УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , та захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку дії обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України в рамках кримінального провадження № 0001077 від 01.02.2023 року відносно:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Одеси, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий.

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332, ч.2 ст. 369 -2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

В подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався відповідно до Указу Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та Закону України від 15.03.2022 № 2119-IX «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та Закону України від 21.04.2022 № 2212-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та Закону України від 22.05.2022 № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Востаннє Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено на 90 діб строк дії воєнного стану в Україні з 23 серпня 2022 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, 24.02.2022 Указом Президента України № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів, а також залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами. Строк проведення зазначеної мобілізації, неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України від 12.08.2022 № 574/2022 продовжено з 23 серпня 2022 року на 90 діб.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 22 даного Закону передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років.

Пунктом п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених Указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455, якою затверджено «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», визначено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Виключний перелік громадян України, які наділені правом перетинання державного кордону у період воєнного стану, передбачений Правилами перетинання державного кордону громадянами України» (далі Правила), які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

Згідно із п. 2-1 зазначених Правил, перетинання державного кордону мають право громадяни України, які здійснюють постійний догляд за особами з інвалідністю I чи II групи і супроводжують таких осіб для виїзду за межі України.

Крім того, відповідно до п. 2-6 Правил та ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», право на перетин державного кордону мають чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Після початку 24.02.2022 військової агресії російської федерації, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з корисливих мотивів виник прямий умисел на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України чоловіків, яким заборонено виїзд за межі країни під час воєнного стану.

Не зважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, всупереч обов`язку неухильного дотримання вказаних актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, вирішив підшукати осіб яким заборонено виїзд за межі країни під час воєнного стану, для організації незаконного їх переправлення через державний кордон України.

Відтак, на початку липня 2023 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись в приміщенні піцерії « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованої за адресою: м. Одеса. вул. Марсельська, 22, познайомився з ОСОБА_4 . В ході бесіди останній повідомив ОСОБА_8 про те, що він має можливість оформлення документів, які надають право безперешкодного перетину державного кордону України, повідомив, що за допомогою своїх знайомих з числа працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 зможе організувати виготовлення відповідних документів.

При цьому, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_8 про те, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 йому буде виготовлено висновок лікарської комісії про непридатність до військової служби, на підставі чого його буде виключеноз вйськового обліку, зазначивши, що для вирішення вказаного питання останній повинен надати йому від 7000 до 8500 доларів США.

Зрозумівши, що запропоновані умови офрмлення документів для перетину державного кордону є незаконними, ОСОБА_8 повідомив про відомі йому факти до правоохоронних органів, після чого за власною згодою був залучений до проведення слідчих (розшукових) дій та, діючи під контролем правоохоронних органів, погодився на запропоновані ОСОБА_4 умови.

Згодом, 30.07.2023, ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою організації незаконного перетину державного кордону України зателефонував ОСОБА_8 та повідомив, що для зняття його з військового обліку, йому необхідно буде зробити магнітно-резонансну томограму, яку разом із необхідними документами, а саме: копією картки платника податків (ідентифікаційний код), копією паспорту громадянина України та фотокартки формату 3х4 необхідно надати до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В подальшому, 01.08.2023 приблизно о 13:00, ОСОБА_8 , виконуючи усні вказівки ОСОБА_4 , прибув за адресою: м. Одеса, вул. Грецька кут Рішельєвської, з метою отримання інструкцій про порядок оформлення документів та способу перетину державного кордону України.

Прибувши до зазначеної адреси, ОСОБА_4 зустрівся із ОСОБА_8 , який з метою організації незаконного переправлення останнього через державний кордон України повідомив йому про варіант виготовлення документів, що надають право перетину державного кордону України, шляхом виготовлення завідомо неправдивого діагнозу магнітно-резонансної томографії, та зняття із військового обліку у зв`язку із непридатністю до військової служби. Для цього ОСОБА_8 , необхідно у найкоротший термін надати ОСОБА_4 : копію паспорту громадянина України, копію картки платника податків (ідентифікаційний код), та фотокартки формату 3х4, які в подальшому останній має передати посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_4 , при цьому запевнивши, що зняття з військового обліку відбудеться навіть у разі відсутності фізичних вад у ОСОБА_8 .

Таким чином, користуючись послугами посадових осіб військкомату, ОСОБА_4 забезпечить винесення неправдивого діагнозу, який забезпечить ОСОБА_8 зняття з військового обліку.

У свою чергу ОСОБА_8 , діючи під контролем правоохоронних органів, погодився на запропоновані йому умови оформлення вищенаведених документів, та на виконання вказівок ОСОБА_4 .

Відтак, 02.08.2023, приблизно о 08:45, знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 20, під час особистої зустрічі ОСОБА_8 передав ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 8 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 02.08.2023 становить 310 8333,1 гривень, як неправомірну вигоду за здійснення ними впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави посадову особу військкомату, а також документи на своє ім`я, а саме: паспорт громадянина України, картку платника податків (ідентифікаційний код), та фотокартки формату 3х4.

Після цього зазначені незаконні дії ОСОБА_4 були викриті працівниками правоохороних органів та його незаконна діяльність припинена.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_4 під час організації незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави працівником ІНФОРМАЦІЯ_4 , запевнивши, що в такому випадку останній зможе висновок лікарської комісії про непридатність до військової служби, на підставі чого його буде виключеноз вйськового обліку, яке гарантовано наддасть йому можливість виїхати за межі держави.

Так, на початку липня 2023 року, більш точний час та місце досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_4 , виник умисел на одержання від ОСОБА_8 неправомірної вигоди для себе за вплив на працівника ІНФОРМАЦІЯ_4 , який надасть йому тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, відповідно до якого ОСОБА_8 буде визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відтак, на початку липня 2023 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись в приміщенні піцерії « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , познайомився з ОСОБА_4 . В ході бесіди останній повідомив ОСОБА_8 про те, що він має можливість оформлення документів, які надають право безперешкодного перетину державного кордону України, повідомив, що за допомогою своїх знайомих з числа працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 зможе організувати виготовлення відповідних документів.

При цьому, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_8 про те, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 йому буде виготовлено висновок лікарської комісії про непридатність до військової служби, на підставі чого його буде виключеноз вйськового обліку, зазначивши, що для вирішення вказаного питання останній повинен повинен надати йому від 7000 до 8500 доларів США.

Зрозумівши, що запропоновані умови оформлення документів для перетину державного кордону є незаконними, ОСОБА_8 повідомив про відомі йому факти до правоохоронних органів, після чого за власною згодою був залучений до проведення слідчих (розшукових) дій та, діючи під контролем правоохоронних органів, погодився на запропоновані ОСОБА_4 умови.

Згодом, 30.07.2023, ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою організації незаконного перетину державного кордону України зателефонував ОСОБА_8 та повідомив, що для зняття його з військового обліку, йому необхідно буде зробити магнітно-резонансну томограму, яку разом із необхідними документами, а саме: копією картки платника податків (ідентифікаційний код), копією паспорту громадянина України та фотокартки формату 3х4 необхідно надати до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В подальшому, 01.08.2023 приблизно о 13:00, ОСОБА_8 , виконуючи усні вказівки ОСОБА_4 , прибув за адресою: м. Одеса, вул. Грецька кут Рішельєвської, з метою отримання інструкцій про порядок оформлення документів та способу перетину державного кордону України.

Прибувши до зазначеної адреси, ОСОБА_4 зустрівся із ОСОБА_8 , який з метою організації незаконного переправлення останнього через державний кордон України повідомив йому про варіант виготовлення документів, що надають право перетину державного кордону України, шляхом виготовлення завідомо неправдивого діагнозу магнітно-резонансної томографії, та зняття із військового обліку у зв`язку із непридатністю до військової служби. Для цього ОСОБА_8 , необхідно у найкоротший термін надати ОСОБА_4 : копію паспорту громадянина України, копію картки платника податків (ідентифікаційний код), та фотокартки формату 3х4, які в подальшому останній передасть посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_4 , при цьому запевнивши, що зняття з військового обліку відбудеться навіть у разі відсутності фізичних вад у ОСОБА_8 .

Таким чином, користуючись послугами посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 забезпечить винесення неправдивого діагнозу, який забезпечить ОСОБА_8 зняття з військового обліку.

У свою чергу ОСОБА_8 , діючи під контролем правоохоронних органів, погодився на запропоновані йому умови оформлення вищенаведених документів, та на виконання вказівок ОСОБА_4 .

Відтак, 02.08.2023, приблизно о 08:45, знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 20, під час особистої зустрічі ОСОБА_8 передав ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 8 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 02.08.2023 становить 310 8333,1 гривень, як неправомірну вигоду за здійснення ними впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави посадову особу військкомату, а також документи на своє ім`я, а саме: паспорт громадянина України, картку платника податків (ідентифікаційний код), та фотокартки формату 3х4.

Після цього зазначені незаконні дії ОСОБА_4 були викриті працівниками правоохороних органів та його незаконна діяльність припинена.

02.08.2024 о 08:54 год. ОСОБА_9 фактично затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

02.08.2023 ОСОБА_9 повідомлений про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав в повному обсязі та клопотання просив задовольнити.

Захисник підозрюваного заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що на на даний час у підозрюваного діє інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний зазначив, що з пред`явленою підозрою погоджується та просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, так як він хворіє та доглядає за хворою матір`ю.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання та додані в його обґрунтування матеріали, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 28.06.2023 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України за кваліфікуючими ознаками: прохання та одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення та невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище.

04.08.2023 слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді триманні під вартою в ДУ «ОСІ» строком до 27.09.2023 із визначенням застави як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України в сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214 720 гривень.

ОСОБА_4 звільнений 07.08.2023 з-під варти у зв`язку із внесенням застави в сумі 214 720 гривень та на ОСОБА_4 покладено обов`язки строком до 27.09.2023 включно, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: повідомляти слідчого, прокурора чи суд про змін свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні, які визначені слідчим; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, не покидати межі м. Одеси без дозволу слідчого та прокурора.

Слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси стосовно ОСОБА_4 15.08.2023 у кримінальному провадженні

№ 0000155 від 01.02.2023 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОСІ» строком до 27.09.2023 із визначенням застави.

Одеським апеляційним судом 31.08.2023 скасовано ухвалу слідчого судді від 15.08.2023 та обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. У зв`язку із цим ОСОБА_4 звільнений з-під варти.

Після того, зазначені матеріали досудових розслідувань об`єднані у одне провадження, строк досудового розслідування у якому спливає 02.10.2023.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 ч.3 ст. 369-2 КК України, слідчим суддею встановлено таке.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Слідчий суддя наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для застосування відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Підозра ОСОБА_9 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення є обґрунтованою, оскільки ґрунтується на доказах, здобутих під час досудового розслідування, зокрема:

заявою про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_8 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , в ході якого свідок зазначив про спілкування з особами, що здійснюють переправлення осіб через державний кордон України, за грошову винагороду в сумі 8500 тис. доларів США;

протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_8 від 02.08.2023, в ході якого свідок зазначив про подальші обставини, які слугували затриманню ОСОБА_4 ;

протоколом затримання ОСОБА_4 безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення;

протоколом огляду місця події від 02.08.2023 в ході якого вилучено грошові кошти;

постановою про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за ввчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 01.08.2023;

Протоколом про резульиати проведення аудіо-, відеоконтролю особи від 11.08.2023;

Протоколом про результиати проведення аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_4 від 11.08.2023;

Протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 03.08.2023;

Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 01.02.2023, в ході якого свідок зазначив як дізнався про можливість організації його незаконного переправлення через державний кордон України;

Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 29.03.2023, в ході якого свідок розповів про зустрічі з особою на ім`я ОСОБА_12 , на яких були обговорені деталі організації його незаконного переправлення через державний кордон України та вартість надання вказаних послуг;

Протоколом огляду предмету від 29.03.2023 мобільного телефону свідка ОСОБА_11 , яким зафіксовано листування з приводу організації незаконного переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України між свідком та ОСОБА_4 ;

Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 09.06.2023, в ході якого свідок розповів про чергову зустріч з особою на ім`я ОСОБА_12 , на якій останній запросив свідка до себе додому, де відбулась передача грошових коштів та копій документів свідка, які необхідні для організації його незаконного переправлення через державний кордон України та вартість надання вказаних послуг;

Протоколом огляду предмету від 09.06.2023 мобільного телефону свідка ОСОБА_11 , яким зафіксовано листування з приводу організації незаконного переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України між свідком та ОСОБА_4 ;

Протоколом огляду та вручення грошових коштів від 12.04.2023, відповідно до якого ОСОБА_11 були вручені грошові кошти у сумі 4,5 тис. доларів США, які виділені з кошторису спеціального призначення, для використання їх при передачі особі, причетній до вчинення зазначеного злочину за організацію незаконного перетину державного кордону останнім;

Протоколом про проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 06.04.2023 (аудіо-, відеоконтролю за особою), яким зафіксовано діалоги та зустрічі свідка ОСОБА_11 з ОСОБА_4 від 01.03.2023 під час обговорення деталей організації незаконного переправлення останнього через державний кордон України, а також роз`яснення останнім процедури підготовки відповідних документів;

Протоколом про проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 13.04.2023 (аудіо-, відеоконтролю за особою), яким зафіксовано діалоги та зустрічі свідка ОСОБА_11 з ОСОБА_4 від 12.04.2023 під час обговорення деталей організації незаконного переправлення останнього через державний кордон України, а також передача ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 4,5 тис. доларів США, які виділені з кошторису спеціального призначення;

Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 07.08.2023, в ході якого свідок розповів про спілкування з особою на ім`я ОСОБА_12 , вже після передачі грошових коштів з приводу підготовки документів для організації його незаконного переправлення через державний кордон України;

Протоколом огляду предмету від 07.08.2023 мобільного телефону свідка ОСОБА_11 , яким зафіксовано листування з приводу організації незаконного переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України між свідком та ОСОБА_4 , а також збережено відеозаписи, зроблені свідком в ході спілкування з ОСОБА_4 у мобільному месенджері «Signal»;

Протоколом огляду документу від 07.08.2023, яким оглянуто відеозаписи, зроблені свідком в ході спілкування з ОСОБА_4 у мобільному месенджері «Signal», на яких відображений запис голосових повідомлень ОСОБА_4 надісланих свідку, з приводу строків виготовлення документів для організації його незаконного переправлення через державний кордон України;

Слідчим суддею встановлено, що матеріали кримінального провадження, що долучені до клопотання вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На підставі зазначеного, слідчий суддя суд вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332, ч.2 ст. 369-2 КК України.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя приходить до висновку, що у ОСОБА_4 мають місце процесуальні ризики, передбачені п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначені ризики обґрунтовуються тим, що ОСОБА_4 може:

- згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, шляхом залишення території України, підозрюваний оскільки постійно контактує з особами які проживають у прикордонній смузі з Республікою Молдовою, займався незаконним переправленням осіб через державний кордон України та володіє знаннями і навичками незаконного перетинання кордону, так як усвідомлює, що санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років; Зазначений ризик підвищений тим, що наразі в Україні введений воєнний стан, а ОСОБА_4 з високою вирогідністю обізнаний щодо методики незаконного перетину кордону.

- згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідка, у даному кримінальному провадженні, шляхом залякування, оскільки у зв`язку з врученням підозрюваному копій матеріалів, останній володіє інформацією про місце проживання та іншими контактними даними вказаної особи. Крім того станом на теперішній час у кримінальному провадженні не встановлено та не допитано всіх свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а також вони не допитані в судовому засіданні. Таким чином, ОСОБА_4 , перебуваючи не під вартою, може здійснювати вплив на вказаних осіб з метою зміни їх показів чи відмову від них;

- згідно п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу, а також невиконання обов`язків шляхом неявки, у разі необхідності до слідчого, слідчого судді та суду;

- згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_4 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, оскільки останній офіційно ніде не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, а тому не виключаються спроби повторного вчинення вказаних корисливих кримінальних правопорушень останнім.

Посилання захисту на те, що встановлені ризики відсутні в рамках кримінального провадження не знайшли свого підтвердження.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 у судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків.

Встановлені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування і руху кримінального провадження. Слідчий суддя враховує суспільний інтерес у швидкому, повному і об`єктивному досудовому розслідуванні цього кримінального провадження, яке можливе за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 ч. 3 ст. 369-2 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, зокрема ризику можливого переховування підозрюваного, забезпечити належну процесуальну поведінку останнього можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010р., суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, вказана сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. П. 80. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Така ж позиція щодо помірності розміру грошової застави міститься і в рішенні по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, що загроза її втрати утримувало підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».

Враховуючи наведені вище обставини, вважаю клопотання таким, що підлягає задоволенню, оскільки під час його розгляду прокурором доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного вище злочину, наявність вищевказаних ризиків, що є підставою подальшого застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу, а також неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування інших менш суворих запобіжних заходів, що передбачені ст. 176 КПК України.

При обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу були встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. На даний час вказані ризики несуттєво зменшились, за такого, вважаю необхідним клопотання прокурора задовольнити та продовжити до 25 листопада 2023 року включно строк дії обов`язків, визначених ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.08.2023 року про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Доводи захисту щодо неможливості застосування запобіжного заходу до підозрюваного суд відхиляє через те, що продовження застосування процесуальних обов`язків можливе під час дії іншого запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194-196, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку дії обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України в рамках кримінального провадження № 0001077 від 01.02.2023 року відносно ОСОБА_4 задовольнити частково.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити строк дії визначених ухвалою слідчого судді про обрання запобіжного заходу від 04.08.2023 року обов`язків до 26 листопада 2023 року включно, а саме:

- не відлучатися за межі міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

У разі порушення підозрюваним вказаних обов`язків, а також його процесуальних обов`язків підозрюваного з явки за першою вимогою слідчого, прокурора чи суду, або не повідомлення ним про зміну місця свого проживання слідчому, прокурору чи суду, внесену заставу, ким би її не було внесено, буде звернуто у доход держави, та вирішено питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Одеського апеляційного суду може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1