Справа № 460/3719/13-к
Провадження №1-в/944/1/23
13.06.2023 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові подання заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 про заміну ОСОБА_4 несплаченої суми штрафу покаранням у виді позбавлення волі,
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2016 року головуючим суддею визначено ОСОБА_7 .
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2016 року головуючим суддею визначено ОСОБА_8 .
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 листопада 2017 року головуючим суддею визначено ОСОБА_9 .
Ухвалою судді ОСОБА_9 подання прокурора прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року відносно ОСОБА_4 застосовано привід у зв`язку з його неявкою на розгляд подання.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року відносно ОСОБА_4 застосовано повторно привід в судове засідання.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2018 року ОСОБА_4 оголошено в розшук.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 09 серпня 2018 року відновлено провадження у справі, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 було розшукано.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 січня 2019 року головуючим суддею визначено ОСОБА_10 .
Ухвалою судді від 14 березня 2019 року подання прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.
Ухвалами Яворівського районного суду Львівської області від 02 липня 2019 року, 22 листопада 2019 року та 17 грудня 2020 року відносно ОСОБА_4 були застосовані приводи.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 02 липня 2021 року ОСОБА_4 оголошено в розшук.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 жовтня 2021 року головуючим суддею визначено ОСОБА_1 .

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2022 року ОСОБА_4 оголошено в розшук.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2022 року ОСОБА_4 призначено захисника.

29 листопада 2022 року захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_11 подав клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 80 Кримінального кодексу України за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_4 вчинив злочин в один з днів 2012 року. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 Кримінального кодексу України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом п`яти років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин. Відповідно до ч. 1 ст. 203-2 Кримінального кодексу України зайняття гральним бізнесом карається штрафом від десяти тисяч до сорока тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно з вироком Яворівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 203-2 Кримінального кодексу України до покарання у виді штрафу в розмірі 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті становить 170000,00 грн. Тобто вчинений ОСОБА_4 злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості і за його вчинення передбачене покарання не більше п`яти років позбавлення волі, а з дня набрання вироком законної сили станом на момент розгляду даного подання закінчилися строки виконання цього вироку.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявлене подання підтримала з підстав, наведених у ньому, просила його задовольнити, а у задоволенні клопотання захисника відмовити.

Додатково зазначила, що строк виконання зазначеного вироку закінчився, однак вирок не виконано саме у зв`язку з діями засудженого ОСОБА_4 , який умисно не виконував вирок, зокрема, не вчинив жодних дій для сплати штрафу, навіть часткової. Також засуджений не надав жодних доказів, які б свідчили про наявність поважних причин невиконання ним вироку. Крім того, ОСОБА_4 ухилявся від розгляду даного подання, в зв`язку з чим до нього судом неодноразово застосовувались приводи та оголошувався розшук.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 щодо задоволення подання прокурора заперечив, просив задовольнити його клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, надав пояснення, аналогічні наведеним у клопотанні.

Додатково зазначив, що застосування до ОСОБА_4 приводів та оголошення його в розшук не свідчить про те, що він ухилявся від виконання вироку чи явки до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав письмове клопотання свого захисника про звільнення його від кримінальної відповідальності, подання прокурора заперечив.

Вказав, що вирок він не виконував з поважних причин, а саме в зв`язку з відсутністю коштів для сплати штрафу. Причинами цього є стан його здоров`я, постійна необхідність коштів на придбання ліків, а також неможливість працевлаштуватись на високооплачувану роботу, він має лише тимчасові підробітки.

Заслухавши думку прокурора, засудженого та його захисника, оцінивши доводи подання та клопотання захисника, перевіривши матеріали подання та матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Суд встановив, що вироком Яворівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 Кримінального кодексу України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 10000 (десяти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000 (сто сімдесят тисяч) гривень 00 копійок, з конфіскацією грального обладнання в дохід держави.

Вирок набрав законної сили 17 січня 2014 року.

17 січня 2014 року та 11 квітня 2014 року Яворівський районний суд Львівської області надсилав ОСОБА_4 листа щодо добровільного виконання вироку суду від 17 грудня 2013 року шляхом сплати штрафу в розмірі 170000,00 грн.

27 травня 2014 року Яворівський районний суд Львівської області звернув до примусового виконання виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 штрафу в дохід держави в розмірі 170000,00 грн, який скерував до Яворівського відділення Городоцької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

03 червня 2015 року Яворівському відділенню Городоцької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області було направлено нагадування щодо виконання стягнення з ОСОБА_4 в дохід держави 170000 грн по вироку Яворівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2017 року.

Згідно з відповіддю Яворівського відділення Городоцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 10 червня 2015 року № 2491/10/17-00 виконавчий лист від 27 травня 2014 року № 460/3719/13-к про стягнення з ОСОБА_4 штрафу в сумі 170000,00 грн повторно скеровано у ВДВС Личаківського району м. Львова 09 червня 2015 року.

26 січня 2016 року Яворівський районний суд Львівської області повторно скерував нагадування до Яворівського відділення Городоцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області щодо виконання вирок Яворівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року.

02 лютого 2016 року виконавчий лист Яворівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_4 штрафу в розмірі 170000,00 грн було повернуто до Яворівським відділенням Городоцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

12 лютого 2016 року заступника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 було повідомлено, що станом на 11 лютого 2016 року штраф в кримінальному провадженні 1-кп/460/189/15, справа № 460/3719/13, в добровільному порядку не сплачено. Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 штрафу повернуто без виконання.

В подальшому, 01 квітня 2016 року прокурор звернувся до Яворівського районного суду Львівської області з даним поданням про заміну ОСОБА_4 несплаченої суми штрафу покаранням у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 Кримінального кодексу України у разі несплати штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, призначеного як основне покарання, та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді позбавлення волі із розрахунку один день позбавлення волі за вісім неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у таких межах: 1) від одного до п`яти років позбавлення волі у випадку призначення штрафу за вчинення нетяжкого злочину; 2) від п`яти до десяти років позбавлення волі у випадку призначення штрафу за вчинення тяжкого злочину; 3) від десяти до дванадцяти років позбавлення волі у випадку призначення штрафу за вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ст. 80 Кримінального кодексу України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Давність не застосовується у разі засудження за катування, передбачене частиною третьою статті 127, злочини проти миру та безпеки людства, передбачені статтями 437-439 і частиною першою статті 442 цього Кодексу.

Вказана стаття кримінального закону передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа цього виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, що виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Наведені положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише в тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 Кримінального кодексу України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Однак ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання щодо вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід установлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція ч. 3 ст. 80 Кримінального кодексу України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини Кримінального кодексу України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини Кримінального кодексу України.

Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання під час застосування ч. 3 ст.80 Кримінального кодексу України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину.

Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

На переконання суду, що лише несплата засудженим в певний строк суми штрафу, призначеним йому обвинувальним вироком, сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування такого покарання.

Отже, оскільки ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст. 389 Кримінального кодексу України не притягувався, матеріали кримінального провадження не містять даних про його ухилення від відбування покарання (сплати штрафу), призначеного вироком суду від 174 грудня 2013 року, відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування ч. 3 ст. 80 Кримінального кодексу України.

Також після набрання зазначеним вироком законної сили і до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій ст. 80 Кримінального кодексу України, ОСОБА_4 не вчинив нового злочину, тому відсутні підстав для застосування частини 4 цієї статті щодо перебігу строку давності.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2022 року у справі № 754/17643/21.

Водночас, як встановлено з матеріалів кримінального провадження та описано вище, ОСОБА_4 був засуджений вироком Яворівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 Кримінального кодексу України, до покарання у виді штрафу в розмірі 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000,00 грн.

Тобто ОСОБА_4 було засуджено до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Зазначений вирок набрав законної сили 17 січня 2014 року.

Отже, 17 січня 2016 року закінчився строк давності виконання даного обвинувального вироку. Тобто цей строк закінчився до звернення прокурора із поданням про заміну ОСОБА_4 несплаченої суми штрафу покаранням у виді позбавлення волі.

При цьому, суд наголошує, що для застосування норм ст. 80 Кримінального кодексу України враховується не тяжкість кримінального правопорушення, за вчинення якого засуджено особу, а саме вид та міра призначеного покарання.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку, що у задоволенні подання прокурора про заміну засудженому ОСОБА_4 несплаченої суми штрафу покаранням у виді позбавлення волі слід відмовити.

Водночас, зважаючи на викладені вище обставини, норми законодавства та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що клопотання захисника засудженого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 про звільнення ОСОБА_4 від відбуття покарання у зв`язку із закінченням стоків давності виконання обвинувального вироку підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 80 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні подання прокурора про заміну засудженому ОСОБА_4 несплаченої суми штрафу в розмірі 10000 (десяти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000 (сто сімдесят тисяч) гривень 00 копійок, призначеної вироком Яворівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року у справі № 460/3719/13-к, покаранням у виді позбавлення волі.

Задовольнити клопотання захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку із закінченням стоків давності виконання обвинувального вироку.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді штрафу в розмірі 10000 (десяти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000 (сто сімдесят тисяч) гривень 00 копійок, призначеного вироком Яворівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року у справі № 460/3719/13-к, за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 203-2 Кримінального кодексу України на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області через Яворівський районний суд Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1