Справа № 161/8167/23
Провадження № 1-кс/161/2705/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 23 травня 2023 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001491 від 18.05.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В

Слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням із прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про арешт майна, вилученого 19.05.2023 в ході затримання ОСОБА_5 в порядку ст.208 КПК України.

У поданому клопотанні слідчий вважає, що вилучені речі зберегли на собі сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому необхідно вжити заходів до його збереження шляхом накладення на нього арешту.

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися, водночас, подали суду заяву про проведення судового засідання за їх відсутності, клопотання підтримали повністю.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Оскільки учасники судового розгляду не прибули на розгляд клопотання, тому відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України судове засідання проводиться за їх відсутності, також не здійснюється фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Згідно з ч.1 ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим КПК України.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, підставою для накладення арешту на майно є наявність сукупності підстав чи обґрунтованих підозр вважати, що відповідне майно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України метою накладення арешту на майно може бути забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до п.п. 1, 2, 5 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001491 від 18.05.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

19.05.2023 в ході затримання ОСОБА_5 в порядку ст.208 КПК України було вилучено грошові кошти в сумі 1547 гривень, банківські картки «Ощадбанк» у кількості 2 шт. № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , банківську картку ПУМБ № НОМЕР_3 .

Відповідно до постанови слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 від 19.05.2023 вилучені речі, в ході затримання ОСОБА_5 в порядку ст.208 КПК України, було визнано речовими доказами.

Статтею 98 КПК України визначене поняття речового доказу.

Разом з тим, доказів, окрім постанови про визнання речовими доказами, що вилучені речі відповідають критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, стороною обвинувачення не надано.

Більше того, матеріалами клопотання не доведено, яким чином грошові кошти та банківські картки, можуть слугувати доказом в кримінальному провадженні за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за фактом викрадення автомобіля.

Всупереч вимогам ст.ст. 170, 173 КПК України, звертаючись з клопотанням сторона обвинувачення, не вказала яким чином буде досягнута мета накладення арешту, як це визначено ч.2 ст.170 КПК України, не перевірили наявності підстав накладення арешту та обмежилися лише формальним посиланням на доведення підстав, передбачених ст.170 КПК України.

Слідчий суддя, з врахуванням об`єктивно проведеного аналізу доказів, встановив, що в матеріалах клопотання відсутні докази, які б підтверджували необхідність накладення арешту на вищевказане майно, як того вимагає ст.171 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність обставин, що підтверджують необхідність накладення арешту на майно, а тому в задоволенні клопотанні слідчого необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 130, 132, 170, 171, 173, 174, 309, 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В

В задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001491 від 18.05.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя