Ружинський районний суд Житомирської області
Справа № 291/406/23
Ружинський районний суд Житомирської області
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
21 вересня 2023 року
Ружинський районний суд Житомирської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ружин, Житомирської області, громадянина України, не одруженого, працюючого слюсарем ремонтником ПП «Автомагістраль», з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,-
ОСОБА_6 10 лютого 2023 року близько 07 години 00 хвилин, в порушення вимог пунктів 2.1 а) та 2.9. а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить БО «Родина Турбота», у якому на передньому пасажирському сидінні перевозив ОСОБА_5 .
Керуючи у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом та рухаючись ним по автодорозі «Кременець - Біла Церква - Ржигців - Канів - Софіївка» в напрямку м. Сквира Київської області на 332 км. + 200 м. вказаної автодороги, водій ОСОБА_6 під час руху поза межами населеного пункту, де дозволяється рух із швидкістю не більше 90 км/год., на заокругленій горизонтальній асфальтованій ділянці автодороги, в задовільних умовах дорожнього руху, у порушення вимог пункту 2.3 б) вказаних вище Правил, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, у порушення вимог пункту 12.1 цих же Правил, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в порушення вимог пунктів 12.6 ґ) та 12.9 б) зазначених вище Правил, перевищив максимальну швидкість, яка дозволена на вказаній ділянці автодороги, та, не впоравшись з керуванням допустив його безпричинний виїзд на праве узбіччя по ходу його руху.
Внаслідок виїзду за межі проїзної частини автомобіль під керуванням ОСОБА_6 бічним заносом праворуч продовжив свій рух та перетнув проїзну частину виїхавши до узбіччя, що знаходиться зліва по ходу руху, де правою боковою частиною керованого ним автомобіля зіткнувся із металевим колесо відбійником.
Внаслідок зіткнення із металевим колесо відбійником пасажир автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» - ОСОБА_5 , отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, відкритого уламкового перелому діалізів обох кісток н/з правої гомілки зі зміщенням, рани правої гомілки, відкритого уламкового перелому діалізу н/з лівої велико-гомілкової кістки, травматичних ран лівої гомілки, що мають сполучення з уламками лівої гомілкової кістки, які відносять до тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події з її наслідками.
Таким чином, необережні дії ОСОБА_6 , які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 тяжке тілесне ушкодження, органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.286-1 КК України.
21.09.2023 року під час судового розгляду прокурором було подано до суду угоду про визнання винуватості в даному кримінальному провадженні від 19.09.2023 року укладену між прокурором Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 у присутності захисника ОСОБА_7 та за письмової згоди потерпілого ОСОБА_5 .
За умовами даної угоди обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті. Інші учасники досудового розслідування також не оспорюють викладених вище фактичних обставин правопорушення, сторони не мають сумнівів щодо добровільності та істинності їхніх позицій.
При погодженні призначення покарання враховувалось те, що ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягується вперше, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується по місцю проживання, є ветераном війни-учасником бойових дій, має відзнаки за мужність, патріотизм та високу громадську позицію, проявлену під час стримування збройної агресії російської федерації, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно визнає свою вину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому: щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків. Крім, того відсутність у потерпілого ОСОБА_5 претензій до обвинуваченого як морального, так і матеріального характеру.
Обвинувачений ОСОБА_6 дав згоду на застосування відносно нього узгодженого за цією угодою покарання.
Сторони розуміють наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, а саме: обмеження права оскарження вироку зі ст.ст.394, 424 КПК України, та відмову від прав, передбачених ст.474 КПК України.
В судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України, визнав повністю за обставин, викладених в обвинувальному акті. Також обвинувачений ОСОБА_6 стверджував, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.2 ст. 286-1 КК України, щодо якого він визнає себе повністю винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які їм роз`яснені судом.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 вказував на те, що угода про визнання винуватості укладена між ним та прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу, погроз та не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Захисник ОСОБА_7 підтримала угоду про визнання винуватості.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим, не заперечував щодо призначення обвинуваченому визначеного сторонами угоди покарання та підтвердив добровільність надання прокурору згоди на укладення такої угоди.
Прокурор підтвердив, що розуміє наслідки затвердження угоди, просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами угоди покарання.
Заслухавши думку учасників процесу з приводу затвердження угоди, дослідивши матеріали кримінального провадження, переконавшись у добровільності укладення угоди з боку обвинуваченого, перевіривши угоду на відповідність вимогам ст.ст. 472-473 КПК України та нормам КК України, суд вважає угоду слід затвердити.
Відповідно до вимог п.2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 тяжке тілесне ушкодження.
Враховуючи норму ст.12 КК України, злочин, передбачений ч. 2 ст. 286-1 КК України є тяжким злочином.
Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Потерпілий проти укладення угоди про визнання винуватості не заперечив, підтримав заяву про надання добровільної згоди на укладення такої.
Суд встановив, що умови угоди про примирення відповідають вимогам КПК України, на основі угоди може бути ухвалено вирок, так як умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань. Суд також бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угод про визнання винуватості обвинуваченим і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 закінчився, під час судового розгляду клопотань про його застосування не надійшло.
Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз в сумі 6982 грн. 74 коп., відповідно до ч.2 ст.124 КПК України необхідно стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.02.2023 року на автомобіль марки «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 376, 468-470, 475 КПК України, суд,-
Затвердити угоду про визнання винуватості від 19.09.2023 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_6 за участі захисника ОСОБА_7 та прокурором Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , за згодою потерпілого.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили до ОСОБА_6 не застосовувати.
Стягнути з ОСОБА_6 , і.к. НОМЕР_2 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 6982 грн. 74 коп.
Накладений ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.02.2023 року арешт на транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 - скасувати.
Речовий доказ - автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути користувачу ОСОБА_6 ..
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Ружинський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1 .