ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/606/23 Справа № 712/3093/22 Категорія: ст. 331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участю:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження № 0000320 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2023 року про продовження ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 жовтня 2023 року, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України.

21.08.2023 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси задоволено клопотання прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 21.08 по 20.10.2023 включно.

Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу суд виходив з того, що судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням у вчиненні тяжких злочинів не закінчено, строк дії попередньо застосованого щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу спливає, а ризики, передбачені п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, не зменшились і продовжують існувати. При цьому, судом не встановлена можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, як таких, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти доведеним ризикам. Так як ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, судом, на виконання положень ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави не визначався.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.08.2023 та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Зазначає, що прокурором не надано жодного доказу, який б доводив існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та доцільність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Судом не враховано, що обвинувачений перебуває під вартою з 16.02.2022, що становить 18 місяців, наразі не існує жодного ризику, яким обґрунтовано клопотання прокурора, а з`ясування обставин у кримінальному провадженні та перевірка їх доказами практично і формально закінчена в силу вимог ст. 363 КПК України.

Крім того ставить під сумнів обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри за ст.ст. 121, 309 КК України.

Будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився захисник ОСОБА_8 , який, в прохальній частині апеляційної скарги, просив її розгляд проводити без його участі.

З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти проведення судового засідання за відсутності адвоката, апеляційний розгляд здійснюється за його відсутності, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі з наведених в ній доводів, прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційної скарги сторони захисту без задоволення, вивчивши виділені матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не належить, з огляду на наступне.

Виходячи з приписів ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження, з урахуванням правил, передбачених Розділом 2 КПК України, має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, відповідно до ст. 178 КПК України, дотримуючись практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється/обвинувачується особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення/зменшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Пунктом 5 частиною 2 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

В будь якому випадку суд має дотримуватися вимог ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

При цьому враховувати, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, має забезпечити виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур Глави 18 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (постанова №4 від 25.04.2003 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним/обвинуваченим обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Зважаючи на практику Європейського суду, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

При цьому судом враховано, що процесуальні ризики, передбачені п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були заявлені під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальшого його продовження, не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

З наданих Соснівським районним судом м. Черкаси матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні утримується під вартою з лютого 2022 року, а в провадженні триває судове слідство.

За обвинувальним актом, який наразі перебуває на розгляді суду першої інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних: з умисним тяжким тілесним ушкодженням, тобто тілесним ушкодженням, небезпечним для життя в момент заподіяння; придбанням та зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), без передбаченого законом дозволу; з незаконним придбанням, зберіганням наркотичних засобів, психотропних речовин без мети збуту. Покарання, що може загрожувати ОСОБА_7 за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, зокрема передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України, які є умисними тяжкими злочинами, передбачає позбавлення волі на строк до восьми років.

Отже, є об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_7 , знаючи про суворість покарання, що може йому загрожувати, не маючи стійких соціальних зв`язків, з метою уникнути відповідальності за вчинені злочини, може переховуватися від суду.

Крім того обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що він офіційного місця роботи та постійного самостійного заробітку не має, є несудимим в силу положень ст. 89 КК України.

Наведені обставини вказують на те що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які були враховані при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу, є реальними, продовжують існувати, та, на думку колегії суддів, обґрунтовують доцільність збереження визначеного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить його належну процесуальну поведінку. При цьому встановлені ризики, у сукупності із даними, що характеризують особу обвинуваченого, виключають можливість застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких, альтернативних запобіжних заходів, в тому числі у виді домашнього арешту, які не забезпечать виконання останнім процесуальних обов`язків.

Доводи сторони захисту про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б обумовлювали продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, спростовуються підтвердженими під час апеляційного розгляду і наведеним вище даними.

Посилання захисника ОСОБА_8 на надмірну тривалість перебування обвинуваченого під вартою, колегія суддів визнає необґрунтованими та зазначає, що з наданих та вивчених матеріалів вбачається, що розгляд кримінального провадження судом першої інстанції проводиться згідно вимог процесуального закону, а його тривалість залежить від об`єктивних та суб`єктивних чинників, на які суд апеляційної інстанції не має законодавчих підстав для впливу.

Сумніви захисника про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 за ст.ст. 121, 309 КК України, колегія суддів визнає недоречними, оскільки позбавлена можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що наразі належить до компетенції виключно місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення. При цьому наголошує, що на даному етапі провадження суд має оцінити наявність ризиків та доцільність застосування або продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визнає законною, обґрунтованою та такою, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2023 року про продовження ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 жовтня 2023 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді