Справа № 308/6309/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області майора юстиції ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про здійснення спеціального досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000059, відомості про яке 19.04.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2, ч. 2 ст. 110 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області майор юстиції ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про здійснення спеціального досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000059, відомості про яке 19.04.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2, ч. 2 ст. 110 КК України.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй. До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу. Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй. Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави. Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН. Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії. Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з цим документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали понад 68 держав світу, серед яких і російська федерація.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та федеральним Законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. Систему адміністративно-територіального устрою України складають: АР Крим, області, зокрема Донецька та Луганська, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про основи національної безпеки України» - інформаційною безпекою є, зокрема, захищеність України від намагань маніпулювати суспільною свідомістю, у тому числі шляхом поширення недостовірної, неповної або упередженої інформації.

Стаття 8 Закону України «Про основи національної безпеки України» зазначає, що з урахуванням геополітичної і внутрішньої обстановки в Україні діяльність усіх державних органів має бути зосереджена, зокрема на прогнозуванні, своєчасному виявленні, попередженні і нейтралізації зовнішніх і внутрішніх загроз національній безпеці, збереження соціально-політичної стабільності суспільства та зміцнення позицій України у світі. Основним напрямом державної політики з питань національної безпеки України в інформаційній сфері є, крім іншого, забезпечення інформаційного суверенітету України.

20 лютого 2014 року з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії рф території АР Крим і м. Севастополя, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, статей 2, 3 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, а також всупереч вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та декларацій, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, статей 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, статей 1, 2, 68 Конституції України, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, представниками влади рф і службовими особами зс рф розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII визначено, що збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України (далі по тексту РНБО) від 14 вересня 2020 року Про Стратегію національної безпеки України, затвердженої Указом Президента України № 392/2020 від 14 вересня 2020 року - для відновлення свого впливу в Україні російська федерація, продовжуючи гібридну війну, системно застосовує політичні, економічні, інформаційно-психологічні, кібер- і воєнні засоби; посилюються угруповання збройних сил російської федерації та їх наступальний потенціал, регулярно проводяться масштабні військові навчання поблизу державного кордону України, що свідчить про збереження загрози військового вторгнення; зростає мілітаризація територій тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим та міста Севастополя; зберігається загроза з боку російської федерації вільному судноплавству у Чорному та Азовському морях, Керченській протоці. Спеціальні служби іноземних держав, насамперед російської федерації, продовжують розвідувально-підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої, використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу. Деструктивна пропаганда як зовні, так і всередині України, використовуючи суспільні протиріччя, розпалює ворожнечу, провокує конфлікти, підриває суспільну єдність. Державний суверенітет, територіальна цілісність, демократичний конституційний лад та інші життєво важливі національні інтереси мають бути захищені також від невоєнних загроз з боку російської федерації та інших держав, зокрема спроб спровокувати внутрішні конфлікти.

21 лютого 2022 року з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, російською федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

У період до приблизно 05 години 00 хвилин 24 лютого 2022 року президент російської федерації володимир путін, а також інші невстановлені представники військово-політичного керівництва рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року о 5 годині президентом російської федерації володимиром путіним оголошено рішення розпочати військову операцію в Україні, у зв`язку з чим на виконання вищевказаного наказу, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади рф, її збройних сил, спецслужб та інших осіб, військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької та інших областей, в тому числі вийшовши за межі адміністративних кордонів Херсонської, Миколаївської, Запорізької областей, та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також окупували частин вказаної території України, чим змінили межі її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що частково продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України на 30 діб та який 20.03.2022 Законом України про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №2119-IX (реєстр. №7168) продовжено на 30 діб до 25.04.2022.

Рішенням Верховної ради України відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» російська федерація визнана державою-агресором, яка здійснює збройну агресію проти України, розв`язала і веде повномасштабну агресивну війну проти України та Українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людства.

Як встановлено, планування, фінансування та реалізація російською федерацією агресивної війни та агресивних воєнних дій проти України, проведення розвідувальної та підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, організовується, спрямовується, здійснюється силами, насамперед, зс рф, головного розвідувального управління генерального штабу збройних сил російської федерації, федеральної служби безпеки російської федерації, найманців, а також осіб, залучених до співробітництва на конфіденційній (негласній) основі, у тому числі громадян України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 після початку збройної агресії рф проти України, будучи прихильником мілітаризованої політики здійснюваної рф щодо України та підтримуючи ідеологічну основу так званого «русского мира», перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, з використанням загальнодоступних інформаційних ресурсів в соціальній мережі «Facebook» свідомо виправдовує та заперечує збройну агресію рф проти України, розпочатої у 2014 році, визнає правомірною, заперечує тимчасову окупацію частини території України.

Так, на виконання свого злочинного умислу ОСОБА_6 , будучи громадянином України, усвідомлюючи злочинність своїх дій, будучи обізнаним про здійснення рф збройної агресії проти України, керуючись ідеологічними мотивами, створив загальнодоступний обліковий запис в соціальній мережі «Facebook» під ніком « ОСОБА_7 », за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Використовуючи наявні в своєму користування інформаційні ресурси у мережі Інтернет, ОСОБА_6 усвідомлюючи, що опубліковані матеріали з 27.03.2022 по 11.04.2022 користувачами даної мережі формують певні ідеї і погляди направленні на схилення інших користувачів до вчинення активних дій, поширив публікації, чим здійснив психологічний вплив на користувачів зазначених соціальних мереж.

В такий спосіб, ОСОБА_6 виготовив та поширив наступні матеріали:

ІНФОРМАЦІЯ_2 о 06:25, користувач « ОСОБА_7 » в особі ОСОБА_6 розмістив на сторінці свого облікового запису відеозапис білоруського Youtube каналу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за гіперпосиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 » під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 »

У ході огляду розміщеного відеоматеріалу встановлено наступний зміст публікації (у проміжок часу 1 хв. 57 сек 2 хв. 16 сек):

- А почему могли стрелять поєтому дому?Находились ли здесь военные….

- Ну смотрите, 2 варианта что я думаю…Первый вариант, хотели выкурить людей…люди здесь мешали…представьте, каждую ночь с фонариками ходят, шарятся тут по квартирам все, ну как бы не пуганые…нужно было спугнуть, что бы народ свалил, что бы занять полностью квартиры, огневые точки, и чтоб можно было…

- Это кто такие действия делал???

-Ну украинская армия…

У вказаному пропагандистському відеозаписі, ЗСУ зображуються військовим злочинцями, які вбивають мирне населення, спалюють тіла своїх побратимів та нехтують правилами та звичаями ведення війни. Зазначається, що в Україні армія рф воює саме з фашистськими німецькими, американськими, натовськими загарбниками, а саме, в ході подальшого огляду вищевказаного відеозапису, встановлено наступний зміст публікації (у проміжок часу 5 хв. 50 сек 7 хв. 05 сек):

-Сережа, скажи пожалуйста, куда ты идешь добровольцем?

- Куда, куда…куда все сейчас идут… едем отечество освобождать от фашистских, немецких, американских, западных захватчиков…

- Натовских?

- Натовских..да..вот едем именно туда…помогать нашей Родине…Рассии…

- Хорошо…едешь не с Украиной воевать получается?

- Так нет конечно…с Украиной для чего воевать, это наши братья, братья славяне, все наши, едем воевать с американцами, по сути и с их вассалами, все все это понимают…

- Коллективный запад?

- Коллективный Запад, да, который нам жизни вечно не дают…нормальной..

- ОСОБА_8 , а вы туда политруком едете?

- Да, едем политруком, будем идеологически закалять моральный дух бойцов и понимать что они воюют не с Украиной, а воюют они з Западом, Америкой с их вассалами…

- Что воюют не за ДНР?

- Да! А воюем за отечество, за которое наши деды воевали, вот за то мы и воюем сейчас, все в принципе повторяется…история повторяется..

- Границы 45 года?

- Границы 45 года, конечно, как Путин и сказал, Путин так же и сказал в принцыпе…кто понимает тот понимает…это освободительная война…поэтому…все все скоро поймут, это очевидно…пока так…

Поряд з цим, у вказаному відеозаписі використано свідчення полоненого українського військовослужбовця, який стверджує, що саме співробітники ГУР та батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_6 » нібито замінували більшість цивільних та інфраструктурних об`єктів в Маріуполі, через те, що основні втрати несли не війська РФ, а звичайні громадяни, а київська влада використовує населення я «пушечне м`ясо». Російські військові, війська та міліція ДНР зображуються героями та визволителями, які рятують Україну від київського режиму та американських загарбників.

ІНФОРМАЦІЯ_7 о 08:43, користувачем « ОСОБА_7 » (адмініструється громадянин України ОСОБА_6 ) у особистому профілі в мережі «Facebook» розміщено особистий допис з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_8 ». Надалі, у директорії «Коментарі» до даної публікації « ІНФОРМАЦІЯ_9 » ( ОСОБА_6 ) у відповідь користувачу « ОСОБА_9 », зазначає, що «се не херня се пудтверджено..э факти…»

У ході подальшої дискусії з іншими користувачами, « ОСОБА_7 » ( ОСОБА_6 ), наполягає на своїй теорії «да… э даже свидэтели котри видили як она и з якого боку пудлитала» та наголошує «сначала украина признала потом отказалася же то руське но э доказательства и факти..»

На запитання користувача під ніком « ОСОБА_10 »: «Які є докази???», « ІНФОРМАЦІЯ_9 » ( ОСОБА_6 ) відповідає: «точка у лем на вооружении украини надпись на ракити, номер якуй части принадлежить всу министерство…свидетельства очевидцю…война и война…но треба свои ошибки признавати!!!..коли свои уничтожавуть своїх и начинавуть брехати то вже дно!..»

Водночас, під дописом, у відповідь користувачу « ОСОБА_11 » на його заклик пам`ятати хто почав війну, ???», «Vlado Zelenograd» ( ОСОБА_6 ) зазначає «…войну началисьте ви украинци в 2014 р..8 року вы провоцировали росию…»

ІНФОРМАЦІЯ_10 о 06:41, користувачем « ОСОБА_7 » (адмініструється гр. України ОСОБА_6 ) у особистому профілі в мережі «Facebook» що за гіперпосиланням: ІНФОРМАЦІЯ_11 , розміщено фото публікацію з текстом: «БОЛИЕ 800 ВОЕННІХ БАЗ ПО ВСЕМУ МИРУ, БОЛЬЕ 2 МИЛИОНОВ ЖЕРТВ. РЕАЛЬНОСТЬ АМЕРИКАНСКОЙ ДЕМОКРАТИИ»

У коментарях під даним дописом, «Vlado Zelenograd» ( ОСОБА_6 ) цитує меседжі російської пропаганди, зображуючи рф, як державу, яка визволяє та спасає світ. Водночас стверджує, що « Донбас это новообразовавшиеся государство 2014 г. Путем референдума и волеизявлением народа проживавшего на данной территории..Погибшие мирные жители ДНР/ЛНР исключительно действиями нацбатов и всу..»

Згідно з висновком судово-лінгвістичної експертизи №54/15/6-236 від 23.02.2023, у вищевказаних публікаціях розміщених та поширених ОСОБА_6 , на сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_9 » у соціальній мережі «Facebook», наявні висловлювання, що виражають високий ступінь схвалення, прихильності, підтримки деструктивних щодо України рішень та дій держави агресора російської федерації, виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, заперечення тимчасової окупації російською федерацією частини територій України.

Таким чином, за вищевикладених обставин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , обґрунтовано підозрюється у виготовленні та поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, заперечення тимчасової окупації частини території України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 436?2 КК України.

Так, громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , будучи засудженим ( ОСОБА_12 ) до 6 років позбавлення волі за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 338 КК України, продовжуючи свою злочинну діяльність з використанням особистого профілю « ОСОБА_7 » у соцмережі «Facebook», що за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 з платформи під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_14 : Буштино, Новобарово, Вонігово, Теребля, дулово, Кричово, Чумальово» розповсюдив на своїй сторінці публікацію за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_15 .

Згідно з висновком судово-лінгвістичної експертизи від 06.06.2023 № СЕ-19/107-23/5060-ПЧ у публікації, розміщеної та розповсюдженої ІНФОРМАЦІЯ_13 в соцмережі «Facebook», з платформи під назвою: «Громада: Буштино, Новобарово, Вонігово, Теребля, дулово, Кричово, Чумальово», користувачем під ніком « ОСОБА_7 », що адмініструється громадянином України ОСОБА_6 , тривалістю 2 хв. 57 с., особа жіночої статі звертається до аудиторії із словами, пряма мова: «Добрий динь срав у пинь, без монтірування без ничого, буду, сяк сяду і буду говорити. Дуже ми красно тоті Українці пишут ош кіть ти зростала на українських піснях та чого по українська не говориш? Файноє питання я бим уповіла, ноо на вто маву дуже прикрасний і дуже довгий отвіт. Бо я врот ... (нецензурна лексика) Україну вашу, знаєте чого? Бо мені Україна кроме українського паспорта недала руно ...(нецензурна лексика) і не дала мені возможность заробити копійку в себе дома коли на Закарпаттю аниєдного завода аниєної фабрики Україна не поклала шоби мож заробити копійку, прийшли мадяри поклали завод, прийшли німці поклали завод, прийшли італьянці поклали швейну, всьо натомуся кінчело, айбо розумієте ош на сих мізерних заводах на всіх закарпатців міста ниєі нам приходиться іти позирати чехи, завто ми всі у чехах йоб його мать (нецензурна лексика) і дале ви ще кажете Закарпаття не Україна, складаєме нахуй петицію ... (нецензурна лексика) і відділяєме Закарпаття від України (нецензурна лексика), а Закарпатських хлопців із фронта вертаєме думів і товди я хочу відіти кося буде на тів войні нахуй розйобувати ци тоті дипутатіки котрі нахуй сидять ... (нецензурна лексика) у своїх кабінетах у файних галстучках ци хто?Хуй тарко і щи татко йоб його налево (нецензурна лексика). І дале чому Закарпаття сиділо без світла, і даже не по тому графікови, шо там бов, були графіки, вобще боло на тоті графіки насрать, а чому? Коли у нас своє гідроелектро станція, кіть хтось загугліть ош є така ... (нецензурна лексика) на Закарпаттю, шо могло сміло обезпечити по крайнів мірі Львів і Франківськ і так дале, не леш Закарпаття, де логіка? Ви мені об`ясніть ісе тота Україна? Котру я маву страшно любити? І позад цього я маву говорити по Українськи? Ансякий песцій ... (нецензурна лексика) Чогось я не виділа тих людей обися жалували іще за життя Чехословаків ош їм було погано й бла бла бла, лем чогось стало ... (нецензурна лексика) коли ми пішли под Україну, вам ісе не замітно нє? Не складався пазл, ци так? Триста раз подумайте над тим як писати закарпатцю ош чого не говориш по Українськи. А нащот петиції задумайтеся», містяться публічні заклики до дій, спрямованих на зміну меж території або державного кордону України.

Характер і форма вираження закликів до дій, спрямованих на зміни меж території або державного кордону України: "складаєме нахуй петицію ... і відділяєме Закарпаття від України (нецензурна лексика) - заклик інклюзивної дії, до значної/невизначеної кількості реципієнтів, з метою спонукати їх «складати петицію» та «відділяти Закарпаття від України». На граматичному рівні ілокуція заклику передається за допомогою форми дієслів наказого способу 1 особи множини, одне з яких із семантикою зміни меж певного об`єкта («відділяємо»), що на конотаційному рівні містить сему територіальної зміни, а саме: відокремлення однієї з адміністративно-територіальних одиниць (Закарпатської області) від унітарної держави України, що, за умови успішної реалізації даного заклику, закономірно, призведе до зміни меж території або кордону.

«А нащот петиції задумайтеся» - заклик задуматись на рахунок складання петиції [щодо відділення Закарпаття від України]. На граматичному рівні заклик реалізовано дієсловом 2 особи множини в наказовому способі «задумайтеся», що смислово акцентує увагу реципієнтів на високому ступеню доцільності складання даної петиції. У якості додаткової аргументації спонукати реципієнтів до складання даної петиції, метою якої, за умови успішної реалізації, є територіальні зміни, автором наводиться перелік тенденційно підібраної інформації, що характеризує перебування Закарпаття у складі України як таке, що має для області негативні наслідки.

Речення, слова, фрази, які містять публічний заклик до дій, спрямовані на зміни меж території або державного кордону України: «складаєме ... петицію ... і відділяєме Закарпаття від України» (нецензурна лексика).

Таким чином, за вищевикладених обставин, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , своїми умисними протиправними діями розповсюдив матеріали із закликами до вчинення умисних дій з метою змін меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, чим вчинив посягання на територіальну цілісність і недоторканність України, повторно, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачений, ч. 2 ст. 110 КК України.

14 червня 2023 року громадянину України ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 436-2 КК України, а саме у виготовлені та поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, заперечення тимчасової окупації частини території України та ч. 2 ст. 110 КК України, тобто у розповсюдженні матеріалів із закликами до вчинення умисних дій з метою змін меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, тобто посягання на територіальну цілісність і недоторканність України, повторно.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення громадянину ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 135, 276-278 КПК України опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Крім того, громадянину України ОСОБА_6 в порядку ст. 135 КПК України викликано для вручення повідомлення про підозру, допиту в якості підозрюваного та проведення інших слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000059 від 19.04.2022, але на зазначені дати останній не прибув, про причини явки не повідомив.

Вказані повідомлення про виклик у відповідності до вимог ст. 135 КПК України опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

У ході досудового розслідування здобуто наступні докази, які дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, а саме: протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 14.03.2023; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 15.03.2023; протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 21.03.2023; протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 22.03.2023; протокол про пред`явлення для впізнання від 22.03.2023; протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 04.04.2023; протокол огляду від 20.04.2022; протокол огляду від 14.03.2023; протокол огляду від 15.03.2023; протокол огляду від 22.03.2023; протокол огляду від 13.04.2023; висновок експерта судово лінгвістичної семантико - текстуальної експертизи № 54/15/6-236 від 23.02.2023; висновок експерта судової портретної експертизи № СЕ-19/107-23/2906-ФП від 23.03.2023; висновок експерта судово лінгвістичної семантико - текстуальної експертизи № СЕ-19/107-23/5060-ПЧ від 06.06.2023; інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності.

21 червня 2023 року на підставі того, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування за межами території України, а саме: на території російської федерації, постановою слідчого останній оголошений в розшук, який доручено ГВ ЗНД УСБУ в Закарпатській області.

Одночасно з цим, згідно повідомлення оперативного підрозділу Управління, проведеними оперативними заходами встановлено, що ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування.

Проведеними оперативно-розшуковими та слідчими діями встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 на теперішній час перебуває на території російської федерації, де переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Як вбачається з відповіді Головного управління ДМС України в Закарпатській області дані щодо виходу або втрати громадянства громадянином ОСОБА_6 відсутні, а отже він є на даний час громадянином України.

На підставі наведеного, слідчий просить задовольнити клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000059 від 19.04.2022 за підозрою громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , уродженця с. Дубриничі Закарпатської області, українця, громадянина України проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про здійснення спеціального досудового провадження підтримала та просила задовольнити таке.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення клопотання слідчого.

Заслухавши позицію учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено слідчим суддею, слідчим відділом УСБУ в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000059, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2022, за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2, ч. 2 ст. 110 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави, на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочинів передбачених статтею 110 КК України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошені у міжнародний розшук, та розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Водночас, положеннями ч. 1 ст. 297-5 КПК України передбачено, що повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

14.06.2023 в рамках кримінального провадження №0000059 від 19.04.2022 старшим слідчим 2 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2, ч. 2 ст. 110 КК України.

Разом з тим, у зв`язку з перебуванням ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території України, що пояснює обґрунтовану неможливість вручити повідомлення про підозру та повістки про виклик останній, відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України 15.06.2023 органом досудового розслідування у кримінальному провадженні здійснено повідомлення ОСОБА_6 про підозру за ч. 2 ст. 236-2, ч. 2 ст. 110, КК України шляхом розміщення публікації повідомлення в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газеті «Урядовий кур`єр»).

Враховуючи наведене, положення ст. ст. 135, 276-279, 297-5 КПК України, ОСОБА_6 набув статус підозрюваного у кримінальному провадженні.

Долучені до матеріалів клопотання матеріали кримінального провадження надають слідчому судді підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинені нею злочини, про що свідчить неявка останньої за викликом до слідчого для участі у слідчих (розшукових) та процесуальних діях на 19.06.2023, 20.06.2023, 21.06.2023.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. ч. 1, 2 ст. 1 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Проведеними оперативними заходами у рамках даного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування на території російської федерації.

21.06.2023 у зв`язку з переховуванням підозрюваного ОСОБА_6 від органів досудового розслідування останню оголошено в міжнародний розшук, проведення якого доручено оперативним підрозділам УСБ України в Закарпатській області.

Виходячи з фактичних даних, що містяться у долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про достатність доказів для початку спеціального розслідування у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 2 ст. 110 КК України.

У клопотанні стверджується, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, підтверджується: протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 14.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_18 від 15.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 21.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 22.03.2023, 14.06.2023; протоколом про пред`явлення для впізнання від 22.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 04.04.2023; протоколом огляду від 20.04.2022; протокол огляду від 14.03.2023; протокол огляду від 15.03.2023; протокол огляду від 22.03.2023; протоколом огляду від 13.04.2023; висновком експерта судово лінгвістичної семантико - текстуальної експертизи № 54/15/6-236 від 23.02.2023; висновком експерта судової портретної експертизи № СЕ-19/107-23/2906-ФП від 23.03.2023; висновком експерта судово лінгвістичної семантико - текстуальної експертизи № СЕ-19/107-23/5060-ПЧ від 06.06.2023; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

При цьому КПК України не визначає змісту поняття «обґрунтована підозра», а тому відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК, належить керуватись усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), за якою «існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин (наприклад, пункт 32 рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, пункт 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011). Такий стандарт є найнижчим за рівнем переконання у кримінальному провадженні, тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого приходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування» (пункт 55 рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994).

Слідчий суддя зазначає, що при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за сутністю.

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя вважає, що наданих матеріалів цілком достатньо для висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 2 ст. 110 КК України, в межах судового контролю, який здійснюється при розгляді питання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування.

На даний час точне місце перебування ОСОБА_6 на підконтрольній території України не встановлено.

Враховуючи, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 2 ст. 110 КК України, те, що він умисно ухиляється від явки на виклики слідчого, переховується від органів слідства та суду, оголошений у міжнародний розшук та перебуває території російської федерації з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а відтак для досягнення цілей виконання завдань кримінального судочинства, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000059, відомості про яке 19.04.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 297-1, 297-3, 297-4, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000059, відомості про яке 19.04.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , уродженця с. Дубриничі Закарпатської області, українця, громадянина України проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 110 ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Відомості про здійснення спеціального досудового розслідування внести уповноваженій особі до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали складено 23 червня 2023 року.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1