Справа № 638/8569/23
Провадження № 1-кс/638/1727/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001745 від 24.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

встановив:

До слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся прокурор з клопотанням, в якому просить накласти арешт на вилучений у ОСОБА_5 протоколом огляду від 26.07.2023 року в період часу з 16:00 по 16:16 год. мобільний телефон Iphone 13 pro max imei1: НОМЕР_1 , іmei2: НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що 24.07.2023 року до Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що 24.07.2023 надійшла заява до ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, від ОСОБА_6 про те, що 24.07.2023 о 16 год.40 хв. за адресою АДРЕСА_1 , невстановлені особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, у період дії воєнного стану, відкрито, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, заволоділи майном, а саме грошовими коштами в сумі 2850 грн., та сім картками, чим спричинили його підлеглим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , матеріальний збиток сума якого встановлюється. За даним фактом СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області розпочато кримінальне провадження № 0001745 від 24.07.2023 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Прокурор також зазначає, що 26.07.2023 року в ході досудового розслідування було встановлено свідка даного злочину ОСОБА_5 , який повідомив, що подія злочину фіксувалась на камеру мобільного телефону, а відеозйомку проводив знайомий на ім`я ОСОБА_10 та запис даного відео також мається в галереї мобільного телефону у ОСОБА_5 , котрий добровільно долучив вказаний відеозапис до матеріалів даного кримінального провадження та видав свій мобільний телефон Iphone 13 pro max imei1: НОМЕР_1 , іmei2: НОМЕР_2 . На час звернення з клопотанням є підстави вважати, що вилучений у свідка протоколом огляду від 26.07.2023 року в період часу з 16:00 по 16:16 год. вказаний мобільний телефон міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, необхідних для проведення ряду судових експертиз.

Зазначає, що зазначений телефон має значення для кримінального провадження , може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть відігравати роль речових доказів у кримінальному провадженні, з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно.

Прокурор в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила клопотання розглянути у її відсутність та задовольнити.

Представник власника майна в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. У разі задоволення просила встановити строк для проведення слідчим вилучення інформації з телефону терміном в один місяць, після чого повернути власнику майна мобільний телефон.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку власника майна, дослідивши надані докази, слідчий суддя дійшов наступного.

Встановлено, що Харківським РУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001745 від 24.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001745 вбачається, що 24.07.2023 року надійшла заява до ХРУП №3 ГУНП в Харківській області від ОСОБА_6 про те, що 24.07.2023 року о 16 год. 40 хв. за адресою: АДРЕСА_1 невстановлені особи, діючи за попередньою змовою групою осіб у період дії воєнного стану відкрито із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, заволоділи майном, а саме грошовими коштами в сумі 3500 гривень та сім картками, чим спричинили його підлеглим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальний збиток, сума якої встановлюється.

Надані докази свідчать про обґрунтованість вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 168, ч. 2, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (ч.1 ст.167 КПК України), а й іншим особам.

При цьому у відповідності до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За частиною 5 статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

26.07.2023 року в ході досудового розслідування було встановлено свідка даного злочину ОСОБА_5 , який повідомив, що подія злочину фіксувалась на камеру мобільного телефону, а відеозйомку проводив знайомий на ім`я ОСОБА_10 та запис даного відео також мається в галереї мобільного телефону у ОСОБА_5 , котрий добровільно долучив вказаний відеозапис до матеріалів даного кримінального провадження та видав свій мобільний телефон Iphone 13 pro max imei1: НОМЕР_1 , іmei2: НОМЕР_2 .

26.07.2023 року у період часу з 16 год. 00 хв. до 16 год. 16 хв. під час огляду вилучено мобільний телефон Iphone 13 pro max imei1: НОМЕР_1 , іmei2: НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 27.07.2023 року зазначений мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його прокурором, склад майна, на яке він просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, приймаючи до уваги, що не застосування арешту саме в такий спосіб, про який просить прокурор, може призвести до знищення, втрати або пошкодження майна, щодо якого ставиться питання про накладення на нього арешту, впевнившись, що прокурором надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на вилучений 26.07.2023 року в період часу з 16:00 по 16:16 год. мобільний телефон Iphone 13 pro max imei1: НОМЕР_1 , іmei2: НОМЕР_2 .

Після проведення слідчих та процесуальних дій мобільний телефон Iphone 13 pro max imei1: НОМЕР_1 , іmei2: НОМЕР_2 передати на відповідальне зберігання ОСОБА_5 з попередженням його про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України та покладенням обов`язків не здійснювати відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з цим майном.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1