справа № 631/614/23
провадження № 1-кп/631/112/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2023 року під № 0000199, щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Нова Водолага, Нововодолазького району, Харківської області, громадянина України, маючого середню освіту, перебуває на пенсійному забезпеченні як особа з інвалідністю ІІ групи, розлученого, утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців, звільненого від відбуття призначеного покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з іспитовим строком тривалістю 3 роки; ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 травня 2016 року скасовано звільнення від відбуття покарання з випробуванням та направлено засудженого для відбуття покарання; 13 жовтня 2020 року звільнено з місць позбавлення волі за відбуттям терміну покарання.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,

В С Т А НО В И В:

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб. В подальшому правовий режим дії воєнного стану неодноразово продовжений та діє на теперішній час.

ОСОБА_4 будучи раніше судимим за вчинення умисного корисливого злочину проти власності та засудженим вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, знов повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

03 лютого 2023 року у післяобідній час доби, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_4 проходив по АДРЕСА_2 , де у нього виник раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна із домоволодіння ОСОБА_5 , де він раніше неодноразово бував, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в якому остання зберігала своє майно.

Реалізуючи свій раптовий, злочинний, корисливий намір, у вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_4 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю поблизу домоволодіння власника та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу через отвір в огорожі пройшов на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де підійшовши до вхідних дверей будинку, пошкодив навісний замок, та через відчинені двері проник до середини будинку.

Знаходячись у коридорі будинку, ОСОБА_4 , діючи умисно та повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи при цьому корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану таємно викрав магнітолу марки «Sony», модель ZS-PS20CP, вартістю 1529 гривень 00 копійок згідно висновку товарознавчої експертизи № 1135/23 від 06 березня 2023 року.

Після цього ОСОБА_4 з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення - злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 1529 гривень 00 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 на пропозицію суду щодо призначення йому захисника відмовився від останнього, зазначивши, що буде самостійно здійснювати захист своїх інтересів, при цьому, винним себе визнав повністю, пояснивши, що дійсно скоїв інкриміноване йому в вину кримінальне правопорушення при вищевикладених обставинах.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не ставить під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння ним змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин у справі, висловив думку про недоцільність досліджування під час судового розгляду справи усіх доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України. На адресу суду потерпіла ОСОБА_5 направила заяву, що була зареєстрована за вхідним № 2566/23-вх. від 17 травня 2023 року, відповідно до якої просила розгляд справи провести за її відсутності, повідомивши, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, просила призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

У судовому засіданні у порядку, передбаченому статтею 325 Кримінального процесуального кодексу України, судом, з урахуванням думки учасників судового провадження, було вирішено питання про проведення судового розгляду без участі потерпілої, адже є можливим за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, з огляду на те, що цивільний позов в рамках кримінального провадження заявлений не був.

У зв`язку добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодженні з кваліфікацією вчинених ним діянь, підтвердженням ним фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та процесуальних витрат, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені статтею 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, в рішенні від 19 жовтня 2006 року у справі «Коваль проти України», відповідно до пункту 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Також, в рішеннях від 28 жовтня 2010 року у справі «Леонід Лазаренко проти України» та від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України» зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80 відповідно).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вільній формі дав суду свої пояснення, зазначивши, що дійсно за наведених в обвинувальному акті обставин та відображеного алгоритму він вчинив викрадення магнітоли у ОСОБА_5 , яка є матір`ю його померлого товариша. Так обвинувачений вказав, що наприкінці зими, десь у лютому 2023 року, більш точної дати не пам`ятає, в районі обіду він проходив поблизу домоволодіння по АДРЕСА_2 , де раніше мешкав його приятель, проте точної адреси назвати не може. Побачивши майже завалений паркан, через отвір у огорожі, обвинувачений проник на територію домоволодіння, де ніхто не мешкає, та підійшовши до будинку, ривком відчинив його двері. Зайшовши у середину оселі, він побачив апаратуру, яку взяв з собою та пішов. Як пояснив обвинувачений, викрадену магнітолу він здав до пункту прийому металобрухту та отримав за неї близько 50 гривень. Про свій вчинок ОСОБА_4 щиро шкодує, повідомив, що не розуміє, що з ним тоді трапилось, проте виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Згідно із статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, про це наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 154/3213/16.

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина 2 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України).

В свою чергу, з досліджених судом у судовому засіданні документів, що були надані стороною обвинувачення, судом встановлено наступне.

Відповідно до рапорту старшого інспектора Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_6 від 16 лютого 2023 року, убачається, що 16 лютого 2023 року о 17 годині 13 хвилин надійшло повідомлення по телефону до РУ про те, що 16 лютого 2023 року о 17 годині 07 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , невідомі особи в період часу з 02 лютого 2023 року по даний час скоїли крадіжку особистого майна. Заявник ОСОБА_5 . Даний рапорт зареєстровано в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Відділ поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області 16 лютого 2023 року за № 1328.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) убачається, що 16 лютого 2023 року ОСОБА_5 , будучи повідомленою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтею 383 Кримінального кодексу України, звернулась до Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою, відповідно до якої просила вжити заходів до невідомої особи, яка в період з 02 лютого 2023 року по 16 лютого 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , з пристройки здійснила крадіжку магнітоли «Sony»,

Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 16 лютого 2023 року, остання надала добровільну згоду працівникам поліції на проведення слідчих дій, а саме проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 .

Протоколом огляду місця події від 16 лютого 2023 року та фототаблицею до нього на 3 аркушах, складених старшим слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_7 у присутності понятих: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за участі власника ОСОБА_5 , зафіксовані обстановка та обставини вчинення крадіжки, а саме місцем огляду є територія домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Територія домоволодіння по периметру має часткову огорожу у вигляді дерев`яних дощок зі сторони вулиці Єдності. На території домоволодіння розташований житловий будинок, який представляє собою одноповерхову будівлю із шиферним перекриттям. Вхід до будинку здійснюється через одностворчаті дерев`яні двері, оснащені запірним пристроєм у вигляді накладного замку зі скобами під навісний замок. На момент огляду скоби зірвані та пошкоджено металеву лямку, двері відчинені. На одвірку маються сліди зриву деревини. Через дані двері здійснюється вхід до коридору, в якому на момент огляду в хаотичному стані розкидані речі власника. По правий бік в стіні маються дерев`яні дверцята через які здійснюється вхід до житлової кімнати, в якій встановлені меблі та в хаотичному стані по всій кімнаті розкидані особисті речі власника. Будь-яких видимих слідів в ході огляду не виявлено.

Відповідно до змісту вказаного протоколу доповнень та зауваження від учасників дії не надходило. Дані відображені у протоколі у повній мірі кореспондуються з відомостями ілюстрованої таблиці, які є додатком до протоколу, сформованих та засвідчених підписом слідчого.

Згідно заяви ОСОБА_10 , складеної власноруч, останній у порядку статті 93 Кримінального процесуального кодексу України, добровільно видав в якості речового доказу магнітолу марки «Sony», модель ZS-PS20CP, сірого кольору, в справному стані, яку придбав у ОСОБА_4 .

З протоколу огляду місця події від 17 лютого 2023 року та фототаблиці до нього на 6 аркушах, складених старшим слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_7 у присутності понятих: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , за участі ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , убачається, що місцем огляду є територія відкритої місцевості на перетину вулиць Сергія Васильківського та Багалія в селищі міського типу Нова Водолага, Харківського району, Харківської області. На вказаній місцевості громадянин ОСОБА_10 видав наявні у нього речі придбані у ОСОБА_4 , а саме магнітолу марки «Sony», модель ZS-PS20CP, сірого кольору, в справному робочому стані.

Протоколом огляду речей від 28 лютого 2023 року, складеного старшим слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_7 , зафіксовано проведення огляду магнітоли марки «Sony», модель ZS-PS20CP з підтримкою МР3 та USВ, сірого кольору, без механічних пошкоджень у справному, робочому стані, ремонтні роботи не проводились.

Постановою старшого слідчого СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_7 від 28 лютого 2023 року магнітолу марки «Sony», модель ZS-PS20CP визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2023 року під № 0000199 та передано її під розписку про зберігання власнику, ОСОБА_5 .

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 16 березня 2023 року, складеного старшим слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_7 у присутності понятих: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , за участі підозрюваного ОСОБА_4 , з метою перевірки і уточнення відомостей підозрюваного ОСОБА_4 , який вчинив крадіжку з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що останній повідомив, що 03 лютого 2023 року, проходячи по вулиці повз домоволодіння АДРЕСА_3 вирішив пройти туди, щоб знайти для себе щось корисне. Через отвір в огорожі він пройшов на територію, де підійшов до будинку. Пошкодивши запірний пристрій він відчинив вхідні двері, після чого зайшов у будинок, де в житловій кімнаті побачив магнітолу сірого кольору, яку викрав й покинув домоволодіння.

Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь - яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення. Порушень вимог статтей 104, 106 та 240 Кримінального процесуального кодексу України судом не встановлено та сторонами не доведено.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 1135/23 від 06 березня 2023 року, складеного судовим експертом ОСОБА_15 , убачається, що станом на 16 лютого 2023 року ринкова вартість магнітоли марки «Sony», модель ZS-PS20CP, з підтримкою МР3 та USВ, сірого кольору, складає 1529 гривень 00 копійок.

Згідно звіту про фактичні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 1135/23 від 06 березня 2023 року експерта ОСОБА_15 , вартість виконаних робіт склала 220 гривень 00 копійок.

Оцінюючи висновок експерта з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх вірними, мотивованими достатньо переконливо та такими, що не суперечать іншими доказам у справі.

Надаючи оцінку усім письмовим доказам суд відмічає наступне.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 Кримінального процесуального кодексу України).

Приписами статті 86 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджуються обставини, регламентовані статтею 91 вказаного нормативно - правового акту України.

Суд зауважує, що підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих статтею 87 Кримінального процесуального кодексу України.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05 квітня 2018 року у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

У відповідності до пунктів 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Також слід зауважити, що відповідно до висновку, викладеному в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к, Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання про наявність чи відсутність ознаки «проникнення», вказала, що, як правильно зазначено в постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2012 року у справі № 5-15кс12в, під час здійснення такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

Тобто, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к, «проникнення як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном».

У даній справі щодо проникнення обвинуваченим на територію домоволодіння ОСОБА_5 , суд зауважує, що доступ до території домоволодіння, у розрізі наявної інфраструктури, для сторонніх осіб був заборонений, а сам об`єкт був зачинений, який ОСОБА_4 самостійно відчинив.

Як наслідок, відповідно до фактичних обставин цього кримінального провадження, дії обвинуваченого відповідають зазначеним критеріям, адже останній розумів, що доступ до даного об`єкту ускладнений для потрапляння у нього сторонніх осіб і права перебувати там він не має.

Таким чином, суд уважає установленим факт того, що, в даному випадку, мало місце проникнення.

Згідно пункту 1 примітки до статті 185 Кримінального кодексу України у статтях 185, 186 та 189 - 191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2117-IX від 03 березня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», котра дії з 07 березня 2022 року, визначено відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене, у тому числі в умовах воєнного стану.

В даному випадку, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні на 30 діб введено воєнний стан, який, зокрема, Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року та 259/2022 від 18 квітня 2022 року, затвердженими Законами України № 2119-ІХ від 15 березня 2022 року та № 2212-ІХ від 21 квітня 2022 року продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року та з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року та № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, затвердженими Законами України № 2263-ІХ від 22 травня 2022 року, № 2500-ІХ від 15 серпня 2022 року та № 2738-ІХ від 16 листопада 2022 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного станув Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року та з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року, строком на 90 діб та який, як наслідок, тривав на час вчинення діяння обвинуваченим в цій справі, тобто 03 лютого 2023 року.

Пояснювальна записка до проєкту Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» вказує, що змінами до Кримінального кодексу України пропонується доповнити склади злочинів, передбачені в статтях 185, 186, 187, 189, 191 Кримінального кодексу України, кваліфікуючою ознакою - вчинення в умовах воєнного або надзвичайного стану.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд розглядаючи кримінальне провадження відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому в вину кримінального правопорушення - злочину проти власності в об`ємі та на суму, визначеному у обвинувальному акті, оскільки він дійсно своїми умисними діями 03 лютого 2023 року вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло та в умовах воєнного стану.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 доведена повністю. Дії його відповідають складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло та в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до частини 3 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим скоєно кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, отримує пенсію по інвалідності (довічно), розлучений, неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має. ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІ групи (трудове каліцтво, відсутні деякі пальці на руках), на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебуває, проте згідно інформації Комунального некомерційного підприємства «Нововодолазька центральна лікарня» від 21 лютого 2023 року за № 206, перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога з діагнозом F10.25. За повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_16 від 22 лютого 2023 року за № 196, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на військову службу не призивався.

Обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; відповідно до характеристики, наданої депутатом Нововодолазької селищної ради Харківської області ОСОБА_17 від 21 лютого 2023 року № 02-27/336, за час проживання за даною адресою скарг і нарікань на ОСОБА_4 від мешканців селища не надходило, компрометуючі матеріали на нього відсутні.

Відповідно до копії вироку Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року та довідки ОСК Головного управління Національної поліції в Харківській області № 60-06032023/63090 від 07 березня 2023 року встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягувався до кримінальної відповідальності за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців, звільненого від відбуття призначеного покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 травня 2016 року скасовано звільнення від відбуття покарання з випробуванням та направлено засудженого для відбуття покарання. 13 жовтня 2020 року ОСОБА_4 звільнено з Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 45)» за відбуттям строку покарання.

З повідомлення старшого інспектора Харківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області майора внутрішньої служби ОСОБА_18 від 20 лютого 2023 року № 24/26/128-23 убачається, що ОСОБА_4 на обліку в районному секторі не перебуває.

З висновку, що міститься у досудовій доповіді, складеної 31 травня 2023 року начальником Харківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_19 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що з дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його ймовірної небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробування, орган пробації вважає доцільним крім обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України, покласти на особу додаткові обов`язки, передбачені частиною 3 статті 76 Кримінального кодексу України.

Пленум Верховного суду України у пункті 1 своєї Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Верховний суд України у пункті 2 зазначеної вище Постанови Пленуму визначив, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 Кримінального кодексу України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, особам похилого віку і тим, що щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив, що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину (абзаци 7 та 8 підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

У Рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України вказав, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди тощо.

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені частиною 1 статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (постанова Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 161/7253/18).

У даній справі в силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає повне визнання вини та щире каяття, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Щире каяття в даному випадку полягає у визнанні обвинуваченим в суді обставин, регламентованих пунктом 1 частини 2 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України щодо події кримінального правопорушення, у тому числі часу, місця, способу вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Обвинувачений під час судового розгляду справи постійно висловлював щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки.

Під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам дізнання, досудового слідства і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття кримінального правопорушення. Це може полягати зокрема у повідомленні про всі відомі епізоди й обставини вчинення кримінального правопорушення, викритті інших співучасників, визначенні ролі кожного з них у вчиненні злочину, повідомленні про їхнє місцезнаходження, поданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом тощо.

В даному випадку активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення виразилось у активному сприянні у встановленні обставин регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України та розгляду справи у порядку, визначеному частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України. Також, як свідчать надані стороною обвинувачення та досліджені у судовому засіданні письмові докази, ОСОБА_20 не відмовлявся від співпраці з працівниками поліції, відразу надавав усі необхідні пояснення та не намагався уникнути відповідальності, брав на досудовому слідстві участь у проведенні слідчого експерименту на місці події та відверто усе розповів. Жодних фактів перешкоджанню слідству у встановлені істини у кримінальному провадженні встановлено не було, а тому дії обвинуваченого можливо розцінювати як активне сприяння слідству.

Відсутність претензій матеріального характеру в частині збитку від крадіжки у потерпілої особи, указує на можливість урахування обставини визначеної пунктом 2 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до пункту 6 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Інших обтяжуючих покарання обставин у обвинувальному акті не наведено, а суд у відповідності до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України розглядає кримінальне провадження лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Окрім зазначеного, судом при призначенні покарання враховуються вимоги статті 50 Кримінального кодексу України, тобто, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Одночасно з цим, Верховний Суд у своїй постанові від 17 квітня 2018 року у № 298/95/16-к (провадження № 51-2501км18) зауважив, що у частині 2 статті 65 Кримінального кодексу України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий від покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

У даній ситуації при призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжкого злочину, конкретні особливості та обставини вчиненого діяння: форму вини, мотив і мету, спосіб вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, кількість та відносно незначну вартість викраденого майна, яке повернуто потерпілій й яка не має до обвинуваченого жодних претензій матеріального або морального характеру, тобто усунення заподіяної шкоди; кількість епізодів злочинної діяльності, який є один. Також суд бере до уваги особу винного та його ставлення до вчиненого, який повністю визнав свою провину і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення; який перебуває на пенсійному забезпеченні та відноситься до осіб з інвалідністю ІІ групи, має не зняту та погашену у встановленому законом порядку судимість за кримінальне правопорушення, вчинене у 2015 році. Окрім іншого суд враховує наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, які хоча й не знімають вини з обвинуваченого, однак істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, одну обставину, що обтяжує покарання, зміст висновку органу пробації, а також позицію потерпілої, яка у своїй заяві просила призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі та прокурора, який просив призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі строком на п`ять років із застосуванням положень статті 75 Кримінального кодексу України щодо звільнення від відбуття покарання із встановленням іспитового строку.

Враховуючи наведене у сукупності, виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, тобто без відбування покарання, а тому йому необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 4 статті 185 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на певний строк, із застосуванням приписів статті 75 Кримінального кодексу України про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених статтею 76 Кримінального кодексу України.

При цьому, застосування інституту призначення покарання з випробуванням, підґрунтям якого є тяжкість та ступінь суспільної небезпеки інкримінованого кримінального правопорушення, не узгоджуються із усталеною правовою позицією, відповідно до якої врахування тих чинників, які охоплюються об`єктивною стороною кримінального правопорушення, для посилення кримінальної відповідальності поза зв`язком із іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного, не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

При цьому суд враховує правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 06 серпня 2020 року у справі № 759/13520/18, від 28 травня 2020 року у справі № 753/13972/17 та від 19 лютого 2019 року у справі № 337/3654/16-к, про те, що наявність непогашеної судимості не є перешкодою для застосування статті 75 Кримінального кодексу України (звільнення від відбування покарання з випробуванням) при наявності підстав для її застосування.

Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченому не обирався, ніяких клопотань з цього приводу під час судового розгляду справи не надходило, тому до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному частиною 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки в рамках даного кримінального провадження було проведено експертне дослідження судовим експертом ОСОБА_15 , яка не є фахівцем державної спеціалізованої експертної установи, й стороною обвинувачення не доведено факту витрат держави на її роботу, підстав для стягнення на даний час з ОСОБА_4 витрат на залучення експерта при проведенні судово-товарознавчої експертизи (висновок експерта за результатами судово-товарознавчої експертизи № 1135/23 від 06 березня 2023 року, складений судовим експертом ОСОБА_15 ) в сумі 200 гривень 00 копійок, не має.

На підставі викладеного, враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України, керуючись статтями 12, 33, 50, 63, 65 - 67, 75, 76, частиною 1 примітки до статті 185 та частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, а також статтями 84, 91, 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 та 2 статті 122, частино 2 статті 124, частиною 1 статті 126, частиною 3 статті 349, статтями 368 - 371, 373 - 376, 392, 393, 395, 532 - 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до частини 1 статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку на 3 (три) роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 та пунктом 2 частиною 3 статті 76 Кримінального кодексу України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні № 0000199, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2023 року: магнітолу марки «Sony», модель ZS-PS20CP, сірого кольору, яка передана на зберігання під розписку потерпілій ОСОБА_5 - залишити останній за належністю, як власнику.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1