ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0001197 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача ПАТ «СОЛДІ І КО» - ОСОБА_11 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Петриківка, Царичанського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого ПАТ «Солді і Ко» на посаді менеджера з продажів відділу дистрибуції та сервісу, проживаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 рік, та покладено обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Стягнено з ПАТ «СОЛДІ І КО» на користь ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди 14 944 грн. 60 коп., та в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди сумі 245 000 грн.

Арешт майна, а саме: транспортного засобу марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 , який перебуває за адресою:. м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 186, накладений ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.11.2022 в частині заборони на право його відчуження та його розпорядження залишено без змін

Вирішено питання про долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, 28.10.2022 о 11.15 год., водій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ПАТ «Солді і КО» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 06.04.2021 року, здійснював рух зі швидкістю 20 кілометрів на годину по крайній правій смузі проїзної частини вул. Дніпровській у м. Павлоград, Дніпропетровській області, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, з боку вул. Можайська у напрямку вул. Луганська. Рухаючись по зазначеній проїжджій частині, автомобіль марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , в умовах необмеженої видимості, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого напроти будівлі № 30 по вул. Дніпровській, м. Павлоград, позначеного по ходу його руху дорожнім знаком 5.38.1 Правил дорожнього руху «Пішохідний перехід». У вказаний час попереду вказаного автомобіля марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по крайній правій смузі вул. Дніпровській у попутному напрямку рухався пасажирський автобус марки «Єталон А079», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_13 , який наближався до зазначеного пішохідного переходу. У зазначений час попереду пасажирського автобуса марки «Єталон А079» та автомобіля марки «Citroen Berlingo» з правого узбіччя на нерегульований пішохідний перехід вийшла малолітня пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка по вказаному нерегульованому пішохідному переходу у темпі кроку почала перетинати проїзну частину вул. Дніпровська, справа наліво відносно їх напрямку руху. Виявивши пішохода ОСОБА_8 на нерегульованому пішохідному переході, водій пасажирського автобуса марки «Єталон А079», ОСОБА_13 здійснив повну зупинку перед нерегульованим пішохідним переходом з метою дати їй дорогу. Водій ОСОБА_7 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я себе і громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, вчасно не зменшив швидкість руху та не зупинив керований ним автомобіль марки «Citroen Berlingo», не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, та продовжив рух далі, виконуючи об`їзд пасажирського автобуса марки «Єталон А079» та продовжив рух по крайній лівій смузі руху, тим самим створивши небезпеку іншим учасникам дорожнього руху. У ході подальшого руху водій ОСОБА_7 виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де 28.10.2022 року о 11.19 год., напроти будівлі № ЗО по вул. Дніпровській, м. Павлоград Дніпропетровській області допустив наїзд правою бічною частиною керованого ним автомобілем марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 отримала тілесні ушкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимогу п. 18.4 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, невиконання вищевказаного пункту Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді: перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині, які за своїм характером відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині утворилися від дії тупих твердих предметів (предмету), що діяли за ударним механізмом з місцем прикладання діючої сили у вищезазначену область або при ударі об такі та такими предметами могли бути виступаючі частини транспортного засобу який рухався, та дорожнє покриття при падінні та ударі об нього.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення додаткового покарання, скасувавши призначене йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачений, не оскаржуючи вирок суду в частині призначення основного покарання та звільнення від його відбування, вказує, що рішення суду є незаконним в частині призначення додаткового покарання. Так, обвинувачений зазначає, що суд не надав належної оцінки даним про його особу, а саме тому, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувався, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, жінку, працює менеджером з продажів відділу дистрибуції ПАТ СОЛДІ І КО, де основним його обов`язком праці є особиста доставка транспортним засобом продукції, вказана робота є єдиним джерелом його заробітку та існування й позбавлення його права керування транспортними засобами фактично позбавить його роботи, а відтак не зможе відшкодовувати шкоду потерпілій та підприємству. Також, апелянт вказує, що поза увагою суду залишились і обставини, що він працює, має постійне місце мешкання, де характеризується задовільно, є добросовісною, порядною людиною, користується авторитетом та повагою. До того ж обвинувачений звертає увагу і на його повне визнання вини, а відтак наявність обставин, що пом`якшують покарання- щире каяття та добровільне відшкодування шкоди і відсутність тих що обтяжують покарання.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача просить вирок скасувати в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також залишення без змін арешту майна та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково. Відмовити в стягненні матеріальної шкоди та стягнути з ПАТ СОЛДІ І КО на користь ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 140000 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, апелянт вказує, що заявлений позивачем та стягнутий судом розмір моральної школи є значно завищеним та не достатньо обґрунтованим, а позивачем не надано достатньо доказів на обґрунтування такого розміру шкоди, окрім доказів перебування на лікуванні. Апелянт звертає увагу на те, що все лікування неповнолітньої коштувало 29944,60 грн., з чого слідує що отриманні потерпілою травми не є занадто значними.

З приводу стягнення матеріальної шкоди, апелянт зазначає, що суд не врахував положень Цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а автомобіль «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ПАТ СОЛДІ І КО, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 06.04.2021 був застрахований відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ №ЕР-214426514в ПАТ УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП, й тому завдану шкоду, у межах суми страхового відшкодування, має бути стягнуто із страхової компанії.

Щодо арешту, накладеного на вказаний автомобіль, апелянт зазначає, що з огляду на те, що арешт було накладено для забезпечення повного, неупередженого доказування у кримінальному провадженні, та з метою збереження речових доказів, потреба в його подальшому арешті на цей час відпала. До того ж, звертає увагу на те, що ПАТ СОЛДІ І КО Наказом Міністерства економіки України №33777 від 11.05.2023, було визначено критично важливим для функціювання економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, ПАТ постійно співпрацює з підприємствами оборонного комплексу України, забезпечуючи необхідними для них на ЗСУ товарами у сфері засобів кріплення, передало на потреби ЗСУ транспортні засоби, і вказаний автомобіль необхідний підприємству для подальшого забезпечення покупців необхідним товаром.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою представника цивільного відповідача представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 подала заперечення, в яких вказує на необґрунтованість доводів скарги та належну мотивованість рішення суду, яке на її думку, прийнято з врахуванням вимог чинного законодавства та зміні чи скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі не підлягає.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав свою апеляційну скаргу а просив вирок суду змінити в частині призначення йому додаткового покарання.

Потерпіла, її законний представник та представник заперечували проти задоволення апеляційних скарг та вважали вирок суду законним та обгрунтованим.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та просила вирок суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, тому апеляційний суд не входить в перевірку вказаних обставин.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях матеріального закону з огляду на таке.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі №748/479/20 зазначила, що суд, прерогативою якого є призначення покарання, «зв`язаний» системою покарань, і не може відступити від неї. Якщо додаткове покарання безпосередньо передбачене в санкції статті Особливої частини КК України, то порядок його призначення залежить від особливостей конструкції цієї санкції. У випадку, коли додаткове покарання передбачається як обов`язкове до призначення, то це вже вирішено самим законодавцем, який, створюючи таку санкцію, тим самим покладає на суд обов`язок призначити додаткове покарання. При застосуванні таких санкцій відмова від призначення обов`язкового додаткового покарання можлива лише за наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 69 КК України.

В Постанові ККС ВС від 15.03.2023 у справі №404/7774/21, касаційний суд зазначив, що основні покарання в тексті санкції кримінально-правової норми відокремлені комою від додаткового покарання. Наявність цієї коми в тексті санкції ч. 1 ст. 286 КК свідчить про існування синтаксичного розриву між двома частинами тексту, а саме між приписами щодо застосування основних і додаткового видів покарань. На підставі цього частина тексту санкції, у якій ідеться про призначення додаткового покарання, завдяки комі набуває ознак відносно самостійного елемента речення, який, однак, не пориває семантичного і структурного зв`язку з першою частиною тексту санкції, а навпаки, нерозривно з нею пов`язаний. Оскільки в першій частині тексту санкції передбачено декілька альтернативних видів основних покарань, то друга частина тексту стосується кожного з них, а не тільки одного з них.

Незастосування додаткового обов`язкового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування судових рішень.

З огляду на вищезазначені положення закону України про кримінальну відповідальність та правові висновки Верховного Суду, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 50, 65 КК України та призначив покарання у повній відповідності до санкції ч. 1 ст. 286 КК України з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, призначення якого, у даному випадку є обов`язковим, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 69 КК України, яких у даному випадку судом першої та апеляційної інстанції не встановлено, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого не ґрунтуються на нормах матеріального права у зв`язку з чим мають бути залишені без задоволення.

Щодо доводів апеляційної скарги представника цивільного відповідача про неправильне вирішення цивільного позову.

Перевіряючи доводи представника цивільного відповідача щодо порушення судом першої інстанції вимог матеріального і процесуального закону, під час вирішення цивільного позову, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати коло учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Цих вимог закону при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , місцевим судом не дотримано.

Як видно з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 звернулась до ПАТ «СОЛДІ І КО», як власника джерела підвищеної небезпеки, з позовною заявою про відшкодування спричиненої матеріальної шкоди 14 944 грн. 60 коп., та в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди сумі 245 000 грн.

В той же час, автомобіль «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ПАТ СОЛДІ І КО, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 06.04.2021 забезпечений договором страхування, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ №ЕР-214426514в ПАТ УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП.

Тобто з урахуванням наявності договору страхування відповідальність у певних межах була покладена як на особу, яка застрахувала свою відповідальність, так і на страхову компанію.

При розгляді вказаного цивільного позову судом ПАТ УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП не залучалась у якості відповідача.

Так, згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1195 ЦПК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під час визначення розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості.

На підставі ст. 22 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, констатувала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди в передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV).

Аналогічні висновки містяться в Постанові ККС ВС від 05.07.2022 у справі №589/4653/19.

У даному випадку, всупереч зазначеним вимогам Закону та висновків Верховного Суду, суд першої інстанції, під час вирішення цивільного позову, не у повному обсязі з`ясував суб`єктний склад осіб, які несуть відповідальність, в силу закону, за спричинену шкоду, не залучив до участі у справі страхову компанію, не з`ясував їх обсяг обов`язків та ліміти відшкодування шкоди в межах договору страхування, що призвело до неправильного вирішення цивільного позову, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову підлягає скасуванню з призначення нового судового розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо арешту майна.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.11.2022 року було накладено арешт, шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування на транспортний засіб марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 , який належить ПАТ «Солді і Ко».

В той же час, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.03.2023 року було частково скасовано арешт на транспортний засіб марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме в частині користування зазначеним вище автомобілем без права на відчуження та розпорядження ним.

Як слушно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції зазначив, що на час прийняття рішення не вирішено питання про повне відшкодування шкоди потерпілій, а тому скасування арешту на майно є недоцільним.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, з огляду на прийняття рішення про скасування вироку в частині вирішення цивільного позову та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції. Так, наявність арешту на вказане майно, у разі наявності підстав для цього, зможе забезпечити виконання судового рішення щодо відшкодування шкоди потерпілій.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ПАТ СОЛДІ І КО Наказом Міністерства економіки України №33777 від 11.05.2023, було визначено критично важливим для функціювання економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, однак, як зазначалось вище, автомобіль перебуває в постійному користуванні ПАТ СОЛДІ І КО, відповідно до ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.03.2023 року, тобто виконує свою безпосередню функцію та завдання юридичної особи, в тому числі й спрямовані на забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є неприйнятними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого має бути залишена без задоволення, апеляційна скарга представника цивільного відповідача підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «СОЛДІ І КО» - ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , скасувати в частині вирішення цивільного позову і призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4