Справа № 756/5480/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3202/2023 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

законного представника - ОСОБА_9 ,

представника центру соціально-психологічної реабілітації № 1 - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2023 року, якою залишено без задоволення клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

До Оболонського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку щодо неповнолітнього ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду першої інстанції залишено без задоволення клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної допомоги в примусовому порядку.

Мотивуючи таке рішення, суддя зазначив, що з урахуванням досліджених судом доказів, ОСОБА_8 у період діяння, у скоєнні якого він підозрюється знаходився у стані обмеженої осудності, та, згідно приписів ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності, відтак, кримінальне провадження слід направляти до суду з обвинувальним актом, а не з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру.

Не погоджуючись з ухвалою суду прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Мотивуючи свої вимоги, зазначає, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, за результатами розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, прийнято рішення, яке не передбачено ч. 2 ст. 512 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку підозрюваного, його захисника та законного представника, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно п.3 постанови пленуму ВСУ від 03.06.2005 N 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК) належить виключно до компетенції суду.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, а саме згідно висновку проведеної по справі стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи № 501 від 13.07.2022, ОСОБА_8 у період діяння, у скоєнні якого він підозрюється виявляв ознаки «Легкої розумової відсталості зі значними поведінковими порушеннями» (згідно МКХ-10 шифр F70.1). За своїм психічним станом у вищезазначений час неповнолітній ОСОБА_8 не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час неповнолітній ОСОБА_8 виявляє ознаки «Легкої розумової відсталості зі значними поведінковими порушеннями» (згідно МКХ-10 шифр F70.1). За своїм психічним станом на теперішній час неповнолітній ОСОБА_8 не здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, ознак хронічного алкоголізму та наркоманії не виявляє.

Частиною 2 ст. 19 КК України встановлено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно з положеннями ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

З результатів системного тлумачення статей 19 та 20 КК, законодавець розрізняє неосудність і обмежену осудність, а встановлення тієї чи іншої обставини тягне за собою різні правові наслідки. При цьому неосудність та обмежена осудність є юридичними поняттями, а тому висновок про можливість застосування до особи положень ст. 19 або ст. 20 КК у конкретному провадженні робить суд, спираючись на результати судово-психіатричної експертизи.

Згідно вище вказаного висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 є обмежено осудною особою.

Всупереч вимог ст.20 КК України статей 291, 292, 504 КПК України прокурор направив до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру замість складання та скерування обвинувального акта,який направляється до суду на загальних підставах та повинен містити дані про психічне захворювання цієї особи з посиланням на відповідний висновок психіатричної експертизи, за результатами розгляду якого можливе ухвалення вироку та призначення покарання з урахуванням стану обмеженої осудності особи.

З урахування зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, з чим погоджується апеляційний суд.

При цьому, посилання прокурора на те, що суд прийняв рішення, яке не передбачене положення ч. 2 ст. 512 КПК України, колегія суддів вважає неспроможними.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 512 КПК України, судовий розгляд завершується постановлениям ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

На думку колегії суддів, рішення суду про залишення без задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, фактично вказує на відмову в застосування примусових заходів медичного характеру, а тому доводи прокурора необхідність скасування ухвали суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, не заслуговують на увагу.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. ст. ст.376, 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2023 року, якою залишено без задоволення клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 - без змін.

Головуючий:

Судді: