Справа № 127/7285/23
Провадження № 1-кп/127/227/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2023 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2023 р. за № 0000136, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2023 поліцейський взводу № 3 роти поліції особливого призначення ГУНП у Вінницькій області старший сержант поліції ОСОБА_5 спільно з інспектором роти поліції особливого призначення ГУНП Вінницькій області майором поліції ОСОБА_7 та поліцейським взводу № 1 роти поліції особливого призначення ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції ОСОБА_8 , заступили на добове чергування в складі автопатруля з позивним «Закрут-136», які, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу та підлягають захисту, відповідно до положень ч. 2 ст. 18, п. 1 ч. 1 ст. 31, ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», прибули на виклик за фактом масової бійки за адресою: проспект Космонавтів, буд. 51 в м. Вінниці, поблизу кальян-бару «ТЯGА».

Прибувши за місцем виклику, працівниками поліції було виявлено військовослужбовців Національної гвардії України, які повідомили, що учасники бійки зайшли до кальян-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , через запасний вихід, який розташований з тильної сторони та виходить у двір будинку по АДРЕСА_3 . Під час опрацювання виклику, ОСОБА_5 разом з іншими представниками поліції та Національної гвардії України підійшли до дверей вищевказаного кальян-бару для того, щоб встановити осіб, які знаходились в приміщенні та приймали участь у бійці.

Підійшовши до дверей запасного виходу, які виявились зачиненими, працівники поліції, діючи відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», представились та звернулись з проханням відчинити двері. Після чого, ОСОБА_3 , усвідомлюючи те, що за дверима запасного виходу кальян-бару « НОМЕР_2 », знаходяться працівники поліції, відчинив двері.

Після чого, 15.02.2023 року приблизно о 01 год. 15 хв. ОСОБА_3 , впевнившись, що перед ним стоїть працівник поліції, який одягнутий у формений одяг працівників Національної поліції України, не бажаючи коритись законним вимогам працівника поліції, знаючи, що ОСОБА_5 є працівником правоохоронного органу, усвідомлюючи протиправність та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив дії, направлені на умисне спричинення тілесних ушкоджень, а саме, замахнувся правою рукою з метою спричинення удару в область голови ОСОБА_5 , однак він ухилився від вказаного удару. В подальшому, ОСОБА_3 , продовжуючи свої протиправні дії, направлені на нанесення тілесних ушкоджень працівникові поліції, схопив правою рукою за вказівний та середній пальці правої кисті ОСОБА_5 та заламав їх у напрямку тильної сторони долоні, внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження.

Внаслідок вказаних неправомірних дій ОСОБА_3 у ОСОБА_5 , згідно висновку експерта №128 від 15.02.2023 за результатами проведення судово-медичної експертизи, виявлені такі тілесні ушкодження: забій 2, 3-го пальців правої кисті, садно 2-го пальця правої кисті. Вказані ушкодження не являлися небезпечними для життя в момент заподіяння, належать до легких тілесних ушкоджень (п. 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6), виникли від травматичної дії (удару, тертя) тупого твердого предмета (предметів), до яких належать і зазначені в постанові "твердий предмет, кулак, взута нога, палиця тощо", давністю утворення, можливо, в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи - 15.02. 2023.

Тобто, своїми протиправними діями ОСОБА_3 завдав працівникові правоохоронного органу ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та показав, що дійсно вчинив злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин. У вчиненому щиро кається та просить вибачення у потерпілого, завіряє суд, що подібне більше не повториться. Просить суд його суворо не карати та не позбавляти волі, надати шанс на виправлення.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що обвинувачений вчинив злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин. Вимог майнового характеру до обвинуваченого немає. Вибачення обвинуваченого приймає та не наполягає на суворому покаранні.

Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

А тому, крім допиту обвинуваченого та потерпілого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення злочину, допитавши потерпілого, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого та потерпілого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ними обставин злочину, добровільності та істинності їх позицій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексуУкраїни щодо загальних засад призначення покарання, враховує положення статті 12 Кримінального кодексуУкраїни, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який не судимий, неодружений, непрацюючий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також суд враховує відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що він щиро кається та жалкує про вчинене, просить вибачення у потерпілого, завіряє суд, що подібне більше не повториться.

Обставиною, яка, згідно ст. 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також суд враховує відсутність будь-яких майнових вимог потерпілого до обвинуваченого, та позицію потерпілого, який не наполягає на суворому покаранні.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, дотримуючись при цьому загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

При цьому суд враховує особу обвинуваченого, який не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, неодружений, непрацюючий, просить вибачення у потерпілого, у вчиненому щиро кається, просить не позбавляти його волі та суворо не карати.

Суд вважає, що вище викладені обставини дають підстави вважати можливим виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання.

Отже, враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України, з урахуванням положень ст. 75 Кримінального кодексу України, та із звільненням обвинуваченого від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього згідно ст. 76 Кримінального кодексу України обов`язки.

Згідно протоколу затримання від 15.02.2023 року ОСОБА_3 було затримано 15.02.2023 року.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2023 року до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.04.2023 року з одночасним визначенням застави в розмірі 26 840 грн. 00 коп., з покладенням відповідних обов`язків.

В подальшому строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків продовжувався згідно ухвал Вінницького міського суду Вінницької області.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений був звільнений з-під варти 17.02.2023 року у зв`язку зі сплатою застави відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2023 року заставодавцем ОСОБА_9 згідно квитанції №6095-2080-6550-4272 від 16.02.2023 року.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Враховуючи, що обвинувачений не порушував покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, заставу слід повернути заставодавцю після набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України слід зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання 15.02.2023 року по 17.02.2023 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.02.2023 року на фрагмент картону з плямами бурого кольору, слід скасувати, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2023 року на два фрагменти скла, слід скасувати, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексуУкраїни.

Керуючись статтями 50, 65-67 Кримінального кодексу України, статтями 100, 174, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання 15.02.2023 року по 17.02.2023 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Заставу в розмірі 26 840 грн. 00 коп., внесену згідно квитанції №6095-2080-6550-4272 від 16.02.2023 року відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2023 року заставодавцем ОСОБА_9 за ОСОБА_3 - повернути заставодавцю ОСОБА_9 .

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.02.2023 року, на фрагмент картону з плямами бурого кольору, - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2023 року, на два фрагменти скла - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні - фрагмент картону з плямами бурого кольору, змиви РБК, два фрагменти скла, які, відповідно до постанов слідчого від 15.02.2023 року та квитанції №21 від 20.02.2023 року, передані до камери зберігання речових доказів відділення поліції №1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області - знищити.

Речові докази у кримінальному провадженні - два диски DVD+R, які, відповідно до постанов слідчого про визнання речовими доказами від 24.02.2023 року та від 28.02.2023 року, зберігаються в матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя