21.07.2023
Справа № 642/2786/23
Провадження № 1-кс/642/2098/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_5 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна ,-

ВСТАНОВИВ:

17.07.2023 року до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся представник заявника ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Харкова у справі № 642/2786/23 від 29.05.2023р. В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000781 від 13.05.2023р. за заявою ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих розмірах. Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи на початку 2023 року шляхом обману заволоділи житловим будинком по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_7 , чим спричинили останній матеріальну шкоду у великих розмірах.

29.05.2023 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_8 було накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами літ. "А-1" по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120), право власності на час звернення з клопотанням до суду зареєстроване за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна та розпоряджатися ним.

Заявник посилається на те, що приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 06.02.2023 р. проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ. "А-1" по АДРЕСА_1 , загальною площею 96 кв. м., житловою площею 28,4 кв. м. (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 120), право власності зареєстроване за ОСОБА_10 та вважає, що арешт підлягає скасуванню, оскільки, на сьогоднішній день в матеріалах провадження відсутні докази того, що даний правочин - договір дарування від 16.04.2002 р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_11 , (реєстровий №202), за змістом якого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у м. Підгородне не був зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав посилаючись на викладені в ньому обставини. Зазначив що жодній особі наразі не повідомлено про підозру і необхідність в накладенні арешту відпала.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання. Пояснив що заявник зловживає своїми процесуальними правами повторно звертаючись до суду з аналогічним клопотанням.

Слідчий в судовому засіданні пояснив що арешт було накладено з метою збереження речового доказу.

Представник потерпілої в судовому засіданні пояснила що про розгляд клопотання дізналась з реєстру судових рішень. Проти задоволення клопотання заперечувала зазначивши що існує загроза відчуження спірного житлового будинку оскільки ОСОБА_3 вже розміщувала оголошення на сайті «ОЛХ» щодо продажу будинку.

Дослідивши клопотання, заслухавши учасників судового процесу, суд встановив наступне.

Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 03.07.23р. вже було відмовлено заявнику в скасуванні арешту з тих самих підстав що викладені в клопотання.

Було встановлено, що в провадженні СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000781 від 13.05.2023р. за заявою ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих розмірах.

29.05.2023 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_8 у справі №642/2786/23 накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами літ. "А-1" по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 120), право власності на час звернення з клопотанням до суду зареєстроване за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаного об?єкта нерухомого майна та розпоряджатися ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали місцевого суду, накладаючи арешт на майно, слідчий суддя дійшов висновку про те, що такий захід забезпечення кримінального провадження необхідний з метою та запобігання можливості його відчуження, оскільки наявні обґрунтовані підстави вважати, що дане майно має значення для встановлення обставин під час досудового розслідування та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на положення частин 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Під час судового розгляду та при дослідженні матеріалів клопотання про скасування арешту, слідчим суддею не встановлено обґрунтованості заявлених вимог, оскільки не доведено, що викладені обставини в клопотанні базуються на об`єктивних фактах і правових підставах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП]). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, та «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Суд приходить до висновку, що зазначені в клопотанні доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому відпала потреба в застосуванні арешту, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави, на які посилається заявник, що, на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, продовжують бути предметом перевірки органу досудового розслідування в межах кримінального провадження №0000781.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами встановлено, що втручання у право власності власника майна обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та у відповідності до принципу верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час дотримано «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства й вимогами захисту основоположних прав власника майна та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, за наслідками судового розгляду слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено того, що на даний час відпала потреба в продовженні дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова у справі №642/2786/23 від 29.05.2023р.

Керуючись статтями 7, 9, 170-174, 309, 376, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника заявника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1