженні є потерпілим, а тому слідчий суддя не мав повноважень накладати арешт, а також заначив, що власник є добросовісним набувачем.

Ураховуючи наявні обставини справи, на день подання вказаного клопотання, вбачається, що арешт накладений необґрунтовано, а тому він має бути скасований в порядку ст. 174 КПК України.

Захисник у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав у ньому наведених.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, з підстав його необґрунтованості.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва, у кримінальному провадженні №0000103, задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Звертаючись із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України заявник вказує, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки вищевказене майно порушує право ОСОБА_5 щодо володіння, користування і розпорядження належним йому майном, також посилався на те, що ОСОБА_5 перебуває у статусі потерпілого, а також не доведено, що квартира могла бути отримана в результаті здійснення незаконної діяльності чи вчинення злочину.

Згідно абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Відповідно до положень статті першої Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Обтяження відповідного майна арештом становить втручання держави у право на мирне володіння майном у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Таке втручання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи, має бути законним та пропорційним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах "Амюр" проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

При дослідженні матеріалів клопотання, слідчим суддею встановлено, що арешт на майно накладений у відповідності до норм діючого кримінально процесуального законодавства України, тобто дане позбавлення права відбулось на умовах, передбачених законом, що узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.

Згідно статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, якою накладено арешт на майно, постановою прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва відповідне майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000103, а арешт на нього накладено з метою збереження речових доказів.

У той же час, у клопотанні про скасування арешту майна заявником не доведено, що арешт накладено необґрунтовано, а так само не надано жодних доказів, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, як того вимагають положення ч. 2 ст. 174 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, а також наведені прокурором доводи, слідчий суддя доходить висновку, що застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Ураховуючи вищевикладене, підстав вважати накладений арешт ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва необґрунтованим у суду не має, а заявником не доведено, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, а також враховуючи правову кваліфікацію кримінального провадження, в рамках якого накладено арешт на майно, у задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170-173, 174, 309, КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна - квартири АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 24.06.2019 року в рамках кримінального провадження № 0000103 від 06.01.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч.4 ст. 190,ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364, ч.3 ст.28, ч.3 ст.365-2 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошений 12 листопада 2021 року о 15 год. 00 хв.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1