Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6781/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 30.05.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 1 Житомирського РУП ГУНИ в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28 липня 2023 року включно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою застосувати до його підзахисного більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний з обмеженням волі, можливо із застосуванням електронного засобу контролю. При цьому, зазначає, що інкримінована підозра про вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень є не обґрунтованим припущенням сторони обвинувачення та не знаходить свого підтвердження в доказах у провадженні. Зазначає, що слідчий суддя безпідставно дійшов висновку про те, що підозра підтверджена наявними в провадженні доказами, проте ці докази не досліджувалися в судовому засіданні і не перевірялися: чи є зазначені матеріалами доказами в розумінні ч.1 ст.84 КПК України (тобто чи містять вони фактичні дані, чи отримані в передбаченому КПК порядку), чи отримані вони з процесуальних джерел (ч.2 ст.84 КПК України), не оцінювались відповідно до вимог ст.94 КПК України. Вважає, що матеріали досудового розслідування не є доказами обґрунтованості підозри, жодних свідчень проти ОСОБА_8 немає, а докази, які нібито обґрунтовують підозру останньому, отримані поза відкритою та змагальною процедурою, а тому суд не має права посилатися на них без безпосереднього дослідження в судовому засіданні та не повинні називати джерело доказів доказами. Наголошує і на тому, що слідчим та прокурором у даному кримінальному провадженні взагалі не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, відносно ОСОБА_8 і жодні об`єктивні дані, які б підтверджували ці ризики, матеріали, які долучені до клопотання не містять. Зазначає, що останній жодного разу не вчиняв дій, які б свідчили про його намір переховуватись від органів слідства чи суду, інші дані, які б свідчили про наявність цього ризику, відсутні. При цьому, підозрюваний ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання в Полтавській області, у лікаря нарколога та лікаря-психолога на обліку не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має загальну середню освіту, може бути соціально корисним в разі застосування альтернативного запобіжного заходу, є військовослужбовцем.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів судового провадження №295/6781/23, в провадженні СВ ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000537 від 01.11.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України.

29.05.2023 року органом досудового розслідування складено повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України, яке було цього ж дня йому вручене.

Старший слідчий СВ ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За результатами судового розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо причетний до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_10 від 01.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 01.11.2022; протоколом допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 від 01.11.2022; висновком судово- медичної експертизи №1876 від 14.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 01.11.2022; протоколом огляду предметів від 02.11.2022; протоколом огляду предметів від 02.11.2022; протоколом огляду предметів від 02.11.2022; протоколом огляду предметів від 03.11.2022; протоколом огляду предметів від 03.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 04.11.2022; протоколом огляду місця події від 04.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 09.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 09.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 09.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 09.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 09.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 09.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 09.11.2022; висновком судової експертизи №1160 від 21.11.2022; висновком судової психолого-психіатричної експертизи №389-2022 від 24.11.2022; протоколом додаткового допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 від 14.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 14.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_21 від 14.11.2022; висновком судової комп`ютерно-технічної експертизи №СЕ-19/106- 22/12512-КТ від 20.12.2022; висновком судово-портретної експертизи № СЕ-19/106-22/12563-ФП від 25.11.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_13 від 22.11.2022; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 22.11.2022; протоколом проведення слідчого експерименту за участю неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 від 22.11.2022; висновком судової комп`ютерно-технічної експертизи № СЕ-19/106-22/13844-КТ від 14.03.2023; протоколом огляду місця події від 09.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_22 від 09.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_23 від 10.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 20.03.2023; протоколом огляду місця події від 04.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 13.05.2023; іншими матеріалами кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг би вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України.

Апеляційні посилання захисника на необґрунтованість підозри висунутої його підзахисному є безпідставними. Наведені захисником відомості в апеляційній скарзі, так і доводи останнього та підозрюваного в судовому засіданні апеляційного суду, на даному етапі не спростовують даних, що ОСОБА_8 причетний до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В свою чергу, відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , дійшов правильного висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є особливо тяжкими, санкції яких передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років та від 15 років до довічного позбавлення волі.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваної переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В даному випадку, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про наявність ризику переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, з врахуванням фактичних обставин їх вчинення, суті і характеру цих правопорушень, кількості епізодів та системність злочинної діяльності. На думку апеляційного суду, цей процесуальний ризик є об`єктивно доведеним.

В свою чергу, з урахуванням фактичних обставин скоєного, слід врахувати і очевидно підвищений ступінь суспільної небезпечності цієї особи.

Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про обґрунтовану наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, суду, як і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. В свою чергу, в даному випадку, є висока вірогідність того, що при застосуванні альтернативної міри запобіжного заходу підозрюваному, останній може незаконно впливати на малолітню потерпілу у цьому кримінальному провадженні з метою зміни показів, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню.

Апеляційні посилання сторони захисту на не доведеність таких ризиків є об`єктивно безпідставними.

В свою чергу, належно враховано слідчим суддею і те, що підозрюваний ОСОБА_8 є особою молодого віку, військовослужбовцем, не одружений, не має утриманців, має зареєстроване місце реєстрації, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

З урахуванням вище зазначеного, апеляційний суд також погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам.

На переконання апеляційного суду, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, виключає можливість обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання адвоката на те, що його підзахисний жодного разу не вчиняв дій, які б свідчили про його намір переховуватись від органів слідства чи суду, наявність у останнього зареєстрованого місця проживання, в попередньому не притягувався до кримінальної відповідальності, не перебування на спец обліках, як і гарантії сталої процесуальної поведінки підозрюваного, з урахуванням тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, їх фактичних обставин, інших характеризуючих даних особу підозрюваного (суспільна небезпечність) та встановлених на даний час процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, недостатньо для доведення, як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного на даній стадії досудового розслідування під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя ретельно перевірив доводи слідчого про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи сторони захисту щодо застосування відповідної міри запобіжного заходу, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про застосування даного запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 30.05.2023, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28 липня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: