Справа № 452/2866/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/820/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

з участю: прокурора ОСОБА_10 ,

встановила:

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 та ч.4 ст.186 КК України і призначено йому покарання: за ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі на строк 5 років; за ч.4 ст.186 КК України позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання ОСОБА_7 позбавлення волі на строк 7 років.

Цим же вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки та на підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, і призначено їй покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2022р. про обвинувачення ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України ухвалено виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати із 28.09.2022 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_7 залишено тримання під вартою з можливістю внесення застави; стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 домашній арешт за місцем проживання, із умовами та заборонами у визначений ухвалою суду від 27.04.2023р. спосіб щодо кожного з обвинувачених.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 03.09.2022р. о 14.50год неподалік житлового будинку АДРЕСА_1 за попередньою змовою разом із ОСОБА_8 , маючи спільний умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, заздалегідь домовились про свої дії, а саме ОСОБА_7 стояв і спостерігав за відсутністю сторонніх осіб, а ОСОБА_8 шляхом вільного доступу та, зрізавши канцелярським ножем кріплення, таємно викрала скриньку для добровільних пожертв, що була встановлена керівником ГО «Самбірський автомайдан» ОСОБА_11 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 3584грн.

Окрім цього ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, 07.09.2022р. о 16.15год поблизу житлового будинку №75 по вул. Коперніка в м. Самбір Львівської області, побачивши невідомого їм ОСОБА_12 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, маючи спільний умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, умисно, в умовах воєнного стану, заздалегідь розділивши свою участь, а саме ОСОБА_7 запропонував потерпілому провести його додому, на що той погодився та супроводжуючи його взяв за праву руку з метою уникнення спротиву, а ОСОБА_9 у цей момент відкрито викрала із правої задньої кишені ОСОБА_12 гаманець, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 350грн, 190 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 6948,03грн, дві банківські карти «Приватбанк» і «Укргазбанк» та втекла. У свою чергу ОСОБА_7 з метою позбавити можливості потерпілим покликати на допомогу наніс йому удар рукою по голові, в результаті чого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю, отримавши при цьому легке тілесне ушкодження.

На цей вирок суду апеляційну скаргу подав захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ..

В апеляційній скарзі захисник просить змінити оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 , пом`якшити покарання із застосуванням ст. 69 КК України та у відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням на обвинуваченого обов`язків відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається, що призначене ОСОБА_7 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні злочинів, викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочинів, що вірно вказано в вироку як обставини, що пом`якшують його покарання.

Стверджує, що висновок місцевого суду про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України, та звільнення обвинуваченого від остаточного покарання є недостатньо аргументованим. Звертає увагу, що суд хоча й покликався у вироку на думку потерпілого, який просив суворо не карати ОСОБА_7 , однак не зрозуміло як це було враховано судом. При цьому, факт відшкодування збитків потерпілому не зазначений судом як обставина, що пом`якшує покарання, а значить не врахований при винесенні вироку.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 дійсно жалкує про вчинене, негативно оцінює свої злочинні дії та їх наслідки, готовий понести покарання призначене судом

Наголошує, що місцевий суд не взяв до уваги, що ОСОБА_7 раніше не судимий, під наркологічним наглядом та на обліку в лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, з останнього місця роботи та проживання - Лаврійського Монастиря Святого Онуфрія - характеризується виключно позитивно та Ігумен монастиря зазначав, що ОСОБА_7 вдосконалював себе як моральна особистість, а тому також просив останнього суворо не карати .

Захисник вважає, що зазначені обставини у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, і за відсутності обтяжуючих обставин, є підстави для застосування ст. 69 КК України та призначення основного покарання обвинуваченому нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції.

Також покликається, що з урахуванням особи обвинуваченого, встановлених вище характеризуючих його відомостей, обставини справи, відсутність претензій з боку потерпілого ОСОБА_13 , який, зокрема, просив суворо не карати обвинуваченого, відсутні перешкоди для висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та доцільність застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, визначених ч.1 ст. 76 КК України.

Вказаний вирок суду щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в апеляційному порядку не оскаржується.

На апеляційний розгляд захисник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлений про дату. час та місце розгляду справи, не прибув та по електронній пошті подав клопотання від 18.09.2023 року про відкладення розгляду справ з причин того, що він перебуває у відпустці, проте до клопотання не додав жодних документів, які би підтверджували факт перебування його у відпустці. За таких обставин його неявка визнається судом неповажною, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, від обвинуваченого ОСОБА_7 , який утримується під вартою, не надходило клопотання про виклик його у судове засідання (ч.4 ст.402 КПК України), а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу також і за відсутності обвинуваченого.

При апеляційному розгляді прокурор заперечив апеляційні вимоги сторони захисту з огляду на безпідставність таких та просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як зазначено вище вирок суду щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в апеляційному порядку не оскаржується, а тому апеляційним судом у цій частині не переглядається.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 та ч.4 ст.186 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому судом апеляційної інстанції вирок суду у цій частині також не переглядається.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Відповідно до санкції ч.4 ст.185 КК України за вчинення даного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до санкції ч.4 ст.186 КК України за вчинення даного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які класифіковано як тяжкі, конкретні обставини та наслідки їх вчинення, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинів, дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, його характеристику, сімейне становище, те, що він не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах, думку потерпілого ОСОБА_12 , наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Щодо апеляційних доводів про позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_7 за місцевим проживання, то такі не підтвердились, оскільки характеристика за місцем проживання обвинуваченого фактично є формальною, оскільки у такій вказано лише про відсутність скарг на ОСОБА_7 , що і було враховано місцевим судом (т.2 а.с. 84).

З приводу характеристики особи ОСОБА_7 з Лаврійського Монастиря Святого Онуфрія, на дані якої покликається захисник, то з такої вбачається, що обвинувачений дійсно позитивно характеризувався за час перебування у цьому монастирі, а саме з 2021 року по серпень 2022 року (т. 2 а.с. 92).

Водночас, колегія суддів враховує, що вже на початку вересня 2022 року обвинувачений ОСОБА_7 вчинив два тяжких злочини, що ставить під сумнів його вдосконалення, як моральної особистості, про що зазначено у характеристиці із монастиря.

Судом першої інстанції правильно враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що підтверджується наявною у матеріалах справи вимогою (т.2 а.с. 78-79). Раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, а відтак і мав можливість стати на шлях виправлення.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 є працездатною особою молодого віку, однак не працює, а вчиняє умисні корисливі злочини.

Щодо позиції потерпілого ОСОБА_12 про відсутність претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 та призначення йому покарання, то така, згідно матеріалів справи врахована судом, однак, з огляду на дискреційні повноваження суду у питанні призначення винній особі покарання, рішення про призначення покарання, а також про звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням приймається судом з урахуванням усіх передбачених законом підстав та встановлених судом обставин.

З приводу апеляційних доводів захисника про те, що судом не було враховано, як обставину, яка пом`якшує покарання, відшкодування заподіяної потерпілому ОСОБА_12 шкоди, колегією суддів встановлено, що суд у цілому врахував позицію потерпілого з приводу відсутності у нього будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 .

Факт відшкодування ОСОБА_7 заподіяної шкоди потерпілому ОСОБА_12 підтверджується заявою потерпілого від 27.04.2023р. (т.1 а.с.226, 227). Разом з тим, варто зауважити, що злочин щодо потерпілого ОСОБА_12 було вчинено 07.09.2022р. і впродовж досудового розслідування заподіяна шкода потерпілому відшкодована не була. У своїх первинних заявах від 23.11.2022р. та від 11.01.2023р. потерпілий вказував лише про відшкодування йому шкоди обвинуваченою ОСОБА_14 (т.1 а.с. 61, 111).

Водночас, у даному випадку, навіть врахування як обставини, яка пом`якшує покарання, - відшкодування ОСОБА_7 заподіяної шкоди потерпілому ОСОБА_12 , не свідчить про те, що призначене обвинуваченому покарання, зокрема за ч. 4 ст. 186 КК України, є суворим, адже місцевий суд призначив ОСОБА_7 мінімальні покарання, згідно санкцій інкримінованих йому статей, а остаточне покарання визначив у найбільш сприятливий спосіб, а саме шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим.

Колегія суддів не погоджується із доводами захисника про наявність підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки аналіз положень ст.69 КК України вказує на те, що для застосування цієї норми закону є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Встановлені судом обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням характеру скоєного, знизити ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Ураховуючи наведене вище у сукупності, колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні обставин, які б задовольняли ці критерії.

З огляду на встановлене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст.185, ч. 4 ст.186 КК України та остаточне покарання із застосуванням ст. 70 КК України у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суду з урахуванням обставин цього кримінального провадження відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

При апеляційному розгляді не встановлено підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, зокрема за ч.4 ст.186 КК України, а відтак відсутні і правові підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

За наслідками апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання є надто суворим, а тому апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, оскільки не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, зокрема у частині призначеного обвинуваченому покарання.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи порушень вимог кримінального процесуального закону, що мало б наслідком скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: