Номер провадження:1-кс/521/2667/23
У Х В А Л А

24 липня 2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участю:

секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 30.06.2023 року про закриття кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР 24.02.2023 року за № 0000303,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 30.06.2023 року про закриття кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР 24.02.2023 року за № 0000303, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

В скарзі ОСОБА_4 зазначив, що вважає постанову слідчого про закриття кримінального провадження незаконною, оскільки проведене досудове розслідування є неповним, слідчим не взяті до уваги докази, що мають значення для цього кримінального провадження, не допитані усі свідки та не здійснено додатковий допит потерпілого ОСОБА_4 . Скаржник просив суд скасувати оскаржувану постанову слідчого.

Скаржник ОСОБА_4 до судового засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, вважав, що оскаржувана постанова слідчого є обґрунтованою, відповідає вимогам законодавства, постановлена з урахуванням здобутих доказів.

Скаржником ОСОБА_4 до скарги долучені фотокопії товарних чеків, квитанцій про придбання медичних товарів і препаратів в аптеках, отримання медичних послуг (консультація лікаря, ультразвукове дослідження, комп`ютерна томографія та інші). Також додано диск з аудіо- та відеозаписами спілкування між особами.

На підставі вивчення викладених у скарзі доводів та наданих матеріалів, дослідження матеріалів кримінального провадження № 0000303, судом встановлені наступні обставини.

14.02.2023 слідчим суддею Малиновського районного суду м. Одеси за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 було зобов`язано уповноважених посадових осіб ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області внести до ЄРДР відомості, викладені у заяві ОСОБА_4 від 15.091.2023 року (судова справа № 521/1581/23, провадження № 1-кс/521/455/23).

24.02.2023 року на підставі зазначеної ухвали слідчого судді слідчим ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України за заявою ОСОБА_4 про здійснення відносно нього психологічного та економічного насильства його матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зібрані органом досудового розслідування докази:

- Довідка від 26.01.2023 року ДОП сектору превенції ВАП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, затверджена начальником сектору превенції та начальником відділу поліції, про надходження 15.01.2023 року заяви від ОСОБА_4 про застосування заходів до матері ОСОБА_6 , яка разом з братом ОСОБА_7 не дає можливості користуватися майном;

- заява ОСОБА_4 до відділу поліції від 15.01.2023 року про прийняття заходів до ОСОБА_8 ;

- пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_7 ;

- протокол допиту потерпілого ОСОБА_4 , відповідно до якого потерпілий показав, що має конфліктні стосунки з матір`ю ОСОБА_6 і братом ОСОБА_7 . Він 09.03.2021 приїхав за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 і тривалий час не міг потрапити у квартиру, а після того, як потрапив, мати не пускала його в одну з кімнат. 10.03.2021 року він знов приїхав за місцем реєстрації, однак його не пускали, а після того, як він викликав працівників поліції, його брат відчинив двері. В квартирі брат наніс йому удар та висловлювався нецензурною лайкою. Крім того декілька разів у 2022 році його мати ОСОБА_6 відмовлялася впускати його до квартири за місцем реєстрації;

- протокол допиту свідка ОСОБА_7 , відповідно до якого між ним і його матір`ю ОСОБА_6 - з одного боку, та його братом ОСОБА_4 - з іншого боку існують конфліктні відносини щодо вирішення спору з приводу порядку користування квартирою. Свідок вважає, що перешкод у користуванні ОСОБА_4 не чиняться, він має ключі від вхідних дверей. Мати ОСОБА_6 не здійснює домашнього насильства відносно ОСОБА_4 , натомість, вона є особою похилого віку, має поганий стан здоров`я. Вважає, що саме ОСОБА_4 здійснює домашнє насильство відносно матері;

- інформація ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 29.06.2023 року про те, що ОСОБА_6 у 2022-2023 роках не притягувалася до адміністративної відповідальності.

30.06.2023 року слідчим ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000303 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Оскаржувана постанова ґрунтується на тому, що в ході досудового розслідування не здобуто доказів вчинення ОСОБА_6 діянь, які б утворювали склад зазначеного кримінального правопорушення. Слідчий зазначила, що зібраними доказами не надалося можливим встановити об`єктивних відомостей, підтвердження систематичності вчинення кримінального правопорушення, не встановлено фактів, які б підтверджували вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Зазначена постанова слідчого ґрунтується на доказах, що містяться у матеріалах кримінального провадження.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 07.12.2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII) під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Водночас у п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Як неодноразово зазначалось у рішеннях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 25.02.2021 року (справа № № 583/3295/19), статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Об`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення складають діяння, що виражаються в систематичному насильстві в формах фізичного, психологічного та економічного насильства.

Словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків.

Згідно з фактичними обставинами, встановленими досудовим розслідування у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_4 , між скаржником та його родичами - братом і матір`ю протягом кількох років існують конфліктні стосунки у зв`язку з користуванням квартирою, в якій скаржник зареєстрований.

Разом з тим, наявними у кримінальному провадженні доказами не було доведено, що особа похилого віку ОСОБА_6 , яка не має переваги у фізичному розвитку та у віці, систематично вчиняла відносно свого сина ОСОБА_4 дії фізичного, психічного або економічного насильства, що призвело до наслідків, визначених у ст. 126-1 КК України.

В ході досудового розслідування не було здобуто жодних доказів, про вчинення ОСОБА_6 діянь, що містять ознаки складу зазначеного кримінального правопорушення.

За вказаних обставин відсутні підстави для висновку про те, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам КПК України.

Доводи у скарзі ОСОБА_4 про те, що органом досудового розслідування не виконано необхідні слідчі дії, які він не конкретизує, не містять підстав вважати, що органом досудового розслідування порушено вимоги кримінального процесуального закону. Слідчий відповідно до вимог ст.ст. 91, 93 КПК України зібрав ті докази, які вважав за необхідне і можливе, надав цим доказам оцінку і за результатами прийняв обґрунтоване процесуальне рішення.

Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, слідчий виклав у постанові інформацію про здобуті ним докази і зробив висновок про те, що ці докази не встановлюють ті обставини, які підлягають доказування відповідно до ст. 91 КПК України.

Тобто, на підставі наявних у кримінальному провадженні доказів, слідчий зробив висновок, про відсутність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Інших обставин, які б підтверджувалися належними і допустимими доказами, досудовим розслідуванням встановлено не було. Потерпілим таких доказів також надано не було.

Не дивлячись на заходи, виконані органом досудового розслідування, та в результаті проведених слідчих дій такі докази здобуті не були.

Відповідно до положень ст. 92 КПК України, тягар доказування обставин, визначених ч. 1 ст. 91 КПК України, у тому числі винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, покладається на слідчого та прокурора. Ці особи здійснюють збирання доказів на підставі і в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 93 КПК України. Разом з тим, інші учасники провадження також не позбавлені права вчиняти або ініціювати процесуальні дії, які здатні забезпечити подання слідчому, прокурору, суду належних і допустимих доказів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим були виконані покладені на нього ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язки щодо доказування та вичерпані можливості для подальшого здобуття доказів.

Виходячи з положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 284 КПК України слідчий приймає рішення про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 цієї статті, якщо у цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялось про підозру.

Оскаржувана постанова відповідає зазначеним вимогам, а також вимогам ст. 110 КПК України.

За встановлених обставин скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 306, 307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :

Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР 24.02.2023 року за № 0000303 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, - залишити без задоволення.

Матеріали кримінального провадження № 0000303 від 24.02.2023 року у 1 томі повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1