ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Рівне кримінальне провадження №0001075 від 22 лютого 2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вересневе Рівненського району Рівненської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 22 лютого 2020 року, близько 03 год. 30 хв., керуючи автомобілем Nissan Leaf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Соборній зі сторони вул.Дубенської у напрямку вул.В`ячеслава Чорновола у м.Рівне, навпроти будинку №137, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правила дорожнього руху) проявив неуважність до дорожньої обстановки, під час виникнення небезпеки для руху, а саме з моменту зміни напрямку руху пішохода, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, у результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину вул.Соборної поза пішохідним переходом, навпроти будинку №137, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля Nissan Leaf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого шляхом застосування екстреного гальмування, мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до лінії руху пішохода.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно - мозкової травми у вигляді забою головного мозку важкого ступеня з переходом на основу черепа та поєднаної із зовнішніми ушкодженнями м`яких тканин забійної рани правої брови; закритої травми грудної клітини у вигляді забою обох легень, які у сукупності відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Порушення ОСОБА_4 , пункту 12.3 Правил дорожнього руху, який передбачає, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Так дії, ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України винним себе визнав повністю, у вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати та не позбавляти волі і права керування, оскільки позбавлення права керування може залишити його без засобів для існування.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розгляд провадити без його участі, вказав, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченго ОСОБА_4 не має. При призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що учасниками процесу не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, обвинувачений повністю визнав вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, погодилась з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого діяння, прокурор, потерпілий, обвинувачений, вважають недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та при цьому, судом з`ясовано правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає недоцільним дослідження інших доказів, окрім тих, які просить дослідити прокурор і з чим погодились інші учасники судового провадження та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначені покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином санкція якого передбачає визначений вид покарання - позбавлення волі.

Відповідно до статті 66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно дост.67 КК України, не встановлено.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд, зваживши всі обставини кримінального провадження, враховує, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин з необережності, порушив вимоги Правил дорожнього руху, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, з огляду на обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, врахувавши дані про особу винного, який раніше не судимий, визнав свою вину, а також відшкодував спричинену матеріальну шкоду, його щире каяття, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства та на підставі ст.75 КК України вважає доцільним звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, який є достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Дане покарання відповідає вимогам ст.50,65 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання про доцільність позбавлення ОСОБА_4 права керувати транспортними засобами суд виходить з наступного.

Згідно п.20, 21 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й мотиви допущених особою порушень правил дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, і з огляду на ці обставини визначати доцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання, зокрема позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд враховує, що ОСОБА_4 допустив порушення положень ПДР України, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Одночасно, враховуючи відсутність у даному кримінальному провадженні обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, суд вважає не доцільним призначити ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався та суд не вбачає підстав для його обрання.

По справі проведено судові інженерно транспортні експертизи за ухвалою слідчого. Ці судові витрати, відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ч.9 ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 118,124, 349, 368, 369, 370, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Покласти на ОСОБА_4 , відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових інженерно транспортних експертиз у кримінальному провадженні під час досудового розслідування 14 688 (чотирнадцять тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн.. 56 коп..

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя Рівненського міського суду Оксана КРИЖОВА