ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023року

м. Київ

справа № 556/2170/21

провадження № 51-2123 км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 15 вересня 2022 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 31 січня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000189, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Заболоття Вараського району Рівненської області, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 15 вересня 2022 рокуОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 122КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на його користь заподіяну шкоду: моральну у розмірі 10 000 грн та матеріальну у сумі 1 573,73 грн.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 31 січня 2023 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона 10 серпня 2021 року, приблизно о 18 год, перебуваючи на території храму Православної церкви України, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Вараський район, с. Заболоття, вул. Соборна, в ході словесного конфлікту із ОСОБА_8 , що виник на ґрунті неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, умисно нанесла предметом, схожим на металеві вила, один удар у праву руку потерпілого, а саме в ділянку передпліччя, чим спричинила йому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок місцевого суду і ухвалу суду апеляційної інстанції та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1

ст. 284 КПК України. Зазначає, що місцевим судом не встановлено належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України, а саме щодо нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_8 за обставин, зазначених у вироку суду. Так, на думку захисника, суди попередніх інстанції, розглядаючи дане кримінальне провадження, допустилися таких порушень:

- в ході судового розгляду ОСОБА_7 свою вину не визнала і повідомила, що ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не спричиняла, тому місцевий суд помилково, в порушення вимог статей 364, 365 КПК України, поклав в обґрунтування вироку інформацію, отриману від обвинуваченої під час судових дебатів та в останньому слові про те, що вона нанесла удар по руці потерпілого палкою, яку тримала в руці, попросила вибачення у останнього та готова відшкодувати вартість лікування. А суд апеляційної інстанції мав би виключити посилання у вироку на вказані пояснення, що отриманні не із передбачених кримінальним процесуальним законом джерел;

- в судовому засіданні ОСОБА_7 просила викликати поліцейських, які були на місці події, та провести додаткову судово-медичну експертизу, однак це було проігноровано судом;

- в матеріалах кримінального провадження відсутня основна частина технічного запису судового засідання щодо допиту більшості свідків та повністю відсутній технічний запис судових дебатів та останнього слова обвинуваченої;

- у вироку суд посилався на металеві вила, як знаряддя вчинення злочину, які не долучені до справи в якості речового доказу, та в порушення вимог ст. 23 КПК України не були предметом безпосереднього дослідження судом;

- рішення суду обґрунтовано висновком судово-медичної експертизи № 79 від 12.08.2021, яка проведена по медичній карті амбулаторного хворого СМСЧ-3 на ім`я ОСОБА_8 , однак в матеріалах кримінального провадження та висновку експерта відсутні будь-які докази, що вказана медична картка надавалася експерту слідчим чи потерпілим. Разом з цим, вона відсутня і в матеріалах кримінального провадження, тому вважає, що експерт отримав докази за власною ініціативою, тобто незаконним шляхом, що суперечить положенням ч. 4 ст. 69 КПК України;

- безпідставно покладено в основу вироку протоколи слідчих експериментів від 13.10.2021 за участю свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки останні попередньо не були допитані в якості свідків, а також протокол слідчого експерименту від 13.10.2021 за участю ОСОБА_8 , в якому зазначено лише показання потерпілого, який розповідає обставини справи, та даний протокол не містить відтворення дій, обстановки та обставин події. Зазначає, що слідчі експерименти проведено із залученням в якості статиста працівника поліції, а в протоколах відсутні додатки про долучення картки пам`яті з фотознімками слідчого експерименту, як того вимагають приписи ст. 105 КПК України;

- стягуючи зі ОСОБА_7 витрати на лікування потерпілого, суд не взяв до уваги, що в позовній заяві відсутні медичні рекомендації, що саме вказані медичні препарати були призначені лікарем ОСОБА_8 з приводу лікування отриманої травми.

Також щодо порушень, допущених судом апеляційної інстанції, захисник наполягає на тому, що доводи його апеляційної скарги щодо наведених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не були розглянуті належним чином, тому постановлене за наслідками апеляційного перегляду рішення є не вмотивованим, чим порушено приписи статей 370, 419 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав доводи касаційної скарги.

Прокурор просив касаційну скаргу задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 412 КПКУкраїни передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПКУкраїни, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Окрім додержання цих вимог, у судовому рішенні слід проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Усі доводи, що містяться в апеляційних скаргах, мають бути проаналізовані з урахуванням наявних у справі доказів з тим, щоб жоден з них не залишився нерозглянутим.

Проте, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_7 за апеляційними скаргами захисників, зокрема ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Так, з апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 вбачається, що в обґрунтування своїх вимог щодо скасування вироку місцевого суду і закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , він посилався на ті ж доводи, що і у касаційній скарзі, зокрема, що:

- в ході судового розгляду ОСОБА_7 свою вину не визнала і повідомила, що ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не спричиняла, тому місцевий суд помилково поклав в обґрунтування вироку інформацію, отриману від обвинуваченої під час судових дебатів та в останньому слові;

- в матеріалах кримінального провадження відсутня основна частина технічного запису судового засідання щодо допиту більшості свідків та повністю відсутній технічний запис судових дебатів та останнього слова обвинуваченої;

- у вироку суд посилався на металеві вила, як знаряддя вчинення злочину, які не долучені до справи в якості речового доказу та не були дослідженні судом;

- в матеріалах кримінального провадження та висновку експерта № 79 від 12.08.2021 відсутні будь-які докази, що медична картка амбулаторного хворого СМСЧ-3 на ім`я ОСОБА_8 надавалася експерту слідчим чи потерпілим;

- безпідставно покладено в основу вироку протоколи слідчих експериментів від 13.10.2021 за участю свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки останні попередньо не були допитані в якості свідків. Зазначає, що слідчі експерименти проведено із залученням в якості статиста працівника поліції;

- стягуючи зі ОСОБА_7 витрати на лікування потерпілого, суд не взяв до уваги, що в позовній заяві відсутні медичні рекомендації, що саме вказані медичні препарати були призначені лікарем ОСОБА_8 з приводу лікування отриманої травми

Таким чином, на обґрунтування своїх апеляційних вимог вказаний захисник зазначав конкретні аргументи щодо недопустимості окремих доказів, покладених в основу обвинувального вироку, а також вказував на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які підлягали ретельній перевірці під час апеляційного розгляду.

Проте, як слідує з оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , взагалі не зазначив наведених у скарзі доводів, не перевірив їх, вичерпних, аргументованих та конкретних відповідей на них не дав, не провів ретельного аналізу і оцінки обставин, на які посилалась сторона захисту.

Колегія суддів апеляційного суду обмежилась виключно посиланням на те, що доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України підтверджується сукупністю достатніх, допустимих доказів, зібраних у встановленому законом порядку, яким дана належна оцінка. При цьому, усупереч вимогам ч. 2 ст. 419 КПК України, вказаний суд не зазначив, чому доводи сторони захисту щодо недопустимості конкретних доказів та допущених порушень вимог процесуального права визнаються необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції порушив положення ст. 419 КПК України при розгляді апеляційних скарг захисників, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням наведеного, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ухвала підлягає скасуванню з наведених підстав, Суд не перевіряє інші доводи сторони захисту, які необхідно перевірити апеляційному суду під час нового розгляду.

При цьому вказаному суду слід врахувати зазначене, дослідити всі обставини, які мають правове значення, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах, та оцінити сукупність зібраних доказів з точки зору належності, допустимості та достатності в їх взаємозв`язку для ухвалення законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення відповідно до вимог статей 370, 419 КПК України.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 31 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3