ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/7517/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1122/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2023 року щодо продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.185, ч. 5 ст. 361 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 вересня 2023 року. Постановлено залишити раніше визначену суму застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805 200 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що не зменшилися та продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, зокрема ризики переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу, вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому, судом враховано обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, якому інкримінується особливо тяжкий злочин, та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у даному кримінальному правопорушенні, а також те, що обвинувачений має паспорти громадянина рф та громадянина Казахстану, що може спонукати останнього до переховування від органу досудового розслідування та/або суду шляхом виїзду до вищезазначених країн користуючись їх громадянством, відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, та прийшов до переконання про відсутність підстав для зміни обвинуваченому обраного запобіжного заходу на більш м`який та про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить змінити ухвалу суду та змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на цілодобовий домашній арешт. Зменшити розмір застави, встановлений обвинуваченому ОСОБА_8 , до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом не в повній мірі враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, оскільки має матір ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є пенсіонером та ветераном праці, а також потребує стороннього догляду, зареєстрований разом з нею, закінчив Харківський національний медичний університет за спеціальністю «Лікувальна справа», що у сукупності спростовують твердження прокурора про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також зазначає, що застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_8 заставу та визначаючи її у найбільшому розмірі, суд унеможливлює внесення застави для реалізації права обвинуваченого на її внесення, оскільки цей розмір є завідомо непомірним для обвинуваченого. Натомість, застосування мінімального відповідно до закону розміру - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, одне з яких передбачає покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, зважаючи на тяжкість злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , суспільну небезпечність та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також те, що обвинувачений має паспорти громадянина рф та громадянина Казахстану, що може спонукати останнього до переховування від органу досудового розслідування та/або суду шляхом виїзду до вищезазначених країн користуючись їх громадянством; дані про особу обвинуваченого, який не працює, раніше не судимий, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, доведені прокурором, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання останнього під вартою.

Судом перевірялась можливість обрання відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, їх ступінь, конкретні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а також оцінюючи сукупність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду щодо продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , оскільки саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, оскільки має матір ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є пенсіонером та ветераном праці, а також потребує стороннього догляду, зареєстрований разом з нею, закінчив Харківський національний медичний університет за спеціальністю «Лікувальна справа», на думку колегії суддів недостатньо свідчать про можливість належного виконання процесуальних обов`язків покладених на обвинуваченого, у тому числі щодо забезпечення його явки до суду, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення злочинів, які йому інкримінуються, та не стали для нього стримуючим фактором від противоправних дій, а тому не можуть бути достатніми для спростування наявності ризику переховування її від правосуддя.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування ухвали суду про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та призначення іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 доводи, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2023 року щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.185, ч. 5 ст. 361 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: