У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 323/797/21

№ 1-в/336/96/2023

4 травня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні

подання Пологівського районного відділу № 1 Філії ДУ «Центр пробації» у Запорізькій області про заміну штрафу на покарання у виді громадських робіт, виправних робіт або позбавлення волі відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широке Василівського району Запорізької області, громадянина України, освіти середньої, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , такого, що фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого:

05.04.2021 Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 337 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доводів громадян, що становить 1224,00 грн. (одна тисяча двісті двадцять чотири грн. 00 коп.), -

В С Т А Н О В И В:

Вказаний вище орган з питань пробації звернувся до суду з поданням, за яким просить через невиконання покарання вирішити щодо засудженого питання про заміну несплаченої суми штрафу на покарання у виді громадських робіт, виправних робіт або позбавлення волі.

У судовому засіданні прокурор заперечив на подання, просив залишити його без задоволення через закінчення строку давності виконання обвинувального вироку.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи та надані по справі докази, суд вважає, що внесене подання задоволенню не підлягає на підставі нижченаведеного.

Вимогами ч.1 ст. 539 КПК України встановлено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 05.04.2021 вироком Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 337 Кримінального кодексу України, на підставі якої призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доводів громадян, що становить 1224,00 грн. (одна тисяча двісті двадцять чотири грн. 00 коп.).

Призначене покарання засуджений не виконав, штраф не сплачено.

За вимогами абз. 1 ч.5 ст. 53 КК України у разі несплати штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт із розрахунку одна година громадських робіт за один установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян або виправними роботами із розрахунку один місяць виправних робіт за двадцять установлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але на строк не більше двох років.

Однак така заміна можлива лише в межах строків давності виконання обвинувального вироку, передбачених статтею 80 КК України.

Так, відповідно до ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Вказана стаття передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку з чим, законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. Згідно до ч. 4 цієї статті перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Суд встановив, що строк давності виконання вироку щодо засудженого не переривався та минув, що відповідає положенням п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, а також прийшов до висновку про те, що матеріали провадження не містять даних на підтвердження того, що засуджений умисно ухилявся від відбування покарання.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року по справі № 5-324кс15, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 ;та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, яке йдеться у ч. 3 ст. 80 КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Враховуючи, що у відношенні засудженого обвинувальний вирок за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 КК України, не ухвалювався, а лише несплата суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення її від відбування цього покарання, у суду відсутні підстави вважати, що перебіг строків давності був зупинений у зв`язку з ухиленням засудженої від відбування покарання в сенсі вимог ч. 3 ст. 80 КК України.

Отже, матеріали провадження не свідчать про умисне ухилення засудженою від відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись ч.5 ст. 53, ст. 80 КК України, ст. ст. 318-380, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання Пологівського районного відділу № 1 Філії ДУ «Центр пробації» у Запорізькій області про заміну штрафу на покарання у виді громадських робіт, виправних робіт або позбавлення волі відносно ОСОБА_4 .

Ця ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1