ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2149/23

02 серпня 2023 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Костопіль, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000019 від 17 квітня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлово, Свалявського району Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, неодруженого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, солдат резерву 2-го взводу резерву солдатського складу 2-ї роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , солдат, раніше судимого вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2022 року за ч. 5 ст. 407 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та на підставі ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти органи з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч.4 ст.408 КК України, -

за участю сторін та учасників кримінального провадження - прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу на посаді солдата резерву 2-го взводу резерву солдатського складу 2-ої роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які затверджені Законом України №548-XIV від 24 березня 1999 року, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, 04 квітня 2023 року о 06 години 50 хвилин, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується на території ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , відправившись за місцем свого фактичного проживання у місто Рівне, де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби до 22 години 00 хвилин 17 квітня 2023 року, після чого повернувся у розташування військової частини та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Ці дії ОСОБА_3 , які виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України.

Також, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу на посаді солдата резерву 2-го взводу резерву солдатського складу 2-ї роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які затверджені Законом України №548-XIV від 24 березня 1999 року, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, 24 квітня 2023 року о 18 години 00 хвилин самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується на території ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , проводить службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби та обов`язки військової служби не виконує, припинивши тим самим виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України.

Зазначені дії ОСОБА_3 , які виразились у самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч.4 ст.408 КК України, тобто дезертирство.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, обставин кримінального провадження не оспорює, надав показання на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 , в період з 04.04.2023 року по 17.04.2023 року, зазначеними вище діями вчинив самовільне залишення військової частини військовослужовцем, в умовх воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а також 24 квітня 2023 року, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 408 КК України, тобто дезертирство.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, які помякшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочинів.

При вирішенні питання призначення ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд враховує тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, обставину, що пом`якшує покарання та обставину, що його обтяжуює, особу обвинуваченого, який у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, його відношення до скоєного, та те, що він щиро кається у вчиненому, та вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень, слід обрати обвинуваченому покарання: за ч. 5 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі в межах санкції статті та за ч. 4 ст. 408 КК України - у виді позбавлення волі в межах санкції статті.

Як передбачено ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України суд, призначивши покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань.

Також встановлено, що вироком Костопільського районного суду Рівненської області № 564/1393/22 від 11 серпня 2022 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та на підставі ст. 75, 76 КК України звільнено останнього від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти органи з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Таким чином, за правилами ст. 71, 78 КК України, остаточне покарання ОСОБА_3 суд визначає за сукупністю вироків, а саме до покарання призначеного за цим вироком частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Костопільського районного Рівненської області від 11.08.2022 року.

Відповідно до ухвали Костопільського районного суду Рівненської області від 12 липня 2023 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 09 вересня 2023 року, без визначення розміру застави.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов - відсутній.

Судові витрати - відсутні.

Відповідно до п. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного та керуючись ст.374,376,395, 615 КПК України, 75-76 КК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України ч. 4 ст. 408 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 5 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (пять) років;

- за ч. 4 ст. 408 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (пять) років 1 (один) місяць.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 (пять) років 1 (один) місяць.

На підставі ст. 71, 78 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Костопільського районного Рівненської області від 11 серпня 2022 року, і призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 15 травня 2023 року.

До набрання вироком законної сили, залишити засудженому ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але не довше 60 (шістдесяти) днів з дня проголошення цього вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційною інстанцією.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

СуддяОСОБА_1