Провадження № 1-кп/369/886/23
В И Р О К

іменем України

28.04.23 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000278 від 25 червня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гатне Фастівського (Києво-Святошинського) району Київської області, українця, громадянина України, який має базову середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, визнається таким, що судимості не має.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

23 червня 2021 року близько 21:00 год. (більш точного часу не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , зі своєю співмешканкою потерпілою ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом на заподіяння фізичного та морального страждання потерпілій ОСОБА_5 шляхом вчинення насильницьких дій, з метою примусити потерпілу вчинити дії, що суперечать її волі, а саме отримати від неї зізнання в подружній зраді, усвідомлюючи суспільну небезпечність вчинюваного діяння та бажаючи настання його суспільно-небезпечних наслідків, умисно заподіяв останній фізичного та морального страждання шляхом тривалого нанесення побоїв, а саме упродовж вечора наносив руками та ногами удари по голові, руках потерпілої, а також за допомогою металевого предмету (сокири) наніс численні удари по лівій руці, передпліччі та лівій частині тулуба потерпілої ОСОБА_5 , чим вчинив катування останньої.

Внаслідок нанесення ОСОБА_4 ударів, потерпілій ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді рубців, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкої тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідно більше 6 діб, але менше 21 доби, а також синець, який відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно висновку експерта № 98.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненому визнав повністю та додав, що за вказаних в обвинувальному акті обставин дійсно вчинив це кримінальне правопорушення. Зазначив, що зі своєю співмешканкою проживали 6 років вона його обманювала, тому й вчинив кримінальне правопорушення, за вчинене йому соромно, про вчинене дуже жалкує, щиро розкаюється, не розуміє чому так вчинив.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судових дебатах та під час проголошення останнього слова щиро розкаявся, просив суд суворо не карати та запевнював, що в подальшому подібного не вчинятиме та планує стати на шлях виправлення.

Прокурор в судових дебатах просив визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та призначити покарання за ч. 1 ст. 127 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. При цьому, прокурор у судовому засіданні надав заяву ОСОБА_5 , згідно з якою остання просить суд проводити судовий розгляд за її відсутності, претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов заявляти не буде.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, враховуючи заяву потерпілої про розгляд справи за її відсутності, вислухавши останнє слово обвинуваченого, суд дійшов такого висновку.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в умисному заподіянні сильного фізичного болю та фізичного і морального страждання особі, шляхом вчинення насильницьких дій з метою примусити потерпілу вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати зізнання (катування), доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст.127 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо, не одружений, офіційно не працює, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, в силу ст. 89 КК України визнається таким, що судимості не має.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає суд визнає щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченого своєї протиправної поведінки, готовності нести відповідальність за вчинене та вчинення кримінального правопорушення вперше, оскільки з огляду на положення ст. 89 КК України, ОСОБА_4 визнається таким, що судимості не має.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд зауважує, що не визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачений ОСОБА_4 перебував у сімейних відносинах, як обставину, що обтяжує покарання (п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України), оскільки ця обставина, як обтяжуюча покарання, в обвинувальному акті прокурором не зазначена, обвинувачений в цій частині від обвинувачення не захищався під час судового розгляду, відповідно суд позбавлений можливості вийти за межі пред`явленого обвинувачення та погіршити становище обвинуваченого ОСОБА_4 .

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого та обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України (в редакції від 05 листопада 2009 року) у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 127 КК України, що дорівнює її мінімальному розміру.

Разом з тим, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та конкретні обставини справи, зокрема, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілої, позицію прокурора, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим на підставі ст. 75 КК України звільняє останнього від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вказаний вид і розмір покарання та звільняючи обвинуваченого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання з іспитовим строком, суд виходить насамперед з того, що позбавлення чи обмеження прав і свобод обвинуваченого, у формі фізичної ізоляції від суспільства не є необхідним у цій конкретній справі для захисту суспільства та задоволення почуття обурення й справедливості потерпілого, і суспільства в цілому, виходячи зі ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 , характеру та обставин його вчинення.

Звідси, виходячи, з пануючої нині ієрархії загальнолюдських цінностей цілком виправданим є застосування до покарання призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України, що повною мірою узгоджується з соціально-відновлювальною та запобіжною функціями покарання, які спрямовані на відновлення особистості з правослухняною поведінкою та запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі із подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком є необхідним й достатнім для його виправлення, запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому та є домірним скоєному.

При цьому, враховуючи те, що кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 вчинено 23 червня 2021 року, з урахуванням положень ст. 5 КК України, суд застосовує редакцію статті 127 КК України чинну на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме від 05 листопада 2009 року.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались, у тому числі запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України (в редакції від 05 листопада 2009 року) і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1