18.09.2023
Справа № 642/1221/23
Провадження № 1-кс/642/720/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джамбул Республіка Казахстан, громадянина України, з повною вищою освітою, який на момент вчинення злочину працював на посаді інспектора СРПП ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова звернувся слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000231 від 13.02.2023.

Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000231 від 13.02.2023 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з наказом Головного Управління Національної поліції в Харківській області від 05.02.2021 № 73 о/с капітана поліції ОСОБА_4 переміщено на посаду інспектора СРПП ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

Вступаючи до лав Національної поліції України, 07.11.2015, ОСОБА_4 присягнув вірно служити Українському народу, дотримуватися норм Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь Держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

У період збройного конфлікту, 02.03.2022, збройними силами країни агресора рф окуповано м. Балаклія Ізюмського району Харківської області.

У період часу з 09.03.2022 більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи на території міста Балаклія Харківської області, будучи працівником правоохоронного органу України, протиправно, умисно, за власним бажанням, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, без отримання будь-яких вказівок від керівництва Національної поліції України, з метою надання допомоги ворожій державі рф та заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній, економічній та інформаційній безпеці України, в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, вступив у контакт з невстановленими в ході досудового розслідування представниками збройних формувань рф.

В подальшому, у невстановленому місці, у невстановлені дату та час, ОСОБА_4 отримав від вказаних осіб пропозицію про співпрацю з представниками рф, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади рф та недопущення контролю України над територією міста Балаклія Ізюмського району Харківської області, тобто переходу на бік ворога, що виражалося у наданні представникам збройних формувань рф інформації де перебувають та мешкають співробітники Національної поліції України, зберігають особисту, службову зброю, з метою її вилучення та доставлення для користування представникам рф.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 добровільно погодився активно співпрацювати з представниками окупаційної держави рф та почав патрулювати окуповану частину м. Балаклія Харківської області, чим здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану, приблизно у квітні 2022 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у м. Балаклія Харківської області, ОСОБА_4 прийняв пропозицію від невстановлених в ході досудового розслідування представників збройних формувань рф та окупаційної адміністрації території міста Балаклія Харківської області та погодився працювати у незаконно створеному органі «Балаклейский отдел полиции Изюмского района», який також називали «народная милиция».

Крім цього, 01.05.2022, приблизно о 14 год 00 хв., троє невстановлених у ході досудового розслідування озброєних чоловіка, які представились працівниками так званої «народной милиции», примусово, безпосередньо із місця мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 доставили останнього за вказівкою ОСОБА_4 до його кабінету за місцем знаходження окупаційного відділу так званої «народной милиции» за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, площа Ростовцева, 1.

ОСОБА_4 , намагаючись отримати від ОСОБА_5 відомості про зберігання, придбання, збут наркотичних засобів у м. Балаклія, з метою підвищення ефективності діяльності незаконного органу «народна міліція» та зміцнення окупаційної влади рф на території м. Балаклія Ізюмського району Харківської області, віддав наказ невстановленим у ході досудового розслідування особам надіти кайданки на руки ОСОБА_5 . Після того, як наказ ОСОБА_4 було виконано, останній почав застосовувати металевий пристрій, дія якого наносила ОСОБА_5 удари електричним струмом, які не заподіювали сильного фізичного болю чи морального страждання. Не отримавши від ОСОБА_5 необхідної інформації, ОСОБА_4 звільнив останнього.

Також, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради та всіляко допомагаючи окупаційній владі рф з метою недопущення контролю України над територією міста Балаклія Харківської області, ОСОБА_4 на початку травня 2022 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, зателефонував через месенджер «WhatsApp» на мобільний телефон ОСОБА_6 , з яким працював у ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, та здійснив до останнього заклик перейти на бік ворога, співпрацювати з представниками окупаційної держави рф та погодитись працювати у т.з. «народной милиции г. Балаклея», на що останній відмовився у категоричній формі.

Крім цього, ОСОБА_4 , з метою забезпечення зміцнення окупаційної влади рф на вказаній території та безпечного перебування військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань рф, представників окупаційної влади рф на окупованій території міста Балаклія Харківської області, здійснюючи т.з. функції поліцейського у незаконно створеному органі «Балаклейский отдел полиции Изюмского района», разом із представниками рф, забезпечував патрулювання ринку у м. Балаклія, супровід та охорону співробітниці ринку під час вимагання та передачі грошей від продавців за торгівельні місця, що забезпечує функціонування та матеріальну підтримку окупаційної влади рф.

Також, отримавши від представників окупаційної адміністрації рф достатній рівень довіри, 07.06.2022 ОСОБА_4 звернувся із письмовою заявою до «начальника Балаклейского отдела полиции Изюмского района ОСОБА_7 », в якій просив призначити його на посаду «командира отдела патрульно-постовой службы Балаклейского отдела полиции Изюмского района». В подальшому, на підставі заяви, ОСОБА_4 був призначений на вищевказану посаду у незаконно створеному органі окупаційної адміністрації.

Також, зміцнивши свої зв`язки із представниками окупаційної адміністрації рф, в період часу з червня по вересень 2022 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 був призначений на посаду начальника у незаконно створеному органі «Балаклейский отдел полиции Изюмского района».

Тобто, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу України, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, якими передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, суверенітету, незалежності й територіальної цілісності України, та зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не дотримуючись присяги вірно служити Українському народу, забезпечив становлення і зміцнення окупаційної влади рф, з метою недопущення здійснення контролю українською владою на території м. Балаклія Ізюмського району Харківської області, здійснивши тим самим перехід на бік ворога в період збройного конфлікту з рф, в умовах воєнного стану, тобто умисно вчинив діяння на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану.

31.01.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України підтверджується: - заявою ОСОБА_4 про працевлаштування до незаконного органу окупаційної адміністрації «Балаклійського відділу поліції Ізюмського району»; - протоколами допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; - розсекреченими протоколами негласних слідчих (розшукових) дій; - протоколом пред`явлення для впізнання за участю свідка ОСОБА_5 ; - іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні, у своїй сукупності.

Дослідивши матеріали кримінального провадження встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкий умисний злочин проти основ національної безпеки України, за який передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Необхідність обрання стосовно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Метою обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є: забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: - переховуватись від органів досудового розслідування та суду; - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; - незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може здійснити вищезазначені дії.:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі обвинуваченого настільки, що його неможливо відвернути не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконний вплив на свідків та перешкоджання розгляду судом справи іншим чином унеможливлює обрання йому іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою.

Враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 , на виклики слідчого не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких підтверджень наявності поважних причин не прибуття на виклик до органу досудового розслідування не надав; тривалий час перебував на окупованій ЗС РФ території Харківської області, яку добровільно, з іншими працівниками Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, не залишив, є всі підстави вважати, що він і надалі намагатиметься переховуватися від органу досудового розслідування. Також, тривалий час ОСОБА_4 був працівником Національної поліції, він володіє тактикою і методами правоохоронної діяльності, методикою проведення негласних оперативно-розшукових заходів і може використати свої знання та досвід на шкоду органу досудового розслідування.

При цьому, постановою слідчого від 16.02.2023, підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у розшук.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Тому, у даному випадку інший, більш м`який запобіжний захід не тільки унеможливить забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а навпаки є підґрунтям для подальшого переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду.

Для запобігання переховуванню підозрюваного від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, з метою недопущення його ухилення від кримінальної відповідальності, об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, зокрема, у тому, що він перейшов на бік ворога ЗС РФ в умовах воєнного стану. Зазначене обумовлює те, що підозрюваний, імовірно, може вживати заходів (як на окупованій, так і підконтрольній Україні території) з тим, щоб знищити службові документи, мобільні телефони громадян, як на підконтрольній Україні території, так і тимчасово окупованій території, намагаються повідомляти інформацію про рух ворожої техніки та особового складу тощо. Зазначене обумовлює необхідність обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

-незаконно впливати на свідків, підозрюваному ОСОБА_4 достовірно відомі місця проживання співробітників правоохоронних органів, ветеранів АТО/ООС, які він повідомляє представникам окупаційних військ. З огляду на це, під ґрунтом несення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, не може виключати об`єктивного ризику здійснення ОСОБА_4 тиску та впливу на свідків, з метою схилення їх до надання неправдивих показань, у тому числі висуненням погроз спричинення шкоди здоров`ю або позбавленням життя. Зазначений ризик підвищується з тих підстав, що значна частина свідків, які можуть дати викривальні показання, проживала на окупованій території, а ОСОБА_4 , у свою чергу, співпрацює з окупаційними військами, озброєний, і в силу тривалого часу заняття посади у Національній поліції, володіє навичками застосовування вогнепальної зброї та рукопашного бою;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підозрюваному ОСОБА_4 достовірно відомі способи і методи проведення оперативно-розшукової діяльності і досудового розслідування. Не можна виключати існування об`єктивного ризику того, що підозрюваний може використати свої знання і навички не для здійснення свого захисту у встановленому законом порядку, а з метою штучного створення доказів своєї невинуватості, у тому числі виготовлення документів, які спростовуватимуть підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, впливу на сторонніх осіб з метою їхнього подальшого допиту з тим, щоб вони надали недостовірні показання, тощо;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється. На сьогоднішній день, ОСОБА_4 співпрацює з ЗС РФ і може перебувати як окупованій території України, так і території держави-агресора. Він озброєний і виконує завдання та доручення, що отримує від представників окупаційних військ. Існує цілком обґрунтоване припущення, що в ході співпраці з ворогом, підозрюваний може вчиняти кримінальні правопорушення проти населення, зокрема, патріотично налаштованих громадян, у тому числі вчиняти злочини проти їх життя і здоров`я, власності тощо.

У відповідності до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобіжним заходом є, зокрема, тримання під вартою.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років

Також, в абзаці 8 частини 4 ст. 183 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

З урахуванням викладеного, вбачається необхідним обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним його обов`язків та не сприятиме запобіганню протиправних дій, які може вчинити ОСОБА_4 .

В судове засідання прокурор не з`явився, клопотання не підтримав, про дату та час розгляду клопотання сповіщався належним чином, причини неявки суду невідомі.

Підозрюваний в судове засідання також не з`явився, на виконання ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 15 березня 2023 року, якою було надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, доставлений не був.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, дослідивши надані матеріали, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого, або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Згідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених ч. 6 цієї статті. При цьому, ст. 193 ч. 6 КПК України передбачає що слідчий суддя, суд може розглядати клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише в разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений в міжнародний розшук, однак будь-які відомості про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук у клопотанні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, та з метою недопущень порушень ст. 5, 6 «Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає, оскільки внесене без передбачених діючим законодавством обґрунтувань та не може бути розглянуто за відсутності особи, щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до вимог ст. 193 КПК України, відсутності прокурора, який би підтримав доводи клопотання та надав пояснення в обґрунтування заявлених вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193-194, 196, 369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000231 від 13.02.2023 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1