ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/1705/23

Провадження № 1-кп/210/380/23

"18" травня 2023 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони та учасники кримінального провадження, які беруть участь у підготовчому судовому засіданні: прокурор Дніпропетровської обласної прокуратуриОСОБА_3 , обвинувачена ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження (відеоконференції) в залі суду в м. Кривий Ріг кримінальне провадження, відомості про яке внесено 17 лютого 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000143 , -

ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі, громадянка України, не працює, одружена, освіта середня, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима 21.04.2022 Жовтневий районним судом м. Кривого Рогу за ст. 128 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на теперішній час відбуває покарання у ДУ «Покровський виправний центр (№ 79)»,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 2 статті 384 КК України,

та Угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором другого відділу процессуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління державного бюро розслідувань Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в Дзержинському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Кримінальне провадження надійшло до суду з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 2 статті 384 КК України.

Крім того, 15 травня 2023 року прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління державного бюро розслідувань Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 подано до суду угоду про визнання винуватості, яка укладена між підозрюваною ОСОБА_4 та процесуальним керівником у кримінальному провадженні №0000143 від 17.02.2023р. яка укладена 11 травня 2023року.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав угоду про визнання винуватості, просив затвердженні її з підстав викладених в угоді.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_6 щодо затвердження угоди про визнання винуватості не заперечували.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, суд дійшов до висновку, що у затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 474 КПК України, розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, зокрема, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав угоду про визнання винуватості та просив її затвердженні.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

За вимогами ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Так, як убачається між підозрюваною ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 було укладено угоду про визнання винуватості вже під час судового розгляду кримінальної справи в суді.

Відповідно до ч. 6 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до частини сьомої статті 474 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогамцього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Перевіривши укладену угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку, що її умови суперечать інтересам обвинуваченої, вимогам КПК та КК України, виходячи з наступного.

За змістом обвинувального акту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинувачується в тому, що

"12.06.2017, в період часу з 15.36 год. по 16.30 год., знаходячись у приміщенні другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Вадима Гурова, 1, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою уникнення її співмешканцем ОСОБА_7 кримінальної відповідальності за спричинення їй тілесних ушкоджень, надала уповноваженій на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001403 особі - заступнику начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , завідомо неправдиві показання щодо обставин отримання нею 14.05.2017 о 14.55 годині, в квартирі АДРЕСА_3 тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому середньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням від дій патрульного поліцейського.

Окрім цього, до початку проведення слідчого експерименту та одночасного допиту осіб, потерпілу ОСОБА_4 попереджено заступником начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, передбаченою ст.384 КК України, про що остання поставила свій підпис у відповідній графі протоколів вказаних слідчих дій від 24.07.2017 та 10.08.2017 відповідно.

Діючи умисно, задля досягнення злочинної мети щодо уникнення її співмешканцем ОСОБА_7 кримінальної відповідальності за спричинення їй тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , будучи попередженою 24.07.2017 та 10.08.2017 про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, під час проведення слідчого експерименту та одночасного допиту осіб 24.07.2017, в період часу з 12.19 год. по 12.42 год. та 10.08.2017, в період часу з 10.45 год по 11.10 год. відповідно, знаходячись у приміщенні другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Вадима Гурова, 1, підтвердила уповноваженій особі, яка здійснювала досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001403, надані нею в якості потерпілої завідомо неправдиві показання щодо обставин завдання їй тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому середньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням патрульним поліцейським.

Правильність внесення слідчим показань до протоколу допиту потерпілого від 12.06.2017, протоколу проведення слідчого експерименту від 24.07.2017 та протоколу одночасного допиту осіб від 10.08.2017 ОСОБА_4 засвідчила своїм підписом у відповідних графах вказаних протоколів.

На підставі завідомо неправдивих показань потерпілої ОСОБА_4 , наданих нею органу, який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001403 та іншої сукупності доказів, ОСОБА_9 16.11.2017 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, яке відповідно до ч.5 ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001403 затверджено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, який 05.01.2018 скеровано до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду по суті.

Під час судового розгляду у Жовтневому районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області вказаного обвинувального акту ОСОБА_4 , перебуваючи у процесуальному статусі потерпілої, 29.01.2021, в період часу з 15.00 год. по 15.50 год., змінила надані нею під час досудового розслідування показання, на яких ґрунтувалося повідомлення про підозру та обвинувачення ОСОБА_9 за ч.2 ст.365 КК України, та повідомила суду, що 14.05.2017 тілесні ушкодження їй спричинив співмешканець ОСОБА_10 ударом обуху сокири.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.07.2022 встановлено, що показання потерпілої ОСОБА_4 надані суду, не доводять причетність обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення. У зв`язку з чим ОСОБА_9 виправдано на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.12.2022 вирок суду відносно ОСОБА_9 залишено без змін та він набув законної сили.

Таким чином, надання ОСОБА_4 завідомо неправдивих показань органу, що здійснює досудове розслідування, призвело до повідомлення про підозру та обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні тяжкого злочину."

За змістом диспозиції ст. 384 КК України об`єктивна сторона злочину полягає у 1) завідомо неправдивому показанні свідка чи потерпілого, 2) завідомо неправдивому висновку експерта, 3) завідомо неправильному перекладі.

Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони злочину є обстановка і час його вчинення. Вказані дії можуть вчинятися лише під час проведення досудового розслідування або в суді.

Неправдивими є показання, в яких повністю або частково перекручені факти, що мають значення для правильного вирішення справи. Завідомо неправдиві показання утворюють склад цього злочину, якщо вони дані уповноваженій на те особі, у встановленому законом порядку і належним чином процесуальне оформлені.

Злочин вважається закінченим з моменту вчинення зазначених дій.

Як вбачається зі змісту формулювання обвинувачення, злочин вчинено у серпні 2017 році.

Кримінальне правопорушення за частино 2 статті 384 КК України є нетяжким злочином.

За змістом частини 1 статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строк, зокрема: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

Відповідно до частини 3 статті 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Визначені у статті 49 КК строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Частиною першою статті 49 КК встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.

Частина друга зазначеної статті містить нормативні приписи такого змісту: "Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років"

Друге речення наведеної вище частини статті не містить прямої вказівки щодо строків давності, на які необхідно орієнтуватись після відновлення їх перебігу. Недостатня визначеність формулювання частини другої статті 49 КК зумовлює суперечливе розуміння змісту правової норми і викликає питання - розглядати наведені у третьому реченні загальні строки як: 1) такі, що беззастережно застосовуються замість передбачених у частині першій статті 49 КК диференційованих строків в усіх випадках ухилення особи від досудового розслідування або суду і наступного з`явлення її з зізнанням або затримання; 2) альтернативні, тобто такі, що не виключають застосування диференційованих строків і замінюють їх лише в окремих випадках.

Наведені два можливі підходи до співвідношення диференційованих і загальних строків давності зумовлюють два варіанти конкретизації кримінально-правового змісту частини другої статті 49 КК.

У першому варіанті терміни, передбачені частиною першою цієї статті, безумовно нівелюються в разі ухилення підозрюваного, обвинуваченого від суду або розслідування, і така особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності виключно після спливу п`яти років з дня вчинення кримінального проступку і п`ятнадцяти років - злочину.

Другий варіант передбачає пріоритетність вибору того різновиду строків, який є сприятливішим для особи під час вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Закінчення загальних строків, установлених ч. 2 цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 735/1121/20 від 2 лютого 2023 року.

Як вбачається з матеріалів провадження, з урахуванням частини 3 статті 49 КК України, строки давності в даному провадженні не переривалися, та сплинули 16.11.2012 року.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про необхідність відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, яка укладена між прокурором та підозрюваною на той час ОСОБА_4 , 11 травня 2023 року на підставі ч. 7 ст. 474 КПК України, у зв`язку з тим, що умови угоди суперечать вимогамКК України, та умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін угоди.

Відповідно до ч.8 ст.474 КПК України, повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у затвердженні вказаної угоди слід відмовити, а судове провадження продовжити в загальному порядку.

Керуючись ст. ст. 314, 369-372, 474, 615 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління державного бюро розслідувань Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_6 .

Призначити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 384 КК України, відомості про яке внесено 17 лютого 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 до судового розгляду в загальному порядку у відкритому судовому засіданні на 24 травня 2023 року на 13год.15хв. в загальному порядку.

Здійснити судовий виклик у судове засідання: прокурора, обвинуваченого, захисника .

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на остаточне судове рішення.

Повторне звернення з угодою не допускається.

Повний текст ухвали складено та проголошено 22 травня 2023 року о 14 год.45 хв. в залі судового засідання № 309 Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг, пр-т. Миру 24, третій поверх).

Суддя: ОСОБА_1