Номер провадження: 11-кп/813/1707/23
Справа № 499/912/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 08 травня 2023 року, у кримінальному провадженні №0000334, внесеному до ЄРДР 14.07.2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Рижове Близнюківського району Харківської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні дітей не маючого, раніше судимого:

- 20.03.2017 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.2, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України до остаточного покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі;

- 27.02.2019 року Іванівським районним судом Одеської область за ч.2 ст.185, ст.395 КК України до остаточного покарання у виді 6 місяців арешту;

- 04.10.2021 року Іванівським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення;

- у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.115 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України (по епізоду №1, №2, №3 та №4) та ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.115 КК України - у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням вироку Іванівського районного суду Одеської області від 04.10.2021 року (справа №499/240/21), призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 26.08.2021 року.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення відповідно до вироку Іванівського районного суду Одеської області від 04.10.2021 року, з 08.02.2021 року по 07.04.2021 року включно, а також строк попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню з 26.08.2021 року до дня набрання даним вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_8 міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Також вироком вирішено питання щодо речових доказі та заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, судимості за які у встановленому законом порядку не зняті та не погашені, на шлях виправлення не став та скоїв кримінальні правопорушення при наступних обставинах.

(Епізод №1)22.06.2021 року, в нічний час доби, точний час судом не представилося можливим встановити, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на викрадення будь-якого майна з метою особистого збагачення, прибув до домоволодіння ОСОБА_10 , 1939 року народження, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на територію якого зайшов через незачинену металеву хвіртку, оглянувши територію домоволодіння, переконавшись у відсутності потерпілої та інших сторонніх осіб, підійшов до дверей літньої кухні, яка окремо розташована від житлового будинку, пошкодив навісний металевий замок на дверях, відчинив двері та проник в приміщення літньої кухні, звідки, таємно та діючи повторно, здійснив крадіжку алюмінієвої фляги (бідона) об`ємом 40 літрів, який належав ОСОБА_10 , після чого обвинувачений ОСОБА_8 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 490,00 грн.

(Епізод №2) 01.07.2021 року, вдень, точний час судом не представилося можливим встановити, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на викрадення будь-якого майна з метою особистого збагачення, прибув до місця мешкання ОСОБА_11 , 1965 року народження, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , зайшовши до квартири якої через не зачинені металеві двері, при цьому не маючи на те ні реального, ні уявного права, переконавшись, що в квартирі нікого не має і за його діями ніхто не спостерігає, таємно та діючи повторно, умисно, з корисних спонукань, обвинувачений ОСОБА_8 здійснив крадіжку електропечі «Мірта» бордового кольору, яка належала ОСОБА_11 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на суму 891,00 грн.

(Епізод №3)13.08.2021 року, в обідню пору, точний час судом не встановлено, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на території садиби свого знайомого ОСОБА_12 , 1967 року народження, за адресою: АДРЕСА_4 в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на викрадення будь-якого майна з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що ОСОБА_12 знаходиться на вулиці та не спостерігає за його діями, підійшов до бічних дверей будинку зі південної сторони та фізичною силою рук натиснув на металеві двері, внаслідок чого вони відчинилися і він проник до будинку. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_8 умисно, таємно, з корисних спонукань, діючи повторно, здійснив крадіжку мобільного телефону «Samsung duos», який належав ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_8 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 556,00 грн.

(Епізод №4) 21.08.2021 року, вночі, точний час судом не представилося можливим встановити, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, з метою викрадення чужого майна, прибув до гаражу № НОМЕР_1 , що перебуває у володінні ОСОБА_13 , 1970 року народження, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та через металеві двері проник до гаражного приміщення. Перебуваючи в гаражному приміщенні, обвинувачений ОСОБА_8 умисно, таємно, з корисливих мотивів, діючи повторно, здійснив крадіжку автомобільного компресора «Штурмовик АС 30», який належав ОСОБА_13 , після чого обвинувачений ОСОБА_8 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на суму 470,00 грн.

(Епізод №5) 25.08.2021 року, приблизно о 20 годині 40 хвилин, більш точний час в ході судового розгляду встановити не надалось можливим, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебував у кімнаті в приміщенні квартири за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_5 , де спільно з потерпілим ОСОБА_14 за столом вживали спиртні напої. Під час розпивання спиртних напоїв, між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілоим ОСОБА_14 виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті.

В ході даного конфлікту, обвинувачений ОСОБА_8 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих під час сварки неприязних стосунків з потерпілим ОСОБА_14 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, хоча й не бажаючи, однак свідомо припускаючи їх настання, обвинувачений схопив кухонний ніж зі столу та наніс вказаним ножем один удар в область шиї потерпілого ОСОБА_14 , яка є життєво важливим органом, спричинивши останньому сліпе проникаюче поранення нижніх відділів лівої січної поверхні шиї з ушкодженням лівої загальної сонної артерії і внутрішньої яремної вени з наступним масивним крововиливом, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_14 помер на місці події.

Смерть ОСОБА_14 знаходиться в прямому причинному зв`язку з наявними ушкодженнями і настала від сліпого непроникаючого поранення лівої передньо-бічної поверхні шиї з ушкодженням лівої загальної сонної артерії і внутрішньо яремної вени, з подальшим масивним крововиливом, яке спричинило гостру крововтрату.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вищенаведеним вироком, захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на наступне:

- обвинувачений ОСОБА_8 не оспорює факт причетності до нанесення ушкоджень потерпілому, що спричинили його смерть, однак вважає свої дії або самообороною, або вбивством через необережність, оскільки останній оборонявся від протиправних дій потерпілого;

- суд першої інстанції не надав належної оцінки наступним обставинам справи: у обвинуваченого з потерпілим були приязні відносини та відсутні конфлікті ситуації у минулому; згідно показань свідка ОСОБА_15 та висновка експерта потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, що в свою чергу характеризується агресивною поведінкою та може спровокувати особу на вчинення злочину; неприцільне тілесне ушкодження, а також причини припинення обвинуваченим своїх злочинний дій; обвинувачений попросив сусідів викликати швидку допомогу.

Виходячи з наведеного, сторона захисту просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 , підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти апеляційної скарги сторони захисту.

Потерпілі у судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, причин неприбуття не повідомили, з клопотанням про відкладення судового розгляду не зверталися.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, (епізод №5), тому колегія суддів переглядає оскаржуваний вирок саме у цій частині.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду у повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив, що, незважаючи на позицію обвинуваченого, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке полягає у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, а саме потерпілому ОСОБА_14 , підтверджується поясненнями обвинуваченого, експерта та долученими до матеріалів кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, у ході судового розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 не оспорює факту причетності до нанесення ушкоджень ОСОБА_14 , що спричинили його смерть, однак вважає свої дії або самообороною або вбивством через необережність, зокрема вказував на те, що в день пригоди, у потерпілого вдома вони почали вживати разом алкогольні напої. У вечірній час доби у них з потерпілим виник словесний конфлікт (при цьому відзначив, що раніше потерпілий погрожував йому, що заріже). В ході конфлікту вони почали ображати нецензурною лайкою один одного. При цьому вони сиділи один навпроти одного, їх розділяв невеликий стіл, в результаті сварки потерпілий встав з ліжка, схопив ніж та хотів вдарити його з положення зверху, оскільки він ( ОСОБА_8 ) був в положенні сидячи, однак обвинувачений різко зреагував, припіднявся та схопив потерпілого обома руками за руку, в якій потерпілий тримав ніж (однією рікою за кисть руки потерпілого, а іншою за лікоть), загнув потерпілому таким чином двома руками руку, в якій він тримав ніж, після чого штовхнув ОСОБА_14 , внаслідок поштовху, при обставинах, наведених вище ніж потрапив до шиї потерпілого та останній упав на ліжко, яке було позаду нього, таким чином відбулося одне поранення в область шиї. Ніж був в банці, тому що, коли він підійшов до потерпілого, він забрав ніж, щоб потерпілий знову на нього не напав, та кинув його в банку на столі поруч. Також обвинувачений вказав, що інші ушкодження у виді подряпини в області шиї потерпілий отримав раніше, до їх конфлікту. Після того, як потерпілий впав на ліжко, він побачив кров у потерпілого, вибіг на вулицю та почав стукати до сусідів щоб ті викликали швидку. Люди завірили, що викличуть швидку. Він чекав на вулиці на скамейці швидку допомогу. При приїзді швидкої допомоги, він провів їх до потерпілого, той лежав на ліжку, після чого працівник швидкої допомоги констатувала смерть потерпілого. Після чого він покинув квартиру потерпілого, йшов по вулиці в смт. Петрівці, де його наздогнали працівники поліції та затримали.

Показання ОСОБА_16 узгоджуються зі слідчим експериментом, проведеним за його участю від 26.08.2021 року, відповідно до якого, під час слідчого експерименту обвинувачений, надавав пояснення, аналогічні поясненням у судовому засіданні, та добровільно показував яким чином вчиняв кримінальне правопорушення, при цьому його покази, які він надав суду щодо обставин кримінального правопорушення, повністю збігаються із показами при проведенні слідчого експерименту щодо місця вчинення злочину, характеру взаємовідносин між ним і потерпілим, обставин отримання потерпілим тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті.

Тілесні ушкодження, які утворились в результаті протиправних дій ОСОБА_16 та спричинили смерть потерпілого ОСОБА_14 , підтверджуються висновком експерта №64 від 20.09.2021 року, яким встановлено, що смерть ОСОБА_14 полягає в прямому причинному зв`язку з наявними ушкодженнями, і настала від сліпого, непроникаючого поранення лівої передньо-бічної поверхні шиї (ушкодження №1), з ушкодженням лівої загальної сонної артерії і внутрішньої яремної вени, з подальшим масивним крововиливом, що привів до гострої крововтрати. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_14 були виявлені наступні ушкодження: сліпе непроникаюче колото-різане поранення лівої передньо-бічної поверхні шиї (ушкодження №1); лінійна подряпина лівого плеча (ушкодження №2); наскрізні різані ушкодження м`язів шиї, лівої загальної сонної артерії і внутрішньої яремної вени. Судячи з морфологічних особливостей рани (ушкодження №1) передньої поверхні шиї - один гострий, другий -закруглений, кінці рани рівні, гладкі та не здерті, прямовисні краї, наявність достатньо глибокого щілиноподібної форми ранового каналу, з рівними, гладкими, трохи скошеними стінками, а також результати медико-криміналістичного дослідження, зазначені ушкодження є колото-різаними. Утворилися від дії будь-якого плаского колюче-ріжучого знаряддя типу ножа, який має гостро вигострене лезо і обушок, в результаті розділення тканин при зануренні у м`які тканини по вісі поздовжника клинка. Ширина клинка на рівні занурення - не більше 1,8 см., глибина не менше 0,7- 08см. Направлення ранового каналу зліва-направо, трохи зверху-донизу, відносно потерпілого. Садно лівого плеча (ушкодження «2) має поверхневий характер, незначні, скороминучі наслідки (не більше 6 днів), і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Сліпа непроникаюча різана рана нижніх відділів лівої бічної поверхні шиї, з ушкодженням лівої загальної сонної артерії і внутрішньої яремної вени, з наступним масивним крововиливом, є небезпечною для життя, отже має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Враховуючи морфологічні особливості наявних ушкоджень, наявність набряку, припухлості, крововиливів і ознак згортання крові, схожість морфологічних особливостей ушкоджень, відсутність вираженого малокрів`я при великій крововтраті, зазначені ушкодження утворилися майже одночасно або в дуже короткий проміжок часу, і є прижиттєвими. При такого роду ушкодженнях гостра крововтрата призводить до швидкої втрати свідомості, внаслідок порушення мозкового кровообігу, розладу серцево-судинної та дихальної функцій, і смертельний результат настає відразу або через незначний, невизначено короткий проміжок часу одразу після спричинення травми. При судово-токсикологічному дослідженні крові зразків від трупа ОСОБА_14 в крові виявлений етиловий спирт у концентрації 2,4 проміле. Зазначена концентрація етилового спирту у крові, за життя, згідно з даними офіційних таблиць, могла відповідати середньому ступеню сп`яніння, що могло сприяти наступу смерті.

Окрім того, в основу обвинувального вироку суд також поклав висновок експерта №219 від 07.02.2023 року, який вказав на те, що наявна морфологічна картина ушкоджень, що малася у загиблого ОСОБА_14 , а саме сліпе колото-різане поранення лівої передньо-бічної поверхні шиї з пересіченням лівої загальної сонної артерії та внутрішньої яремної вени не відповідає механізму, на який вказує ОСОБА_8 у своїх показаннях.

Допитаний у ході судового слідства експерт ОСОБА_17 пояснила, що сліпе колото-різане порання - це таке поранення, яке не проникає в будь-яку порожнину. Покази обвинуваченого ОСОБА_8 щодо контактування ножа з шиєю потерпілого ОСОБА_14 лише лезом є неспроможними, оскільки тоді б мала місце ріжуча рана, однак з поверхнею шиї ОСОБА_14 в першу чергу контактувало вістря ножа, а потім лезо, тому що глибина рани переважає над довжиною, а за показами обвинуваченого ОСОБА_8 щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень діяло б тільки лезо ножа на поверхню шиї потерпілого. При нанесені ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 була застосована сила достатня для утворення вказаного ушкодження, поранення в області шиї могло утворитися і від поштовху і від застосування сили в сукупності. Наявне у ОСОБА_14 поранення в області шиї, яке стало смертельним є горизонтальним, однак, на думку експертів, якщо б покази ОСОБА_8 щодо механізму нанесення ушкодження відповідали дійсності, то поранення розміщувалося б інакше.

Після аналізу наведених у сукупності доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про встановлення винуваті ОСОБА_8 відповідно до стандарту доказування "поза розумним сумнівом", з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому, з якою фактично не погоджуються сторона захисту, вважаючи, що дії ОСОБА_8 повинні бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство через необережність, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, з суб`єктивної сторони вбивство через необережність ( ст.119 КК України) може бути вчинене внаслідок як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості. Вид необережної вини на кваліфікацію злочину, що розглядається, не впливає. Проте його встановлення є необхідним для оцінки ступеня суспільної небезпечності вчиненого, а також для правильного відмежування даного злочину від умисного вбивства і випадкового спричинення смерті.

При вбивстві внаслідок злочинної самовпевненості винний передбачає можливість настання смерті іншої особи від вчинюваної ним дії (бездіяльності), але легковажно розраховує на її відвернення. При цьому повинен мати місце розрахунок на конкретні обставини, які, на думку винного, відвернуть настання смерті. Однак такий розрахунок виявляється легковажним. Обставинами, які, на думку винного, відвернуть настання смерті, можуть бути його власні сили і можливості, діяльність інших людей тощо. При вчиненні злочину, що розглядається, характерним є те, що винний переконаний у ненастанні злочинного наслідку.

Вбивство через необережність внаслідок злочинної самовпевненості необхідно відмежовувати від вбивства з непрямим умислом, коли винний, передбачаючи настання смерті, свідомо її допускає. При цьому винний усвідомлює можливість настання смерті потерпілого у даному випадку від його поведінки, не бажаючи разом із тим злочинного наслідку або байдуже ставлячись до його настання. Про наявність непрямого умислу свідчить, зокрема, розрахунок винного на випадковість, «навмання».

При вбивстві внаслідок злочинної недбалості винний не передбачає можливості настання смерті іншої особи від вчиненої ним дії (бездіяльності), але повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю.

Таким чином, аналізуючи фактичні обставини справи, наявні та досліджені докази по справі, колегія суддів, в супереч доводам апелянта, погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 , будучи дорослою людиною, який не страждає на хронічне психічне захворювання та недоумство (висновок судово-психіатричного експерта №584 від 19.10.2021 року), не міг не знати, що контактування ножа із застосуванням достатньої сили у ділянці такого життєво важливого органу потерпілого, як шия, може призвести до ушкодження судин та подальшої кровотечі.

Також, колегія суддів, звертає увагу і на показання експерта ОСОБА_17 , який виступав у ролі доповідача під час надання вищевказаного висновку експерта №219 від 07.03.2023 року, згідно яких при нанесені ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 у першу чергу з поверхнею шиї ОСОБА_14 контактувало вістря ножа, а потім лезо, тому що глибина рани переважає над довжиною, що свідчить про те, що показання обвинуваченого у тій частині, що: ніж потрапив до шиї потерпілого внаслідок поштовху та це сталося випадково, є неправдивими і направленими на те, щоб зменшити свою винність в скоєному злочині, тому твердження апелянтів щодо наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.119 КК України, є безпідставними.

Так, суб`єктивна сторона передбаченого ч.1 ст. 115 КК України злочину - умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.

Відповідно до ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий та непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Не прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припустила їх настання.

Інтелектуальний момент непрямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Не прямий умисел повністю збігається з прямим умислом за такою ознакою інтелектуального моменту, як усвідомлення. Однак інша ознака - передбачення суспільно небезпечних наслідків - значно відрізняється від подібної ознаки прямого умислу. Відповідно до закону при прямому умислі винний передбачає наслідки як можливий або неминучий результат свого суспільно небезпечного діяння, а при непрямому умислі він передбачає лише можливість настання таких наслідків.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 діяв з непрямим умислом, оскільки останній розумів, що обравши знаряддям вчинення злочину ніж, була велика ймовірність того, що при його застосуванні можна заподіяти смерть людині, хоч і не бажав настання смерті потерпілого.

Та обставина, що між обвинуваченим та потерпілим до вказаного злочину були доброзичливі стосунки, не впливає на правову оцінку його дій з урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження, та не спростовує наведених вище висновків суду про його винуватість у вчиненні злочину.

У цьому кримінальному провадженні суд дослідив усі надані сторонами докази, які не викликають сумнівів у допустимості та достовірності, з`ясувавши усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій, в апеляційній скарзі не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

При цьому, стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Кримінальні правопорушення проти найцінніших людських благ - життя та здоров`я особи становлять одну із найпоширеніших та визнаються одними з найнебезпечніших груп злочинних дій, які руйнують і спотворюють найцінніші блага, а також наражають на небезпеку заподіяння їм шкоди.

У цьому контексті важливе значення має правильне застосування кримінально-правових норм, що передбачають відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, в інтересах стабільного надійного існування та життєдіяльності нації, збереження її фізичного і морального здоров`я.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 66 та 67 КК України, врахувавши пом`якшуючі та обтяжуючи покарання обставини, зокрема те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, однак перебуває на Д-обліку у лікаря нарколога з діагнозом F.11.2 «Психічні та поведінкові розлади, пов`язані з вживанням опіоідів», не одружений, на утримані дітей не має, обґрунтовано призначив останньому покарання у межах санкції ч.1 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що остаточне призначене судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів та підстав для пом`якшення покарання, не вбачає.

Колегія суддів вважає таке рішення суду першої інстанції справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 08 травня 2023 року, у кримінальному провадженні №0000334, внесеному до ЄРДР 14.07.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим - у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3