Постанова

Іменем України

25 травня 2023 року

м. Київ

справа № 154/2277/17

провадження № 51-5746км20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року в кримінальному провадженні № 0001726 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вараша Рівненської області, жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано на підставі

п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні цих кримінальних правопорушень.

2. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року зазначений вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 залишено без змін.

3. Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він, працюючи на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Устилуг» Волинської митниці ДФС, будучи службовою особою, що здійснює функції представника влади, являючись працівником правоохоронного органу, який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, діючи умисно, з метою одержання неправомірної вигоди невстановленими досудовим розслідуванням іншими фізичними особами у вигляді отримання останніми незаконних переваг, які полягали у несплаті усіх передбачених законодавством обов`язкових митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу, здійснив протиправне митне оформлення автомобіля «Fiat Multipila», номер кузова НОМЕР_1 , реєстрація Республіки Польща, номерний знак НОМЕР_2 , та вніс до електронного журналу пункту пропуску Єдиної аналітично-інформаційної системи «Інспектор» завідомо недостовірні відомості, чим спричинив охоронюваним законом державним інтересам шкоду на загальну суму

165 668,88 грн, що у 250 та більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто є тяжкими наслідками.

4. Так, указаний автомобіль ввезений на територію України з Республіки Польща громадянином ОСОБА_7 в режимі "особисте користування, тимчасове ввезення до 1 року" 19 січня 2015 року, у зв`язку із чим згідно вимогами ст. 380 Митного кодексу України встановлено граничний термін перебування цього автомобіля на території України без сплати необхідних митних платежів до 19 січня 2016 року. ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що вказаний транспортний засіб 22 грудня 2015 року не в`їхав до зони митного контролю в напрямку на виїзд з України, перебуваючи на митному посту «Устилуг» Волинської митниці ДФС за адресою: м. Устилуг, вул. Левінцова, 60 Володимир-Волинського району Волинської області, здійснив митний контроль даного транспортного засобу в напрямку на виїзд з України через зазначений митний пост, а саме за відсутності автомобіля «Fiat Multipila» під керуванням громадянина Республіки Польща ОСОБА_8 прийняв до оформлення контрольний талон для проходження вказаного автомобіля по "зеленому" коридору від 22 грудня 2015 року, на якому проставив відтиск особистої номерної печатки № 336, та вніс до електронного журналу пункту пропуску Єдиної аналітично-інформаційної системи «Інспектор» завідомо недостовірні відомості про його переміщення в напрямку на виїзд з України, хоча вищезазначені громадянин та автомобіль в цей день Державний кордон України з Республікою Польща не перетинали, оскільки цей автомобіль 11 серпня

2016 року було виявлено та вилучено в ході обшуку за адресою:

АДРЕСА_2 .

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

5. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, які призвели до безпідставного, на його думку, виправдання ОСОБА_6 , просить ухвалу апеляційного суду стосовно нього скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На обгрунтування своїх вимог зазначає, що, відхиляючи апеляційну скаргу прокурора на виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_6 , подану з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, суд апеляційної інстанції усупереч вимогам статей 22, 23, 94, 404, 419 КПК України не дотримався засад змагальності кримінального процесу і безпосередності дослідження доказів, порушив право сторони обвинувачення на обстоювання своєї правової позиції та прийняв необґрунтоване рішення про залишення зазначеного вироку без змін, яке не мотивував належним чином у своїй ухвалі. При цьому апеляційний суд не дослідив і не врахував показання свідка ОСОБА_8 , який заперечив факт перетинання ним кордону України за кермом автомобіля «Fiat Multipila», не надав оцінки даним про його в`їзд та виїзд з України в якості пасажира іншого транспортного засобу, а також обставинам виявлення автомобіля «Fiat Multipila» на території України і даним відповідного протоколу обшуку про його виявлення, безпідставно послався на дані електронного журналу пункту пропуску «Інспектор», в які ОСОБА_6 вніс завідомо неправдиві відомості, не відповів на інші доводи апеляційної скарги прокурора, формально погодившись з висновками суду першої інстанції.

Позиції інших учасників судового провадження

6. На касаційну скаргу прокурора надійшли заперечення ОСОБА_6 та в його інтересах захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

7. У засіданні суду касаційної інстанції прокурор підтримала касаційну скаргу.

Мотиви Суду

8. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

9. За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

10. Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

11. Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

12. Положеннями ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

13. Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

14. Частиною 2 ст. 17 КПК України регламентовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

15. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

16. Статтею 62 Конституції України передбачено, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

17. Як убачається з мотивувальної частини вироку, у ній викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , та підстави його виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення і дійшов висновку про недоведеність вчинення ним кримінальних правопорушень. При ухвалені виправдувального вироку стосовно ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив із того, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом беззаперечними, належними та допустимими доказами винуватість останнього у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, і можливість здобуття інших доказів вичерпана.

18. Не погодившись з виправдувальним вироком стосовно ОСОБА_6 , прокурор оскаржив його до апеляційного суду.

19. Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вказаний вирок, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які за змістом аналогічні доводам у касаційній скарзі прокурора, за клопотанням останнього провів часткове судове слідство, погодився з висновками суду першої інстанції щодо виправдання ОСОБА_6 та мотивами прийнятого ним рішення і законно й обґрунтовано постановив залишити цей вирок без змін, з чим погоджується також колегія суддів касаційного суду. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

20. На обґрунтування своїх висновків апеляційний суд послався, зокрема, на: показання самого ОСОБА_6 , який категорично заперечив свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, підтвердив факт оформлення ним перетину державного кордону України на виїзд автомобілем «Fiat Multipla», номерний знак НОМЕР_2 , 22 грудня 2015 року, при цьому зазначив, що митний контроль та митне оформлення було здійснено ним з дотриманням усіх вимог, встановлених Митним кодексом України; такі, що узгоджуються між собою і з показаннями ОСОБА_6 , показання інспекторів прикордонного загону - свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які в інкримінований період здійснювали запуск транспортних засобів у пункт пропуску та виписку контрольних талонів ( ОСОБА_11 ) і перевірку документів на виїзд та внесення відомостей про перетин кордону в базу даних прикордонної служби ( ОСОБА_12 ), і показали, що єдиною підставою для виписки контрольного талону і внесення відповідних відомостей про перетин кордону до відповідної бази даних є наявність транспортного засобу, ОСОБА_6 з проханням пропустити будь-який транспортний засіб не звертався; при цьому свідок ОСОБА_12 заперечила, що пункт пропуску є спільним, пояснила, що виїзд з України знаходиться на території Республіки Польща, а в`їзд в Україну знаходиться на території України і проміжок між прикордонними нарядами є доволі великим, необхідно, щоб особа пройшла спочатку на в`їзд, а потім уже виїхала.

21. З даних дослідженого в судовому засіданні контрольного талону для проходження по «зеленому коридору» транспортного засобу без причепа та без товарів, що підлягають обов`язковому письмовому декларуванню та (або) оподаткуванню від 22 грудня 2015 року вбачається, що він містить відомості, внесені вартовим прикордонної служби, які надають право заїзду транспортного засобу в зону митного контролю, а саме тип транспортного засобу (Фіат), кількість осіб цифрою (1), пропис (один), номерний знак НОМЕР_2 .

22. Скріншот електронного журналу пасажирського пункту пропуску та витяг з бази даних містять узгоджені відомості про те, що водій ОСОБА_8здійснив виїзд з України по зеленому коридору на транспортному засобі «Fiat Multipla», країна Республіка Польща, номерний знак НОМЕР_2 .

23. Згідно з даними витягу з бази даних головного центру обробки спеціальної інформації ОСОБА_8 22 грудня 2015 року о 09:53 в`їхав в Україну на транспортному засобі з номерним знаком НОМЕР_3 та в той же день о 12:59 виїхав з України на транспортному засобі з номерним знаком НОМЕР_2 .

24. З огляду на вищевказані докази, які узгоджуються між собою, суд апеляційної інстанції небезпідставно піддав критичній оцінці показання свідка громадянина Республіки Польща ОСОБА_8 про те, що він не перетинав Державний кордон України на транспортному засобі «Fiat Multipla», номерний знак НОМЕР_2 ,

22 грудня 2015 року.

25. При цьому, відхиляючи доводи сторони обвинувачення про відсутність в інформаційних системах прикордонної варти Республіки Польща даних щодо перетину в цей день Державного кордону Польщі громадянином ОСОБА_8 за кермом автомобіля «Fiat Multipla», номерний знак НОМЕР_2 , колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано послалася на відомості, які містяться у відповіді головної прокуратури прикордонної охорони Окружної прокуратури в Любліні

(м. Хелм), наданої на запит про міжнародну правову допомогу, про те, що прикордонна охорона не веде повного обліку осіб і транспортних засобів, які перетинають Державний кордон Республіки Польща.

26. Даючи оцінку показанням свідка ОСОБА_13 , на подвір`ї домоволодіння якого було виявлено вищевказаний транспортний засіб у серпні 2016 року за відсутності даних про його в`їзд на територію України після 22 грудня 2015 року, апеляційний суд указав на те, що вони не містять будь-яких об`єктивних даних щодо обставин інкримінованого ОСОБА_6 обвинувачення.

27. Касаційний суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено, що контрольний талон для проходження по зеленому коридору, виписаний на зазначений транспортний засіб 22 грудня 2015 року, та відомості, внесені до електронного журналу пункту пропуску «Інспектор», є недостовірними чи такими, що викликають будь-які розумні сумніви щодо їх офіційності. Водночас достовірних відомостей на користь спростування факту переміщення цього транспортного засобу через Державний кордон України 22 грудня 2015 року стороною обвинувачення не представлено, а її аргументи у цій частині зводяться до незгоди з оцінкою зазначених доказів судами.

28. Колегія суддів касаційного суду вкотре зауважує, що положення ч. 3 ст. 404 КПК України не встановлюють для суду апеляційної інстанції обов`язку при кожному апеляційному перегляді вироку суду повторно досліджувати докази у провадженні, тільки якщо про це заявлено клопотання. Процесуальний закон такий обов`язок не зробив беззаперечним, оскільки має бути встановлено неповноту дослідження таких доказів або порушення під час їх дослідження, тому в разі відсутності таких підстав відмова у задоволенні клопотання учасника судового розгляду не може розцінюватися як порушення апеляційним судом вимог процесуального закону.

29. Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих сторонами обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження. З огляду на те, що суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду кримінального провадження не вдався до іншої оцінки доказів, відмінної від їх оцінки місцевим судом, наведеної у вироку, встановлена ст. 23 КПК України засада безпосередності дослідження доказів апеляційним судом порушена не була.

30. При цьому слід враховувати, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, тому що апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції, однак з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України, які зумовлені функцією суду апеляційної інстанції щодо апеляційного перегляду оскарженого судового рішення, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції. Це, крім іншого, означає, що, якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

31. Як убачається зі змісту касаційної скарги прокурора, зазначені у ній доводи по суті зводяться до незгоди з оцінкою доказів судами попередніх інстанцій. Водночас на жодні нові докази, крім тих, які вже були досліджені та яким надана відповідна правова оцінка, прокурор не посилається, а фактично викладає власну оцінку обставин справи, відмінну від їх оцінки судами.

32. Під час касаційного провадження колегією суддів не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли би бути безумовними підставами для скасування оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції у цьому кримінальному провадженні.

33. На підставі вищенаведеного Суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 слід залишити без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3