Справа № 405/6036/23
провадження № 1-кс/405/2870/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2023 м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні, відомості про які внесені 01 серпня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000843, -

ВСТАНОВИВ:

26.08.2023 до Ленінського районного суду м. Кіровограда від старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 надійшло клопотання, у якому слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 263 КК України.

Також, слідчим наголошується про існування ризиків, які передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість їх запобігання в разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор клопотання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав за обставин, які в ньому викладені. Додатково пояснив, що ОСОБА_4 здійснював продаж зброї, яка була надана для оборони держави.

Захисник заперечив щодо задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , в обґрунтування чого вказав, що його підзахисний має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації, слідчим в обґрунтування клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою надано протоколи допиту свідків, але він вважає їх недопустимими, оскільки суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Просив застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, за місцем проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 .

Підозрюваний підтримув пояснення захисника, також додав, що має нагороди, хоче захищати Батьківщину, якби знав, то ніколи таким би не займався.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 01 серпня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000843 за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 263 КК України.

25.08.2023, о 18 год. 30 хв., ОСОБА_4 , затримано на підставі ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 263 КК України.

26.08.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 263 КК України, відповідно до якої:

командир бойової машини командир відділення НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_7 , переслідуючи мету нетрудового збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій і свідомо бажаючи настання результату, став на шлях одержання неправомірної вигоди за рахунок незаконного збуту майна, яке, відповідно до чинних нормативно-правових документів, не може перебувати у власності громадян, без передбаченого законом дозволу, а саме, вогнепальної зброї. В подальшому, ОСОБА_7 , усвідомлюючи труднощі в реалізації зазначених протиправних намірів ним одноособово, вирішив залучити до здійснення злочинного задуму свого брата ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та своїх знайомих: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючого на посаді оператора НОМЕР_4 М військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 .

Поінформувавши ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 щодо своїх злочинних намірів, ОСОБА_7 запропонував останнім спільну участь у їх реалізації на засадах співучасті, а саме в якості співвиконавців, поклавши на ОСОБА_8 обов`язок тимчасового зберігання та безпосереднього збуту вогнепальної зброї, яку йому надаватиме він за підтримки та допомоги ОСОБА_4 та ОСОБА_9 .

Усвідомлюючи протиправність пропозиції ОСОБА_7 , але спонукані корисливим мотивом та метою незаконного збагачення, ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 надали свою згоду на участь у спільній злочинній діяльності, відповідно до обумовленого ОСОБА_7 розподілу ролей.

Отже, об`єднанні єдиним умислом на досягнення спільного для них, злочинного результату у виді отримання незаконного збагачення, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 тим самим, вступили у злочинну змову, спрямовану на збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу та, діючи спільно та узгоджено, підозрюються у кримінальному правопорушенні за таких обставин.

Під час проведення досудового розслідування за матеріалами вказаного кримінального провадження встановлено, що командир бойової машини командир відділення НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_7 , діючи спільно та узгоджено, за відома за відома та згоди ОСОБА_8 , а також сприяння оператора НОМЕР_4 М військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 та військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_9 , у невстановлений під час досудового розслідування час, але не пізніше 15 год. 40 хв. 25.08.2023 року, у невстановленому місці за невстановлених обставин, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без передбаченого законом дозволу в порушення вимог п. п. 1, 2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ №576 від 17.10.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, придбав (отримав у володіння та розпорядження) кулемет Браунінг М2 калібру 12,7х99 мм. NATO .50 BMG, після чого, діючи спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , за відома та згоди ОСОБА_8 , зберігав його у невстановленому в ході досудового розслідування місці до передачі ОСОБА_8 для подальшого здійснення ним його збуту ОСОБА_10 , який діяв під контролем правоохоронних органів, який відбувся близько 15 год. 40 хв. 25.08.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, отримавши у володіння вищевказаний предмет та зберігаючи його до моменту збуту, ОСОБА_9 , діючи спільно та узгоджено, за відома та згоди ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , придбав та зберігав вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, ОСОБА_9 , маючи у володінні вищевказані кулемет Браунінг М2 калібру 12,7х99 мм. NATO .50 BMG, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи спільно та узгоджено, за відома та згоди ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , без передбаченого законом дозволу в порушення вимог п. п. 1, 2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ №576 від 17.10.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998, діючи спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , за відома та згоди ОСОБА_8 , здійснив транспортування вищевказаного кулемету Браунінг М2 калібру 12,7х99 мм. NATO .50 BMG до місця його тимчасового (до моменту збуту) зберігання, а саме до невстановленого в ході досудового розслідування місця для подальшого здійснення ОСОБА_8 збуту ОСОБА_10 , який діяв під контролем правоохоронних органів, який відбувся близько 15 год. 40 хв. 25.08.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Тим самим ОСОБА_9 , діючи спільно та узгоджено, за відома та згоди ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , носив вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу.

Командир бойової машини командир відділення НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_7 , переслідуючи мету нетрудового збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій і свідомо бажаючи настання результату, став на шлях одержання неправомірної вигоди за рахунок незаконного збуту майна, яке, відповідно до чинних нормативно-правових документів, не може перебувати у власності громадян, без передбаченого законом дозволу, а саме, вогнепальної зброї. В подальшому, ОСОБА_7 , усвідомлюючи труднощі в реалізації зазначених протиправних намірів ним одноособово, вирішив залучити до здійснення злочинного задуму свого брата ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та своїх знайомих: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючого на посаді оператора НОМЕР_4 М військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 .

Поінформувавши ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 щодо своїх злочинних намірів, ОСОБА_7 запропонував останнім спільну участь у їх реалізації на засадах співучасті, а саме в якості співвиконавців, поклавши на ОСОБА_8 обов`язок тимчасового зберігання та безпосереднього збуту вогнепальної зброї, яку йому надаватиме він за підтримки та допомоги ОСОБА_4 та ОСОБА_9 .

Усвідомлюючи протиправність пропозиції ОСОБА_7 , але спонукані корисливим мотивом та метою незаконного збагачення, ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 надали свою згоду на участь у спільній злочинній діяльності, відповідно до обумовленого ОСОБА_7 розподілу ролей.

Отже, об`єднанні єдиним умислом на досягнення спільного для них, злочинного результату у виді отримання незаконного збагачення, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 тим самим, вступили у злочинну змову, спрямовану на збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу та, діючи спільно та узгоджено, підозрюються у кримінальному правопорушенні за таких обставин.

Під час проведення досудового розслідування за матеріалами вказаного кримінального провадження встановлено, що командир бойової машини командир відділення НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_7 , діючи спільно та узгоджено, за відома за відома та згоди ОСОБА_8 , а також сприяння оператора НОМЕР_4 М військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 та військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_9 , у невстановлений під час досудового розслідування час, але не пізніше 15 год. 40 хв. 25.08.2023 року, у невстановленому місці за невстановлених обставин, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без передбаченого законом дозволу в порушення вимог п. п. 1, 2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ №576 від 17.10.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, придбав (отримав у володіння та розпорядження) кулемет Браунінг М2 калібру 12,7х99 мм. NATO .50 BMG, після чого, діючи спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , за відома та згоди ОСОБА_8 , зберігав його у невстановленому в ході досудового розслідування місці до передачі ОСОБА_8 для подальшого здійснення ним його збуту ОСОБА_10 , який діяв під контролем правоохоронних органів, який відбувся близько 15 год. 40 хв. 25.08.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, отримавши у володіння вищевказаний предмет та зберігаючи його до моменту збуту, ОСОБА_4 , діючи спільно та узгоджено, за відома та згоди ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 придбав та зберігав вогнепальну зброї без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, ОСОБА_4 , маючи у володінні вищевказані кулемет Браунінг М2 калібру 12,7х99 мм. NATO .50 BMG, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи спільно та узгоджено, за відома та згоди ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , без передбаченого законом дозволу в порушення вимог п. п. 1, 2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ №576 від 17.10.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998, діючи спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , за відома та згоди ОСОБА_8 , здійснив транспортування вищевказаного кулемету Браунінг М2 калібру 12,7х99 мм. NATO .50 BMG до місця його тимчасового (до моменту збуту) зберігання, а саме до невстановленого в ході досудового розслідування місця для подальшого здійснення ОСОБА_8 збуту ОСОБА_10 , який діяв під контролем правоохоронних органів, який відбувся близько 15 год. 40 хв. 25.08.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Тим самим ОСОБА_4 , діючи спільно та узгоджено, за відома та згоди ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , носив вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, на підставі постанови процесуального керівника, прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, працівниками Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області було проведено негласну слідчу (розшукову) дію - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, в ході якої було встановлено, що 25.08.2023 близько 15 год. 40 хв., ОСОБА_8 , діючи спільно та узгоджено, за відома та згоди ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , відповідно до заздалегідь розподілених ролей, без передбаченого законом дозволу в порушення вимог п. п. 1, 2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 17.10.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, на виконання власної заздалегідь розподіленої ролі в реалізації спільного злочинного наміру, передав ОСОБА_10 отриманий від ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 кулемет Браунінг М2 калібру 12,7х99 мм. NATO .50 BMG, отримавши за це заздалегідь ідентифіковані грошові кошти 4.500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США в якості оплати, які в подальшому були розподілені між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 пропорційно відповідно до попередніх домовленостей на засадах співучасті.

Таким чином, шляхом продажу, отримавши в якості оплати сввою пропорційну частку грошових коштів, банкнотами, які раніше були оглянуті та вручені ОСОБА_10 для проведення оперативної закупки, тим самим ОСОБА_4 , діючи спільно та узгоджено, за відома та згоди ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 збув вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу.

За практикою Європейського суду з прав людини розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Надані слідчим докази, а саме: протоколи допиту свідка ОСОБА_11 від 07.08.2023, ОСОБА_10 від 17.08.2023, 26.08.2023,протокол про проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді зняття інформації з електронних телекомунікаційних мереж : контроль за телефонними розмовами ОСОБА_8 від 21.08.2023, протокол про результати контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 18.08.2023, протокол огляду покупця та вручення грошових купюр від 18.08.2023, протокол огляду купюр від 25.08.2023, протокол огляду покупця та вручення грошових купюр від 25.08.2023, протокол про результати контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 26.08.2023, протокол добровільної видачі предметі від 25.08.2023, висновок експерта від 26.08.2023 №СЕ-19/112-23/8218-БЛ за результатами проведення експертизи зброї, протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 26.08.2023, ОСОБА_13 від 26.08.2023, протокол огляду місця події від 25.08.2023, протокол огляду предметів від 26.08.2023, протокол обшуку від 25.08.2023, який проведено у автомобілі Kia Sorento, номерний знак НОМЕР_5 , у сукупності свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 263 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив про причетність ОСОБА_4 до вчинення злочину, в якому він підозрюється, а пред`явлена підозра, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стороною захисту не наведено фактів та не долучено доказів, які очевидно та об`єктивно спростовували б версію органу досудового розслідування щодо обставин кримінального провадження, викладених в повідомлені про підозру.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Слідчий суддя також вважає, що прокурором та слідчим обґрунтовано наведений перелік ризиків, що передбачений п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція більш тяжкого порання за ч. 1 ст. 263 КК України відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, санкція якого передбачає позбавлення волі до 7 років позбавлення волі, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування. Такий висновок слідчого судді узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Має під собою підґрунтя й зазначений прокурором та слідчим ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно прямо чи через третіх осіб впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від давання показань, оскільки зміст показань свідків та до моменту вручення клопотання з матеріалами, були невідомі підозрюваному.

Враховуючи, що досудове розслідування наразі триває, ОСОБА_4 може впливати на свідків, оскільки має доступ до їх анкетних даних, а також шляхом застосування підкупу, шантажу та погроз, тим саме матиме можливість перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом впливу на них.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Наявність інших ризиків прокурором під час розгляну клопотання не доведено.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголошено на тому, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Окрім цього, слідчим суддею наголошується на існування справжнього суспільного інтересу, щодо злочину, який ставиться в провину ОСОБА_4 , оскільки він будучи військовослужбовцем, в період воєнного стану здійснював продаж вогнепальної зброї, чим підриває авторитет збройних сил України.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, раніше не судимий, а тому, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, до нього може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує також обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме те, що він працює, не одружений, не має утриманців, раніше не судимий, характеризуючих даних та інформації про його стан здоров`я не надано, наявні вагомі докази про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 263 КК України, та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, у вчиненні яких він підозрюється.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що сторонами кримінального провадження не надані докази, які б свідчили про достатність застосування ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання зазначеним вище ризикам, слідчий суддя дійшов висновку, що до підозрюваного необхідно застосувати винятковий запобіжний захід тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним через неможливість в жодний інший спосіб забезпечити його належну процесуальну поведінку під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 263 КК України, який вчинено в умовах воєнного стану, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 тяжкого кримінального правопорушення, з урахуванням майнового стану підозрюваного, слідчий суддя визначає підозрюваному ОСОБА_4 розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що буде достатньою мірою гарантувати виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами статей 40, 131, 132, 176-178, 182-184, 194, 196 - 197, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 18 год. 30 хв. 25.08.2023 по 23.10.2023 включно, в межах строку досудового розслідування.

На підставі ч. 5 ст. 182 КПК України визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214720 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 26241445, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0002505, призначення платежу забезпечення виконання ухвали суду від 28.08.2023 по справі № 0000843 від 01 серпня 2023.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

В разі внесення застави ОСОБА_4 або заставодавцем зазначеного розміру, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , на строк до 23.10.2023 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні, слідчого судді, суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідного територіального органу Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 наслідки невиконання покладених обов`язків. У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд, вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, у розмірі, визначеному в даній ухвалі, підозрюваний ОСОБА_4 , та заставодавець повинні виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з під-варти у зв`язку із внесенням застави ОСОБА_4 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, під вартою в якому він буде знаходитись.

Вручити копію цієї ухвали прокурору, підозрюваному, захиснику негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. А особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_14