ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року

м. Київ

справа № 727/6826/22

провадження № 51- 1771 км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 листопада 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 04 січня 2023 року та касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 04 січня 2023 року постановлені у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 листопада 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі статті 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених частиною 1 та пунктом 2 частини 3 статті 76 КК.

Вирішено питання витрат за проведення судових експертиз та речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_7 06 липня 2022 року близько 08 год 10 хв, керуючи технічно справним автомобілем марки «Рено» моделі «Логан», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Головна в напрямку вул. Чкалова у м. Чернівці зі швидкістю, що не перевищує максимально допустиму в межах населеного пункту та, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу навпроти будинку № 143 по вул. Головна, який позначений горизонтальною розміткою 1.14.1 «Зебра», не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях і, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху, а саме пішохода ОСОБА_6 , яка переходила проїзну частину дороги по вказаному пішохідному переходу справа наліво по напрямку руху його автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_6 , у результаті якого остання отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я

Дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_7 скоїв у результаті порушення ним та невиконання вимог пунктів 1.5, 2.3 (б, д), 18.1 Правил дорожнього руху.

За ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 04 січня 2023 року вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 листопада 2022 року змінено в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 засуджено за частиною 1 статті 286 КК та призначено йому покарання із застосуванням частини 1 статті 69 КК - у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі статті 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Покладено на нього обов`язки, передбачені частиною 1 та пунктом 2 частини 3 статті 76 КК.

В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзіпотерпіла просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 листопада 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 04 січня 2023 рокута призначити новий розгляд в суді першої інстанції. При цьому посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду їй не було роз`яснено право користуватися послугами адвоката, що позбавило її можливості на всіх стадіях кримінального провадження захищати свої права у належний спосіб.

Крім того, в порушення вимог частини 9 статті 135 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), вона не була завчасно повідомлена про проведення підготовчого судового засідання, що позбавило її можливості підготуватися до засідання та надати письмове клопотання про виклик свідків.

Стверджує, що судом першої інстанції їй не були роз`яснені положення частини 3 статті 349 КПК, що унеможливило їй оскаржити вирок в апеляційному порядку.

Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини кримінального провадження, не надав оцінки показанням обвинуваченого та запису відеореєстратору, які між собою різняться, не допитав свідків.

Не погоджується з визначеними апеляційним судом обставинами, що пом`якшують покарання. Також уважає неправильним застосуванням апеляційним судом положень статті 69 КК.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 04 січня 2023 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які убачає у незастосуванні до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Крім того, вважає необґрунтованим визнання апеляційним судом обставиною, що пом`якшує покарання - готовність відшкодування шкоди потерпілій.

Позиції учасників судового провадження

Потерпіла у судовому засіданні просила задовольнити її касаційну скаргу та касаційну скаргу прокурора з підстав, зазначених у них.

Прокурор просила частково задовольнити касаційні скарги прокурора та потерпілої, скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційним судом неправильно застосовані положення частини 2 статті 69 КК.

Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Під час касаційної перевірки встановлена необґрунтованість доводів потерпілої про неналежне роз`яснення їй під час досудового розслідування та судового розгляду прав та обов`язків, що, на її переконання, позбавило можливості на всіх стадіях кримінального провадження захищати свої права у належний спосіб.

Так, матеріали кримінального провадження містять пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, яка була вручена потерпілій під час досудового розслідування 23 липня 2022 року, про що свідчить її підпис (Т.1, а. п. 69).

Крім того, як убачається з відеозапису судового засідання від 18 серпня 2022 року під час проведення підготовчого засідання потерпілій була вручена пам`ятка про права та обов`язки потерпілої, з якою вона ознайомилась та повідомила суду про те, що права їй зрозумілі, роз`яснень не потребує.

Доводи потерпілої про порушення судом вимог частини 9 статті 135 КПК, відповідно до якої особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом, що позбавило її права підготуватися до засідання та надати письмове клопотання про виклик свідків, колегія суддів не вважає істотним, адже, як убачається із відеозапису судового засідання від 18 серпня 2022 року, під час підготовчого судового засідання потерпіла на запитання суду, чи є у неї якісь клопотання про виклик осіб у судове засідання або долучення документів, відповіла, що такі клопотання у неї відсутні.

У судовому засіданні 25 жовтня 2022 року потерпіла заявила клопотання про виклик свідків, проте суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, вмотивовано відмовив у задоволенні цього клопотання.

Колегія суддів уважає безпідставними доводи касаційної скарги потерпілої про те, що суд першої інстанції не роз`яснив їй положення частини 3 статті 349 КПК .

Так, в матеріалах кримінального провадження міститься заява потерпілої від 13 вересня 2022 року про розгляд кримінального провадження без її участі (т. 1, а. п. 40).

12 жовтня 2022 року відбулося засідання, під час якого була оголошена вищезазначена заява потерпілої та у порядку статті 325 КПК ухвалено проводити розгляд без її участі.

На цьому ж засідання був встановлений порядок дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого та дослідження даних, які його характеризують, та роз`яснено наслідки розгляду справи в порядку частини 3 статті 349 КПК.

В судовому засіданні 25 жовтня 2022 року потерпіла була присутня, та як убачається з журналу судового засідання від вказаної дати (т. 1, а. п. 56, 57), судом були роз`яснені правові наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК.

Вирок суду першої інстанції потерпіла в апеляційному порядку не оскаржувала, натомість, під час апеляційного розгляду повідомила, що вважає його законним та обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами касаційних скарг потерпілої та прокурора про безпідставність висновку апеляційного суду про визнання обставиною, яка пом`якшує покарання, готовність обвинуваченого відшкодувати шкоду потерпілій.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 66 КК обставиною, яка пом`якшує покарання є добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, а не готовність відшкодування завданої шкоди, як про те зазначив суд апеляційної інстанції.

Апеляційний суд, змінюючи вирок суду першої інстанції у врахувавши щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, готовність відшкодувати шкоду потерпілій та не встановивши обставин, які обтяжують покарання, дійшов висновку про можливість не застосовувати до ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, пославшись при цьому на частину 1 статті 69 КК.

З таким висновком суду апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини 2 статті 69 КК, на підставах, передбачених у частині 1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, з вищевикладеного убачається, що частина 1 статті 69 КК може бути застосована лише при призначенні особі основного виду покарання, а частина 2 надає суду можливість не призначати особі додаткове покарання, яке є обов`язковим, за винятком вищевикладеного випадку.

У такій редакції частина 2 статті 69 КК діє з дня набрання сили Закону України № 4025- VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності»від 15 листопада 2011 року по теперішній час і була чинною на момент вчинення кримінального правопорушення.

Отже, ця норма не надає суду дискреційних повноважень щодо незастосування обов`язкового додаткового покарання у випадках призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Зазначена позиція також міститься в постанові Верховного Суду у справі

№ 185/1030/22 (провадження № 51-3134км22).

ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за частиною 1 статті 286 КК, санкція якої передбачає одне з основних покарань у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що виключає можливість застосування частини 2 статті 69 КК при вирішенні питання щодо призначення засудженому додаткового покарання, яке є обов`язковим.

З огляду на викладене, висновок апеляційного суду про можливість не призначати ОСОБА_7 обов'язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до частини 1 статті 438 КПК є підставою для скасування судового рішення судом касаційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, касаційна скарга потерпілої - частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції слід врахувати наведене та постановити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 04 січня 2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3