ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1361/23 Справа № 203/1407/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_6

захисника (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_7

підозрюваного (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у м.Краматорську, ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, у рамках кримінального провадження №0000079 було задоволено та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, до 15 червня 2023 року включно, із визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53 680 гривень.

Рішення суду обгрунтовано тим, що надані до клопотання матеріали кримінального провадження в достатній мірі свідчать про факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, та обгрунтованість підозри у його вчиненні ОСОБА_8 , оцінка чому надавалась слідчим суддею та апеляційним судом при вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Також слідчий суддя взяв до уваги, що з огляду на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винним у вчиненні інкримінованого тяжкого кримінального правопорушення, стадію досудового розслідування, дані про особу підозрюваного, передбачені ч.1 ст.177 КПК України ризики, які враховувались при застосуванні до останнього запобіжного заходу, на теперішній час не зменшились та не втратили своєї актуальності. До того ж, слідчий суддя врахував, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань від свідків та дослідження їх судом.

Окрім вищенаведеного слідчим суддею було враховано, що закінчити досудове розслідування до спливу строку застосованого до підозрюваного запобіжного заходу не виявилось можливим з об`єктивних причин, у зв`язку з чим строк досудового розслідування у кримінальному провадженні чинною постановою прокурора від 10.05.2023 року було продовжено до трьох місяців, до 15.06.2023 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчогопро продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 в умовах гауптвахти залишити без задоволення.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що ним на офіційну адресу СУ ТУ ДБР у м. Краматорська, а також Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони було спрямовано заяву про перебування у відпустці з 29.04.2023 року до 11.05.2023 року та з вимогою не проводити жодних слідчих дій за участі ОСОБА_8 без його участі, але слідчим призначено його підзахисному іншого захисника та продовжено строки досудового розслідування, що, на думку апелянта, є порушенням права на захист.

Що стосується ризиків, визнаних судом доведеними, а саме передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, адвокат вважає їх такими, що жодним чином не підтверджуються наданими матеріалами.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 25.02.2023 року відкрито відмовився виконувати наказ, тим самим вчинив непокору. Тобто він усвідомлював невідворотність наслідків через відмову виконання наказу, він не був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, а самостійно пересувався у місці дислокації свого батальйону. ОСОБА_8 займав посаду головного сержанту комендантського взводу, був матеріально відповідальною особою та з 25.02.2023 року до 15.03.2023 року здавав посаду та передавав ввірене майно, тобто міг безперешкодно покинути місце дислокації та поїхати у невідомому напрямку, але він цього не зробив, а чекав справедливого та неупередженого розгляду справи.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки, а саме має постійне місце проживання, де проживає разом з мамою та дружиною, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно. 25.07.2022 року нагороджувався почесним нагрудним знаком Головнокомандувача Збройних Сил України «За взірцевість у військовій службі» І ст., а тому не можна погодитись з негативною службовою характеристикою з місця служби, яка явно суперечить наявним даним та особі підозрюваного ОСОБА_8 .

Також адвокат вказує на те, що на момент розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідством вже допитано свідків, крім того свідки у даному провадженні на теперішній час перебувають в зоні активним бойових дій та у ОСОБА_8 фактично відсутня можливість доступу до вказаних осіб. Крім того, із вказаними особами підозрюваний проходив службу з 25.02.2023 року до 15.03.2023 року, а саме до прибуття до прокурора для отримання повідомлення про підозру та клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тобто, він вже знав про вказаних свідків і маючи змогу здійснити на них тиск, не вчинив цього.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора про заперечення проти задоволення апеляції та залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, Третім слідчим відділом (з дислокацією у м.Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у м.Краматорську, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000079, відомості за яким внесено до ЄРДР 06.03.2023 року за ч.4 ст.402 КК України, за фактом відмови виконувати бойовий наказ командира військовослужбовцями в умовах воєнного стану.

15.03.2023 року про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення було повідомлено ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.03.2023 року до підозрюваного було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гаупвахти строком на 60 днів, до 15.05.2023 року включно, з визначенням застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 134200 грн. та в разі її внесення, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.04.2023 року, ухвалу від 17.03.2023 року було скасовано та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гаупвахти на строк до 15.05.2023 року включно, з визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53680 грн. та в разі її внесення, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Постановою прокурора від 10.05.2023 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні було продовжено до трьох місяців, до 15.06.2023 року включно.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2023 року клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у м.Краматорську, ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, у рамках кримінального провадження №0000079 було задоволено та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, до 15 червня 2023 року включно, із визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53 680 гривень.

Апеляційним переглядом встановлено, що під час судового розгляду слідчий суддя достатньою мірою з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, оскільки наведені стороною обвинувачення обставини дають достатні підстави для такого висновку, а доводи захисника та твердження підозрюваного щодо необґрунтованості підозри мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Також загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді стосовно того, що не зменшилися ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме передбачені п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На думку колегії суддів, слідчий суддя цілком обґрунтовано зазначив, що КПК України встановлено процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, а за таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань від свідків та дослідження їх судом.

Взяв до уваги слідчий суддя й тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винним у вчиненні інкримінованого тяжкого кримінального правопорушення, стадію досудового розслідування, дані про особу підозрюваного, який раніше судимий і підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в період встановленого вироком іспитового строку, а також неможливість з об`єктивних причин закінчити досудове розслідування до спливу строку застосованого до підозрюваного запобіжного заходу

Отже, колегія суддів з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_8 , у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, міцність соціальних зв`язків останнього, вік та стан його здоров`я, зокрема, відсутність відомостей щодо наявності захворювань, які виключали б тримання під вартою, доходить висновку про те, що позиція слідчого судді стосовно продовження ОСОБА_8 саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, є в даному випадку обґрунтованою та оцінює доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , даних про його особу, за відсутності підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою в межах строків досудового розслідування, а тому в даному випадку не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту за результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4