В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 534/92/23

Провадження № 1-кп/534/7/23

06 липня 2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000019, внесеного у Єдиний реєстр досудових розслідувань 05.01.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горішні Плавні (м. Комсомольськ), Кременчуцького району, Полтавської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, офіційно не працюючого, на утриманні непрацездатних малолітніх та неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого та фактично прожиаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

-26.05.2023 року Комсомольським міським судом Полтавським області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В:

1. 03.01.2023 близько 19 год. 43 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в торговому залі магазину «Базилік», розташованого за адресою: Полтавська область , Кременчуцький район, м. Горішні Плавні, вул. Гірників, буд. 25, де здійснює свою діяльність потерпіла ФОП ОСОБА_6 , під час перегляду асортименту товарів в останнього виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення майна в умовах воєнного стану, введеного на території України на підставі Закону України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закон України № 2119-ІХ від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Закон України № 2263-ІХ від 22.05.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Закон України № 2500-ІХ від 15.08.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Закон України № 2738-ІХ від 16.11.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, вважаючи його дії непомітні для оточуючих, керуючись корисливим мотивом та метою, таємно, шляхом вільного доступу , викрав з полиці магазину дві упаковки кави «Movenpick» Der зерно 10*, вагою 500 г. кожна, загальною вартістю 428 грн. 94 коп.

У подальшому ОСОБА_5 , не оплативши товар, покинув приміщення магазину, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 суд кваліфікує як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд рахує, що визнання вини ОСОБА_5 відповідає фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченого та його показів, вирішує за недоцільне. Вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України є доведеною повністю.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого не знайшли свого підтвердження, судом не встановлені.

Осбставин, що обтяжують покарання, відсутні.

На обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не знаходиться.

При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особу обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я, відсутність офіційного джерела доходу, сімейний стан, зокрема обвинувачений є неодруженим, відсутність обставини, що пом`якшють покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченою вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.

Для того, щоб досягти мети справедливості покарання, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, запобіганню вчинення ним нових злочинів, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

Цивільні позови не заявлені.

Процесуальні витрати відсутні.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою ОСОБА_7 слід залишити до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.05.2023 у справі №534/809/23 та остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 3 трьох місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати від дати набрання вироком законної сили, та відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_5 , період попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою ОСОБА_5 залишити до набрання вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-CD- диск, з відеозаписом з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , від 03.01.2023, зберігати у матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому, потерпілому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ