Провадження № 1-кп/734/86/23 Справа № 734/1987/22
В И Р О К

іменем України

18 травня 2023 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000028 від 08.11.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хімчин Косівського району Івано-Франківської області, громадянина України, розлученого, із середньою освітою, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, учасника бойових дій, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, -

встановив:

07.05.2020 солдат ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом. Наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.09.2021 № 197 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до вимог ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем військової служби за контрактом, конституційним обов`язком якого є захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, а також військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_4 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини.

Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Стаття 16 Статуту зобов`язує солдата ОСОБА_4 виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

У свою чергу, ст. ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІУ (зі змінами), визначають, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за додержання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до ст. ст. 4, 11, 16, 127-128 Статуту солдат ОСОБА_4 зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань. Також солдат ОСОБА_4 , окрім іншого, зобов`язаний зразково виконувати свої службові обов`язки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 1126- VII, з 17.03.2014 в країні почав діяти особливий період.

В свою чергу, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1-2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 4, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу за контрактом в умовах особливого періоду у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України став на шлях протиправної діяльності 18.10.2021 без поважних на те причин та відповідного дозволу командування самовільно не повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , з наданого йому 14.10.2021 звільнення.

В подальшому 15.09.2022 солдат ОСОБА_4 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо нез`явлення до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 самостійно прибув до Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та заявив про себе та вчинене ним кримінальне правопорушення.

Ураховуючи викладене, солдат ОСОБА_4 внаслідок нез`явлення до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , обов`язки військової служби не виконував у період з 18.10.2021 по 15.09.2022, під час незаконної відсутності проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, до лікувальних закладів, органів місцевого самоврядування, військового управління з приводу подальшого проходження військової служби не звертався.

У судовому засіданні ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті, та зазначив, що у скоєному щиро розкаюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким із учасників процесу не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому діяння повністю доведене і вірно кваліфіковане за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким, ставлення обвинуваченого до вчиненого, особу обвинуваченого, його вік, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є учасником бойових дій, посередню характеристику за місцем служби та позитивну за місцем проживання, наявність на утриманні 3 неповнолітніх дітей ,зміст досудової доповіді, згідно з якою виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе, наявність обставин, які пом`якшують покарання за відсутності обставин, що обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Процесуальні витрати і речові докази відсутні.

Запобіжний захід не застосовувався, підстави для його обрання до набрання вироком законної сили відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із моменту його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1