ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/2225/23 Головуючий 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1334/23 Головуючий апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: продовження тримання під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, обвинуваченого та його захисника, розглянувши в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, без участі всіх інших учасників по даній справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 08 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу та задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000469 від 27.03.2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Вербівка Балаклійського району Харківської області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 20 жовтня 2023 року, включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора і задовольнити клопотання адвоката про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на необґрунтованість ухвали та наявність підстав для пом`якшення запобіжного заходу.

Захисник вважає, що судом було залишено поза увагою розгляд питання про застосування запобіжного заходу в виді цілодобового домашнього арешту, який би в повному обсязі зміг запобігти ризикам, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зазначив, що ОСОБА_6 тримається під вартою більше 5 місяців та стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би підтверджував виникнення нових ризиків або збільшення ступеню ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Вважає що лише сам факт обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення та ймовірність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчать про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Крім того, захисник вважає, що ОСОБА_6 не є та ніколи не був ані директором, ані власником ТОВ «Балаклійське ХПП», працював найманим працівником на посаді головного інженера, жодних доказів про призначення його на посаду керівника підприємства або покладення на нього організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій стороною обвинувачення надано не було, що свідчить про відсутність в його діяннях ознак інкримінованого йому злочину, а тому вказані обставини, на його думку, ставлять під сумнів обґрунтованість підозри, як підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризики, які заявлені в клопотанні, вважає не доведеними, зокрема, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, не підтверджений, оскільки обвинувачений має вік 56 років, а отже, підпадає під обмеження щодо перетину кордону, а тому, можливість його виїзду з України можливо обмежити шляхом здачі закордонного паспорту до ДМС. За весь час спроб переховуватися не здійснив, хоча мав реальну можливість до вручення підозри це зробити. А тому, це свідчить про відсутність у обвинуваченого мети переховуватись від органу досудового розслідування, враховуючи, що інкримінований йому злочин є нетяжким, враховуючи його поведінку, наявність постійного місця проживання та сім`ї на території України, зразкової поведінки під час тримання під вартою, що свідчить про незначний ступінь ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також вважає відсутніми підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки такий ризик мінімальний. Свідки допитані під час досудового розслідування, жодних скарг з їх боку щодо спроб обвинуваченого зустрітися з ними з метою впливу та зміни ними своїх свідчень, не надходило. А тому, запобігти вказаному ризику можливо і без ізоляції обвинуваченого в слідчому ізоляторі, шляхом обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту .

Враховуючи вищевикладене, захисник вважає, що для запобіганню зазначеним ризикам, які є мінімальними, цілком достатньо буде застосувати до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту, з огляду на відомості щодо особи обвинуваченого, його поведінку і беручи до уваги практику ЄСПЛ.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений, його захисник та прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторін, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що відповідає вимогам ст.401 КПК України, оскільки апеляційна скарга захисника обвинуваченого не стосується погіршення його становища.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що до Комінтернівського районного суду м. Харкова для розгляду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України.

22.08.2023 року прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , посилаючись на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень й те, що наразі існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки строк застосованого відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 26.08.2023 року. Зазначав, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1,3 ч. 1ст. 177 КПК України, оскільки, перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків, оскільки не всі свідки допитані, обвинувачений співпрацював з окупаційною владою, що може свідчити про можливість його переховування від суду не тільки на території України, а й на території рф.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого, суд врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України та вважав доведеним стороною обвинувачення продовження існування ризиків, передбачених п.п1,3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, та незаконно впливати на свідків.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд дійшов висновку про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ним злочину у співпраці з окупаційною владою, а саме, проти основ національної безпеки України, що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад. під час дії воєнного стану, що, з урахуванням розміру покарання, яке йому може бути призначене, в разі визнання винуватості, може свідчити про те, що обвинувачений може переховуватись від суду. При цьому, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що з урахуванням відомостей і конкретних обставин вчинення злочину, який йому інкримінується, виходячи зі змісту формулювання підозри, зокрема обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, існує можливість незаконного впливу обвинуваченим на свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому, колегія суддів бере до уваги, що на даний час свідки не допитані судом, а тому не виключена можливість о впливати на низ, беручи до уваги порядок допиту свідків безпосередньо судом під час судового розгляду.

Обґрунтованість обвинувачення підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, а саме того, що він обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які передбачають державну безпеку, обороноздатність, незалежність держави, її конституційний лад.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, погоджується і колегія суддів.

Твердження в апеляційній скарзі щодо наявності у обвинуваченого матері дружини та повнолітньої дитини не мінімізують наявність вказаних ризиків та не свідчать про необґрунтованість судового рішення. До того ж, вказані обставини існували і на час вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів, і не стали стримуючим фактором від протиправних дій.. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу необґрунтованості пред`явленого йому обвинувачення об`єктивними відомостями не підтверджені. Питання щодо винуватості або невинуватості на цьому етапі провадження судом не вирішуються, оскільки такі питання підлягають оцінці судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. В даному випадку, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать про обґрунтованість підозри та висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання його причетності до вчинення інкримінованих йому дій.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 08 2023 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.4 ст.111-1 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 20 10 2023 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3