Справа № 183/7728/23
№ 1-кп/183/1609/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 00000156 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця, резерву 2 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-18.10.2021 року Нікопольським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

10.09.2020 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від № 635 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 військовослужбовця за контрактом, зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номер обслуги гранатометного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.07.2022 року № 181 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_4 військовослужбовця за контрактом, призначено на посаду солдата резерву 2 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 , в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про несення військової служби у час воєнного стану.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом на особливий період старший солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте старший солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, в посаді солдата резерву 2 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 26.07.2022 року, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, з метою ухилитись від військової служби в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та був незаконно відсутній на військовій службі до 17.02.2023 року.

Таким чином, 26.07.2022 року військовослужбовець ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах воєнного стану та незаконно перебуває за її межами до 17.02.2023 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Вказав, що військову частину залишив через те, що після повернення із зони бойових дій мав незадовільний психологічний стан, а реабілітації не було. До військової частини він повернувся добровільно, але звідти його направили в ДБР. Бажає і надалі проходити військову службу. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_4 скоєно злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності; з`явлення із зізнанням.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, безпосередньо приймав участь в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України, є учасником бойових дій.

Однак, суд враховує, що ОСОБА_4 , за місцем служби характеризується негативно.

Крім того, будучи засудженим в 2021 році до громадських робіт, не відбувши повістю покарання призначене Вироком Нікопольського районного суду Дніпропетровської області, на шлях виправлення не став і знову вчинив кримінальне правопорушення, як є тяжким.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такі підстави у суду відсутні, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив злочин після постановлення вироку Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2021 року, остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити із застосуванням ст. 71 КК України.

Згідно повідомлення начальника відділу пробації, станом на 14.06.2023 року не відпрацьовано 26 годин громадських робіт.

А тому, на підставі ч. 1 ст. 71, 72 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2021 року.

Таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, суд вважає, що запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, слід залишити до набрання вироком законної сили, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні та продовженні застосування обвинуваченому цього виду запобіжного заходу.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2021 року, остаточно призначивши ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) днів позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 16 червня 2023 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_4 тримання під вартою в період з 16 червня 2023 року по 13 липня 2023 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 раніше обраний у вигляді тримання під вартою - залишити до набрання вироком законної сили.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1