Справа 756/6154/22 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/2468/2023 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої),ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого в режимі ВКЗ з Київським СІЗО - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження №0000920 від 13.06.2022 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2023 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , маючого середню освіту, одруженого, офіційно непрацевлаштованого, раніше судимого:

- вироком Сосновського районного суду м. Черкаси від 25.01.2008 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 01.10.2011 звільненого по відбуттю покарання;

- вироком Сосновського районного суду м. Черкаси від 11.12.2012 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 29.05.2015 звільненого умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 8 днів;

- вироком Острозького районного суду Рівненської області від 29.06.2017 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком від 11.12.2012 до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць; 01.02.2019 звільненого по відбуттю покарання, засуджено:

за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці;

за ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбутого ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі зараховано строк його попереднього ув`язнення в період із 13.06.2022 (момент фактичного затримання) по 16.06.2022 та в період із 20.06.2022 (момент фактичного затримання) по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

вирішене питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_9 , 13 червня 2022 року, приблизно о 16 годині, перебуваючи у приміщенні магазину «ПРОСТОР», що розташований за адресою: м. Київ, просп. Степана Бандери, 10, з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, в умовах воєнного стану, взяв із полиць магазину товари на загальну суму 506 грн. 06 коп. (без урахування ПДВ), які поклав до свого рюкзака, та не розрахувавшись за них, залишив приміщення магазину, чим спричинив ТОВ «СТИЛЬ Д» матеріальних збитків у вказаному розмірі.

Крім того, ОСОБА_9 , 13 червня 2022 року, приблизно о 18 годині 10 хвилин, перебуваючи у приміщенні магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП « ОСОБА_10 », з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, в умовах воєнного стану, взяв із полиць магазину товари, загальною вартістю 719 грн. 93 коп. (без урахування ПДВ), та не розрахувавшись за товари, які тримав при собі, намагався залишити приміщення магазину, однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони магазину.

Крім того, ОСОБА_9 , 20 червня 2022 року, приблизно о 12 годині 50 хвилин, перебуваючи у приміщенні гіпермаркету «ЕПІЦЕНТР», що розташований за адресою: м. Київ, просп. Степана Бандери, 11а, з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, в умовах воєнного стану, взяв із полиць магазину рюкзак, вартістю 965 грн. 00 коп., та не розрахувавшись за товар, який тримав при собі, намагався залишити приміщення гіпермаркету «ЕПІЦЕНТР», однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, так як був зупинений працівниками охорони гіпермаркету.

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, вважав вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через його суворість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягається не вперше, але його життя змінилось, він має на утриманні дітей, працевлаштований, повністю визнав вину у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів та щиро розкаявся у вчиненому. Вважав за можливе призначити покарання обвинуваченому із застосуванням положень ст. 69, ст. 75 КК України. При цьому, апелянт звернув увагу, що застосування покарання у виді позбавлення волі незалежно від порядку його відбування зумовить для обвинуваченого вкрай негативні наслідки у вигляді звільнення і втрати роботи. Просив вирок змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю в 3 роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну проживання, роботи.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 також не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації його дій, вважав вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через його суворість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначив про ті ж самі обставини, на які послався його захисник, звернувши додатково увагу про наявність у нього хронічних захворювань. Просив вирок змінити, пом`якшити призначене йому покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно визначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю в 3 роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язати його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну проживання, роботи.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та захисника, які подані апеляційні скарги підтримали, підтвердили їх доводи та просили їх задовольнити;

прокурора, який апеляційні скарги вважав необґрунтованими та просив залишити їх без задоволення;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Підстав для виходу за межі вимог апеляційних скарг в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про суворість призначеного обвинуваченому покарання, то вони, на думку колегії суддів, є не обгрунтованими.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушеньяк засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 за ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України вимог вищезазначених норм кримінального закону повною мірою дотримався.

Так, при призначенні покарання суд врахував тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які є тяжкими злочинами, конкретні обставини їх вчинення та кількість епізодів злочинної діяльності, відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність однієї обставини, що пом`якшує покарання, а саме, щире каяття, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні кримінальні правопорушення, за які відбував покарання в місцях позбавлення волі, після звільнення з місць позбавлення волі через нетривалий проміжок часу вчинив нові умисні кримінальні правопорушення, офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходів, одружений та має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Таким чином, призначене ОСОБА_9 покарання за кожне з вчинених ним кримінальних правопорушеньза своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Також колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.1 ст. 70 КК України із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим відповідає вимогам закону, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо можливості пом`якшення призначеного обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років не ґрунтуються на вимогах законодавства.

За змістом ч.1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Як вбачається з вироку, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці, за ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.

Таким чином призначення ОСОБА_9 остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за умови призначеного ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці, буде суперечити вимогам ч.1 ст. 70 КК України.

Також не грунтуются на вимогах законодавства доводи обвинуваченого та його захисника щодо можливості застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 75 КК України підставами для застосування цієї норми закону є призначення покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Оскільки остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_9 було призначено у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, у суду відсутні підстави для застосування положень ст. 75 КК України.

Підсумовуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника. Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 12.01.2023 щодо ОСОБА_9 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не знаходить, у звязку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 12.01.2023 щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4