Справа № 157/1032/22 Провадження №11-кп/802/351/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2022 року за №0000094, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 лютого 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , освіта повна загальна середня, не одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, і призначено йому покарання за вчинення цього злочину у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 (вісім) років.

Строк відбування покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_7 , тобто з 12.06.2022 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 продовжено до набрання вироком законної сили.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 15102 (п`ятнадцять тисяч сто дві) гривні 40 копійок.

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 12.06.2022 року близько 19 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи взагалі посвідчення водія, керуючи технічно справним мотоциклом марки «SPARK SP200R-27», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по правому узбіччі по ходу свого руху вулицею Віктора Павлова у селі Підріччя, Камінь-Каширського району, Волинської області із перевищенням максимально допустимої швидкості в населеному пункті у напрямку до центру села, неподалік будинку № 20, в порушення вимог пунктів 1.7, 1.10, 2.1 (а), 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил Дорожнього руху України, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність та неуважність під час руху, не правильно врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, при виникненні небезпеки для руху - дитини на велосипеді, яку він об`єктивно був спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху транспортного засобу аж до його зупинки, внаслідок чого допустив зіткнення з малолітнім велосипедистом ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по лівому узбіччі назустріч руху мотоцикла, та у результаті чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у Камінь-Каширській ЦРЛ. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітній велосипедист ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 69 від 18.07.2022 отримав тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, злам кісток основи черепа, забій головного мозку із крововиливами під його оболонки, забійна рана лобної ділянки; тупа травма грудної клітки, забій легень, крововиливи в корені легень, розрив правої легені, правобічний гемоторакс (700 мл), розрив правого грудино-ключичного сполучення, перелом нижньої щелепи справа, синець та забійна рана в ділянці підборіддя справа, садна обличчя, кінцівок. Комплекс даних тілесних належить до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілого. Причиною смерті дитини ОСОБА_9 є відкрита черепно-мозкова травма: перелом кісток основи черепа, забій головного мозку із крововиливами під його оболонки. В прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.7, 1.10, 2.1 (а), 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями), а саме: п. 1.7, згідно з яким водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи; усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності; п. 1.10, відповідно до якого терміни, що наведенні у цих Правилах, мають таке значення: узбіччя - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватись для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней); п. 2.1, яким встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; п. 2.3, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 2.9, відповідно до якого водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; п. 12.1, згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3, з якого вбачається, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 12.4, яким встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год; п. 12.9, згідно з яким водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих правил.

Своїми діями, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.286-1 КК України (Том 2 а.с.161-166).

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник вважають, що вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області в частині обрання ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років є необгрунтованим та надто суворим, оскільки суд зробив висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи, а також неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі.

Вказують на те, що під час судового засідання в суді першої інстанції ОСОБА_7 був небагатослівним. Він лише визнавав себе винним в пред`явленому звинуваченні, висловлював жаль, що так сталося, та просив вибачення в рідних загиблого. Він та його рідні пропонували потерпілим відшкодувати збитки в зв`язку із загибеллю їх сина та іншу допомогу, разом з тим, потерпілі відмовились від отримання цієї допомоги, зважаючи на те, що вони є родичами. Разом з тим, він та його близькі, завжди готові допомогти їх родині, бо саме через нього, його легковажність, зневажливе ставлення до виконання ПДР, ця родина втратила дитину і він це глибоко освідомив, щиро кається, готовий нести покарання, та готовий за першої потреби надати допомогу потерпілим, а також обіцяє, що подібного ніколи в його житті не повториться.

І потерпілі його зрозуміли і повірили в його щире каяття. Саме тому в грудні 2022 року вони звернулись з клопотанням до суду в якому просили закрити кримінальне провадження щодо нього за ч.1 ст.135 КК України, яке ухвалою суду від 12.01.2023 року було задоволено. Власне в цьому клопотанні потерпілі зазначали, що він щиросердечно розкаявся у вчиненому.

Суд цього доказу не взяв до уваги, зазначивши, що обставин, які пом`якшують покарання, обвинуваченого, суд не вбачає, оскільки обставин, які свідчать про щире каяття не встановлено. Таким чином цей висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки крім визнання ним вини, висловлення жалю та вибачення в справі є письмове клопотання потерпілих в якому вони ствердили, що він щиросердечно розкаюється.

Просять змінити вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08.02.2023 року, зазначивши, що обставинами, що пом`якшують відповідальність є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також, зазначити, що він займається суспільно корисною працею в особистому селянському господарстві, та пом`якшивши призначене ОСОБА_7 покарання (Том 2 а.с.174-176).

В судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілих. Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які свою апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, вирок суду залишити без змін; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, та кваліфікація його дій за ч.3 ст.286-1 КК України є правильними та ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Водночас щодо доводів обвинуваченого та його захисника в апеляційній скарзі про те, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості та про наявність підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_7 , то вони є безпідставними та не обгрунтованими.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який є необережним злочином, однак відноситься до категорії тяжких злочинів, посягає не лише на безпеку дорожнього руху, а й на життя людини, що є найвищою соціальною цінністю, а також врахував всі інші обставини справи та дані про особу обвинуваченого.

Враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності (Том 1 а.с.197), вину фактично визнав, є особою молодого віку (Том 1 а.с.195-196, 202), позитивно характеризується за місцем попереднього навчання (Том 1 а.с.27), має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно (том 1 а.с.29), виховувався у багатодітній сім`ї (Том 1 а.с.28), не працевлаштований.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції не вбачав.

Місцевим судом у вироку вірно зазначено, що щирого каяття, як такого, що характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає не лише у визнанні ним провини, а й у висловленні жалю з приводу вчиненого і бажанні виправити ситуацію, яка склалася, готовності нести кримінальну відповідальність за вчинене, під час судового розгляду не встановлено. Та обставина, що обвинувачений попросив вибачення у потерпілої, не може свідчити про наявність щирого каяття.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.09.2019 року (справа № 166/1065/18, провадження № 51-3392 км 19) щире каяття, розкаяння, передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого, у тому числі шляхом справедливої і достатньої сатисфакції потерпілому. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд першої інстанції взяв до уваги тяжкість спричинених злочином наслідків, які є невідворотними та потягнули за собою смерть малолітньої дитини. Також окрім вказаних даних про особу обвинуваченого враховане і те, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, які потягли за собою пошкодження транспортних засобів, та за керування транспортним засобом, не маючи права керування (Том 1 а.с.205-211), та характер допущених порушень, які є грубими, і поряд з іншими, виразилися у перевищенні швидкості у населеному пункті, його поведінку після вчинення злочину (ненадання допомоги потерпілому), і думку потерпілої, яка наполягала на призначенні покарання у виді позбавлення волі, що не є визначальним, однак з метою забезпечення інтересів всіх суб`єктів кримінально-правових відносин теж враховано.

Апеляційний суд зазначає, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів, щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України.

Крім того судом першої інстанції вірно враховано ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину та тяжкість наслідків внаслідок порушення ОСОБА_7 ПДР України - втрата найвищої соціальної цінності, проголошеної ч.1 ст.3 Конституції України - життя людини; враховано судом і вік малолітнього потерпілого ОСОБА_9 .

На переконання апеляційного суду враховуючи всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилаються у своїй апеляційні скарзі обвинувачений та його захисник, яким судом першої інстанції була надана вірна оцінка, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання ОСОБА_7 призначив у виді позбавлення волі на строк у межах санкції частини статті закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, а саме на строк 7 років позбавлення волі, яке буде необхідним та достатнім для виправлення і перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення нових злочинів, і відповідатиме вимогам ст.65 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_7 , яка міститься в матеріалах справи, оцінено ризик вчинення повторного кримінального правопорушення як середній. Взявши до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній рівень небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб), орган пробації вважав, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). Тому, на думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень: формування право слухняної поведінки. Також у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків, відповідно до ч.3 ст.76 КК України, на розсуд суду (Том 1 а.с.231-232).

Однак, місцевим судом вірно зазначено, що схильність обвинуваченого до порушення Правил дорожнього руху, неодноразове керування ним транспортним засобом не маючи такого права, що не було досліджено органом пробації при підготовці досудової доповіді, призвели до вчинення ним злочину з тяжкими непоправними наслідками, що жодним чином не свідчить про можливість його виправлення без відбування покарання.

Апеляційний суд вважає, що позитивна характеристика, а також те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не можуть бути визнані достатніми підставами для пом`якшення покарання обвинуваченому, як цього просить обвинувачений та захисник в апеляційній скарзі.

Також апеляційний суд вважає, що пом`якшити покарання ОСОБА_7 , як цього просить сторона захисту неможливо, оскільки покарання не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання буде недостатнім для досягнення мети такого покарання, не буде співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно справедливим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Верховний Суд неодноразово звертає увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

А тому, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку з мотивів наведених в апеляційній скарзі обвинуваченим та захисником.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 лютого 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді