ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2754/23 Справа № 206/1462/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника

ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Дніпропетровськ,

який проживає: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31 серпня 2023 року включно з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 214 720 грн.

Своє рішення суд мотивував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Також суд у відповідності до ч.3 ст.183 КПК України, враховуючи, що потерпілі та більшість свідків вже допитані, вважав за можливе визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить перевірити факт порушення права на захист, дослідити показання вже допитаних потерпілих та свідків з метою перевірки обгрунтованості підозри (обвинувачення), скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що клопотання розглянуто упередженим суддею, який підлягав відводу, оскільки останній: виніс ухвалу віл 18 травня 2023 року про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу, яка була скасована судом апеляційної інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону; в вищевказаній ухвалі фактично висловив свою позицію щодо винуватості ОСОБА_7 ; зробив висновки не посилаючись на жоден доказ; проігнорував факт невручення клопотання прокурора з матеріалами менш ніж за 3 години; всупереч вимогам КПК України взагалі не досліджував обгрунтованість підозри (обвинувачення). Звертає увагу, що судом в оскаржуваній ухвалі суду не було досліджено та наведено жодного доказу, не було надано оцінки доказів відповідно до ст. 94 КПК України, при цьому прокурором не було долучено до клопотання жодних матеріалів. Вказує, що стороною обвинувачення не доведено та судом не встановлено обгрунтованості та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає, що судом порушено вимоги ст. 178, п.п. 2,3 ч. 1 ст. 196 КПК України, не враховано обставини, докази, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, вік і стан здоров`я, позитивну репутацію, майновий стан, відсутність судимостей тощо. Вказує, що клопотання прокурора йому було вручено з порушенням строків, передбачених ст. 184 КПК України, та без матеріалів, які його обгрунтовують. Зазначає, що прокурором не доведено неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу. Вказує, що суд, допитавши двох свідків, які підтверджують невинуватість обвинуваченого, не відреагував на порушення основоположних свобод людини відповідно до ч.3 ст.87 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження, 05 липня 2023 року в судовому засіданні Самарського районного суду м.Дніпропетровська в порядку ст.331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст.296, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, що виразилось в умисному вбивстві, у придбанні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, а також у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорій тяжких та особливо тяжких злочинів, за найтяжче з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а отже, будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду.

Згідно з відомостями, викладеними в обвинувальному акті, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, відповідно до ст. 89 КК не судимий.

Вищезазначені обставини не оспорюються в апеляційній скарзі, при цьому стороною захисту не надані належні документи щодо стану здоров`я обвинуваченого та його позитивної репутації.

Суд апеляційної інстанції погоджується з твердженнями захисника, що тяжкість вчинених злочинів, у вчиненні яких обвинувачується особа, та суворість можливого покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуватим у їх вчиненні, відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК не можуть бути єдиною підставою для прийняття рішення про продовження строку тримання під вартою, а тим більше для автоматичного продовження такого строку.

В той же час, характер, тяжкість інкримінованих злочинів та суворість ймовірного покарання, як за національним законодавством (ст. 178 КПК), так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці ризику переховування особи від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Крім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

За встановлених обставин відсутності міцних соціальних зв`язків ОСОБА_7 та працевлаштування, ризик переховування від суду, в тому числі і на тимчасово непідконтрольній українській владі території, збільшується.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні суд першої інстанції врахував, що розгляд провадження ще триває, не допитані всі свідки, анкетні дані яких та місце їх проживання відомі обвинуваченому, а отже, перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків шляхом вмовлянь або погроз з метою зміни показів на його користь та уникнення покарання за скоєні злочини.

При цьому, як слідує з відомостей, зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування, свідки та потерпілі проживають неподалік від місця проживання обвинуваченого, що підвищує ризик можливого на них впливу зі сторони обвинуваченого, а з огляду на те, що інкриміновані обвинуваченому злочини вчинені із застосуванням насильства та використанням вогнепальної зброї, що свідчить про наявність ризику летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї, такий ризик є суттєвим.

Суд першої інстанції також взяв до уваги встановлений КПК України порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

На підставі наведеного апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Доводи захисника про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Всупереч доводам захисника в апеляційній скарзі судом першої інстанції під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу було встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які вказує прокурор, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, посилання захисника на те, що прокурором були порушені вимоги ст. 184 КПК України в частині надання клопотання стороні захисту не пізніше ніж за три години до початку розгляду такого клопотання, а також в частині не надання матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 184 КПК України визначено, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що прокурор, звертаючись до суду з письмовим клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мав надати копію такого клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, за три години до початку його розгляду по суті.

Однак, єдиною підставою для відмови у продовженні строку тримання під вартою, передбаченою ч. 5 ст. 199 КПК України, є не доведення прокурором, слідчим, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

За таких обставин, недотримання прокурором строків надання стороні захисту клопотання про продовження запобіжного заходу та не надання матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження строків тримання під вартою, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту з цих підстав апеляційний суд вважає безпідставними.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 з моменту проголошення ухвали суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мали можливість ознайомитись як з клопотанням прокурора, так і безпосередньо з ухвалою суду, та навести мотиви своєї незгоди з судовим рішенням у апеляційній скарзі.

Не встановлено під час апеляційного перегляду і обставин, передбачених КПК України, які б свідчили про упередженість суду першої інстанції та наявність підстав для його відводу, на що є необгрунтовані посилання в апеляційній скарзі захисника.

Оскаржувана ухвала, на переконання апеляційного суду, відповідає вимогам ст.ст.370-372 КПК України, містить усі необхідні відомості, зокрема, суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається, встановлені судом обставин із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався, а тому відповідні доводи апеляційної скарги захисника не заслуговують на увагу.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скаргзі захисник, не свідчать про прийняття судом необґрунтованого рішення.

Також, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2023 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4