Справа № 366/3125/21
Провадження № 1-кп/366/59/23
В И Р О К

Іменем України

26 червня 2023 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючоїсудді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у смт. Іванків відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000081 від 18.08.2021, обвинувальний акт, який надійшов до суду відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Красятичі Поліського району Київської області, громадянина України, офіційно не одруженого, фактично проживає по АДРЕСА_1 , офіційно не працює, раніше судимий Іванківським районним судом Київської області: 04.11.2004 за ч.1 ст. 115 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 13.01.2014 у зв`язку з відбуттям покарання, 14.06.2018 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, 75,76 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробовуванням та іспитовим строком 2 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

1.Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним

17.08.2021 приблизно о 21 год., у ОСОБА_5 , який перебував на території домоволодіння АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, які у нього склалися з ОСОБА_7 , виник умисел на спричинення останній тілесних ушкоджень.

З метою реалізації зазначеного умислу, ОСОБА_5 , діючи умисно, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, бажаючи їх настання, взяв кухонний ніж, який знаходився на полиці тумби на території домоволодіння АДРЕСА_2 , та наніс ним один удар в область спини (в проекції грудної клин тини) потерпілої ОСОБА_7 , спричинивши останній тілесні ушкодження у виді проникаючої колото-різаної рани; ушкодження м`яких тканин 10-го міжреберного проміжку між лівими навколо хребцевою та лопаточною лініями з надсіченням верхнього краю 11-го ребра та нижнього краю10-го ребра; ушкодження діафрагми, ушкодження дна шлунку по задній поверхні; наявність в плевральній порожнині ліворуч слідів рідкої крові та згортків її, «шокові» нирки. Зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя і перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Від отриманих тілесних ушкоджень (проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з розвитком травматичного шоку) ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 21 год.

Таким чином суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Показання обвинуваченого

Обвинувачений ОСОБА_8 , після роз`яснення суті обвинувачення, свою вину у спричиненні потерпілій тяжких тілесних ушкоджень визнав, щиро розкаявся. Надані ним суду пояснення, які зводяться до наступного.

Померлу ОСОБА_7 він знав особисто, так як вона проживала разом з його батьком, ОСОБА_9 17.08.2021 року у вечірній час доби, він приїхав до свого батька, ОСОБА_10 , з роботи (ТОВ «Дружба», яке знаходиться в с. Радника Поліського району), де він працював приблизно півтора місяці. Напередодні між ним та ОСОБА_11 виникла конфліктна ситуація. Остання не хотіла, щоб ОСОБА_8 приїжджав до них додому, оскільки вважала, що він претендує на будинок батька, як на спадщину. Обвинувачений це заперечував. В цьому будинку проживав батько, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 . До будинку ОСОБА_8 приїжджав для відпочинку між роботою, при цьому безпосередньо у будинку не відпочивав, оскільки його туди не впускала ОСОБА_13 . Приїхавши до господарства, ОСОБА_8 на подвір`ї ще випив з ОСОБА_14 пляшку пива та пішов відпочивати у повітку. Там приліг та почав засинати. Через деякий час в повітку зайшла ОСОБА_7 , яка почала смикати його за ногу та чіплятись з претензіями стосовно того, чому він до них приїхав і знову говорила про те, що він претендує на будинок батька як на спадщину, при цьому ображала його ганебними словами, називаючи його «під***сом» та «х***осом». У повітці вони були вдвох. ОСОБА_8 піднявся та став говорити ОСОБА_13 , щоб та вийшла, однак вона продовжила його ображати. Коли вона зібралась йти з повітки, розвернулась спиною до нього, продовжуючи кричати та ображати його. Її образи стосувались того, що він 10 років відбував покарання у місцях позбавлення волі, її слова для нього звучали вкрай образливо, в т.ч. у зв`язку з цим, вона про це добре знала, але продовжувала провокувати його. Він не витримав, схопив до рук зі столу ніж та наніс їй один удар в спину, при цьому не мав наміру її вбивати. Ніж кинув на підлогу. Інших тілесних ушкоджень він ОСОБА_7 не спричиняв. Остання пішла з повітки до будинку. ОСОБА_8 сів та почав міркувати про вчинене ним діяння, після чого пішов за нею в будинок, де побачив на ній кров. Після цього, він відразу пішов до сусідки на ім`я ОСОБА_15 , яка проживає в м. Ірпінь та приїздить до своєї дачі, яка поряд з будинком батька, розповів їй про те, що ножем спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження, попросив викликати поліцію та швидку допомогу. По приїзду швидкої допомоги та поліцейських, останні надягли на нього кайданки, він перебував в автомобілі поліції, чи надавали лікарі ОСОБА_7 медичну допомогу він не бачив. Після цього поліцейські відвезли його до кільцевої дороги в смт. Іванків, там відпустили і він пішов додому в с. Сукачі. Що було з ОСОБА_7 далі він не знає. Однак, йому говорили про те, що ОСОБА_7 ще добу ходила по селу та просила горілки, також говорили, що на наступний день після того, як він вдарив ножем ОСОБА_7 , її побили батько ( ОСОБА_10 ) та син ( ОСОБА_12 ), сказав що є свідки цієї події. Увечері цього дня ОСОБА_7 померла. Про це йому розповіли знайомі люди на площі Шевченка (м. Київ), коли він їхав до свого місця проживання. Обвинувачений пояснив, що померла ОСОБА_7 постійно провокувала його на конфліктні ситуації. Проте, він щиро розкаюється у тому, що не стримався та наніс їй удар ножем, жалкує з приводу вчиненого, усвідомлює наслідки. Готовий нести за свої дії відповідальність.

2.2. Показання потерпілого ОСОБА_6 зводяться до наступного.

У другій половині серпня 2021 року, точну дату не пам`ятає, в АДРЕСА_2 , він (потерпілий), ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та його мати ( ОСОБА_7 ) сиділи в альтанці та вживали алкогольні напої. Весь цей час його матір глузувала з ОСОБА_18 , в них виникла сварка. До цього між ОСОБА_18 та матір`ю постійно відбувались сварки, ОСОБА_18 кидався до неї в бійку, він та батько постійно заступались за матір. Згодом до будинку пішла матір, за нею батько, а за ним ОСОБА_18 , він залишився в альтанці та грався в телефоні, згодом почув сварку між ОСОБА_18 та матір`ю, яка відбувалась в будинку. Сварка тривала близько години. Альтанка знаходиться за будинком, він не бачив хто в нього заходив чи виходив. Посидівши ще трохи він пішов гуляти, повернувся додому приблизно о 23 год., де від ОСОБА_19 та матері дізнався, що ОСОБА_18 підрізав його матір кухонним ножем. Цей ніж знайшли поліцейські, які приїхали на місце події у ОСОБА_19 у ліжку. Святослав стверджував, що ніж йому в ліжко підкинув ОСОБА_18 . Матір йому сказала, що ОСОБА_18 наніс їй тілесні ушкодження на дорозі поблизу їх будинку, однак де саме не сказала. На місце події приїхала швидка допомога та поліція. Лікарі надавали матері медичну допомогу. Від госпіталізації в лікарню матір добровільно відмовилась, він написав заяву від імені матері про відмову від госпіталізації, оскільки вона сама не спроможна була цього зробити, проте підпис у заяві ставила особисто. Матір сказала, що з нею все добре, він пішов відпочивати. Наступного дня матір ледве ходила по будинку, він пропонував їй звернутись в лікарню, однак вона відмовилась. Через добу після отримання тілесного ушкодження вона померла. Претензій матеріального характеру він до обвинуваченого не має, позову не заявляв, щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

2.3 Показання свідків

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні дав показання, які зводяться до наступного.

Обвинувачений ОСОБА_8 є його сином. 17.08.2021 року, приблизно о 17 год. 30 хв. він повернувся додому з роботи у СТОВ «Дружба». На подвір`ї, в альтанці, ОСОБА_18 почав пити горілку разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , згодом до них приєднався і він (свідок). Сиділи разом приблизно 2 години, після чого ОСОБА_8 пішов відпочивати. Після ОСОБА_18 з альтанки вийшла ОСОБА_7 , яка була в стані сильного алкогольного сп`яніння та пішла до будинку. Ірина за характером була скандальною, особливо напідпитку, могла без причини спровокувати сварку. Він (свідок) залишився в альтанці разом з ОСОБА_14 . Потім він, виходячи з альтанки, йшов до будинку, почув сварку між ОСОБА_18 та ОСОБА_13 . Коли він зайшов в будинок, з нього спочатку вибігла ОСОБА_13 , а за нею ОСОБА_18 , куди вони побігли він не бачив. Приблизно через 10 хвилин в будинок зайшла ОСОБА_13 та трималась за бік свого тіла, сказала що її підрізав ОСОБА_18 . Ірина була сильно п`яною. ОСОБА_18 в будинок після цього не заходив. Він не бачив на тілі ОСОБА_13 ніяких тілесних ушкоджень, оскільки вона була одягнута. Приблизно через 20 хвилин до них приїхала карета швидкої допомоги та працівники поліції. Свідок бачив, як ОСОБА_13 надавали медичну допомогу. Що саме стосовно поранення сказали лікарі не знає, оскільки не розуміється на медичній термінології, але як він зрозумів, це поранення не серйозне. При огляді він був особисто присутній, з ним разом був ОСОБА_20 та працівники поліції. Лікарі хотіли госпіталізувати ОСОБА_13 , однак вона відмовилась. Відмову писав ОСОБА_20 , а сам документ підписала ОСОБА_13 . ОСОБА_18 він більше не бачив. Після підписання відмови ОСОБА_13 від госпіталізації поліцейські поїхали від їх будинку. В подальшому він та ОСОБА_13 лягли відпочивати разом відпочивати, а ОСОБА_20 кудись пішов за межі господарства. Ірині більше ніхто ніяких тілесних ушкоджень не спричиняв. Наступного дня, приблизно о 5 годині ранку його розбудив ОСОБА_20 та пояснив, що з мамою ( ОСОБА_13 ) щось трапилось. Свідок побачив, що ОСОБА_13 лежить на порозі без ознак життя. Згодом її забрали та відвезли на судово-медичну експертизу.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні дав суду показання, які зводяться до наступного.

Він працює фельдшером швидкої допомоги. У серпні 2021, точного числа не пам`ятає, у вечірній час доби, він у складі бригади швидкої допомоги разом з водієм ОСОБА_22 (були вдвох) приїхали на виклик в смт. Красятичі. Там присутні на місці події працівники поліції пояснили, що сталось ножове поранення. Свідок зайшов в будинок, де на ліжку знаходилась ОСОБА_7 , у якої на спині він побачив рвану рану. ОСОБА_7 лежала на животі та стогнала, при цьому свідок виявив у неї явні ознаки сильного алкогольного сп`яніння, після чого почав надавати медичну допомогу: перевірив рану, обробив її, наклав синтетичну пов`язку, зробив знеболююче. ОСОБА_7 пояснила свідку, що, за годину до їх приїзду, її син вдарив ножем, ім`я сина не називала. Після надання допомоги свідок запропонував ОСОБА_7 поїхати до Іванківської ЦРЛ, на що остання категорично відмовилась, про що у картці виклику швидкої допомоги підписала відмову. При відмові ОСОБА_7 їхати в лікарню були присутні двоє цивільних людей та працівники поліції. Згідно законодавства він (свідок) не міг примусового доставити потерпілу в лікарню, якщо остання не надала на те відповідну згоду. Доставка особи без її згоди в лікарню здійснюється у разі, коли така особа знаходиться з тілесними ушкодженнями без свідомості.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні дала суду показання, які зводяться до наступного.

Обвинуваченого вона знає наглядно, він не її родич. Влітку 2021, у вечірній час доби, точну дату не пам`ятає, вона знаходилась своєму будинку та вечеряла разом з внуками. Її будинок знаходиться напроти будинку, де проживають ОСОБА_17 , ОСОБА_7 та її син ОСОБА_20 . Вона почула стукіт у вікно, це був ОСОБА_16 . Він був схвильований, на вигляд не п`яний, та пояснив, що «в тюрму більше не сяде». На питання що сталось він відповів, що прийшов з роботи, сиділи відпочивали, потім прийшли до нього (чи ОСОБА_19 чи ОСОБА_20 не вона зрозуміла). ОСОБА_18 попросив у неї заспокійливі пігулки та викликати швидку допомогу та поліцію, що вона і зробила. Увесь час до приїзду швидкої та поліції ОСОБА_18 перебував з нею та нікуди не відходив, йому в цей час погрожував ОСОБА_20 та говорив, що розправиться з ним, якщо з матір`ю щось трапиться. Спочатку на місце пригоди прибула поліція. Потім, орієнтовно через 5-10 хвилин, швидка допомога. Вона до будинку не заходила, з працівниками швидкої допомоги не спілкувалась. ОСОБА_18 , який увесь це час знаходився біля неї, також нікому ніяких питань не задавав. Коли на місце події приїхала поліція вона пішла до себе додому, а ОСОБА_18 поліцейські сказали чекати в авто. Напередодні цього дня вона бачила з порогу свого будинку, що ОСОБА_13 була дуже п`яна та її побив син ОСОБА_20 , а саме завдавав тілесні ушкодження руками та ногами. Ірина постійно провокувала ОСОБА_18 на сварки, обзивала його, «опускаючи його нижче плінтуса». Постійно говорила, що він сяде в тюрму, оскільки заважає їй. Наступного дня після зазначених подій їй місцеві жителі сказали, що «печена» (прізвисько ОСОБА_13 ) померла, точних обставин смерті вона не знає.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується письмовими доказами, наданими прокурорами:

Письмовою заявою ОСОБА_7 від 18.08.2021 року, згідно з якою вона просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який 17.08.2021 року спричинив їй ножове поранення в спину ( т.1, а.с.112);

Протоколом огляду місця події від 18.08.2021 року (з 07 год. 10 хв. по 09 год. 20 хв.), яким, за згодою ОСОБА_10 ( т.1 а.с.113) оглянуто будинок АДРЕСА_2 , в ході якого вилучено ніж з чорною рукояткою, довжино приблизно 20 см. зі слідами плям бурого кольору, зовні схожими на кров ( т.1, а.с.114-116);

Витягом з ЄРДР від 19.08.2021, з якого вбачається, що повідомлення про спричинення ОСОБА_7 ножового поранення надійшло до ВП 17.08.2021, внесене в ЄРДР 18.08.2021 о 17:23 та 19.08.2021 о 08:33 за ч.2 ст. 121 КК України, а також 19.09.2021 за ч.1 ст. 125 КК України ( т.1, а.с.120, 128-129);

Рапортом працівника поліції про надходження до ВП повідомлення від ОСОБА_6 18.08.2021 о 23:17 про смерть ОСОБА_7 . Повідомляв про можливе ножове поранення, яке нанесене вчора, про що було повідомлено поліцію (т.1, а.с.130);

Протоколом огляду місця події від 18.08.2021 року (з 23 год. 40 хв. 18.08.2021 року по 09 год. 20 хв. 19.08.2021 року) з ілюстративною фото таблицею, в ході якого, за згодою ОСОБА_10 ( т.1, а.с.131) було оглянуто будинок АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено труп ОСОБА_7 з тілесними ушкодженнями у вигляді колото-різаної рани в області спини, простирадло світлого кольору зі слідами плям бурого кольору, ззовні схожими на кров, два металеві ножі, марлеву пов`язку та тампон (серветка), дві упаковки з-під бинтів та три скляні стопки ( т.1, а.с. 132-148). Дозвіл на проведення цього огляду наданий ухвалою слідчого судді 25.08.2021 ( т.1, а.с.156-157).

Протоколом огляду трупа від 19.08.2021 року ( з 01:10-02:30), яким оглянуто труп ОСОБА_7 ( т.1, а.с.149);

Постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, з квитанціями про передачу їх на зберігання ( т.1, а.с.150-153, 154, 155);

Протоколом огляду тупа від 19.08.2021 року з ілюстративними додатками, яким оглянуто труп ОСОБА_7 , в ході якого відібрано біологічні зразки для експертизи: букальний епітелій; зрізи з нігтів; змиви з рук; відбитки пальців рук ( т.1, а.с.169-174);

Протоколом огляду від 19.08.2021 року з ілюстраціями до нього, в ході якого вилучено одяг з трупа ОСОБА_7 , зокрема, светр з рваним пошкодженням в області спини та шорти, з квитанціями про отримання речей на зберігання ( т.1, а.с.175-182);

Лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 № 381 від 19.08.2021 року, згідно з яким її смерть настала внаслідок травматичного шоку, проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням внутрішніх органів, ушкодження внаслідок контакту з гострим предметом. Зазначено дату травми « ІНФОРМАЦІЯ_3 », дата смерті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (т.1, а.с.183);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 19.08.2021 року з відеозаписом за участю ОСОБА_24 , в ході якого останній показав як наніс ОСОБА_7 один удар ножем в спину ( т.1, а.с.192-195);

Висновком експерта №221/Д/381тр. 2021 від 11.11.2021 року, згідно з яким не виключається можливість виникнення виявленого у ОСОБА_7 тілесного ушкодження (колото-різаної рани) за обставин, про які зазначив ОСОБА_8 під час слідчого експерименту від 19.08.2021 року (т.2, а.с.28);

Висновками експертів № 381тр.-2021 від 18.08-11.11.2021 та № 172/Д/№381тр.-2021 від 04.09-11.11.2021, з якого вбачається, що комплекс тілесних ушкоджень у виді проникаючої колото-різаної рани (на висоті 114 см від підошвової поверхні ступні та у 7 см вліво від задньої серединної лінії, від якої відходить рановий канал, що йде зліва направо зверху донизу ззаду наперед через м`які тканини лівої задньої поверхні грудної клітки, 10-е міжребір`я, пристінкову плевру, діафрагму, стінку шлунка, проникає в грудну порожнину, де і закінчується, довжиною по зонду близько 18, 5 см; ушкодження м`яких тканин 10-го міжреберного проміжку між лівими навколо хребцевою та алопатичною лініями з надсіченням верхнього краю 11-го ребра та нижнього краю 10-го ребра; ушкодження діафрагми, ушкодження дна шлунку по задній поверхні; наявність в плевральній порожнині ліворуч слідів рідкої крові та згортків її; «шокові» нирки, утворився від дії гострого предмета, який володіє колючо-ріжучими властивостями (можливо клинка ножа», і, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_7 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з розвитком травматичного шоку ( т.1, а.с.202-204, 209-210);

У висновку експертів № 112/к від 16.01.2023 року зазначено, що з огляду на відсутність у ОСОБА_7 безумовно смертельних ушкоджень життєво важливих органів і систем органів (тобто, відсутність таких ушкоджень, які навіть про своєчасному наданні спеціалізованої медичної допомоги практично у 100% випадків призводять до настання смерті) та на результати гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів (Висновок експертного дослідження № 1127, КЗКОР «Київськеобласне бюро судово-медичної експертизи», відділення судово-медичної гістології), що вказує на те, що смерть травмованої настала не відразу після спричинення їй тілесного ушкодження, а через певний проміжолк часу, суд вважати, що за умови надання гр. ОСОБА_7 своєчасно спеціалізованої медичної допомоги, її життя можливо було б врятувати ( т.2, а.с. 73-80).

Висновком судово-психіатричного експерта № 553 від 08.09.2021 року, згідно з яким ОСОБА_8 в момент вчинення інкримінованих йому дій в тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, на даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує ( т.2, а.с.49-51).

Крім того, у кримінальному провадженні були призначені три судових молекулярно-генетичних експертизи. Висновки експерта № СЕ-19/111-21/42814-БД від 30.11.2021, № СЕ-19/111-21/42817-БД від 30.11.2021, № СЕ-19/111-21/42811-БД від 07.12.2021, надійшли у розпорядження прокурора вже після направлення обвинувального акту до суду, тобто слідчий і прокурор вважали зібрані докази достатніми для оголошення підозри та обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Дослідження цих експертиз свідчить про те, що вони не є безпосереднім доказом вини обвинуваченого, тому суд не покладає їх в основу вироку. Слід також зазначити, що призначення таких дорого вартісних експертиз не було безумовно необхідним. Цю ж інформацію слідчий міг здобути призначивши судову імунологічну експертизу.

Суд надає віри поясненням обвинуваченого ОСОБА_5 в тому, що саме він наніс ножове порання (тяжкі тілесні ушкодження) ОСОБА_7 , яке мало наслідком смерть потерпілої, такі його пояснення повністю узгоджуються із доказами дослідженими судом в судовому засіданні.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та речових доказів, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 , поза розумним сумнівом, у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого. Підстав для зміни обвинувачення судом не встановлено: коли умисел винного було спрямовано на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, треба враховувати фактично заподіяні тілесні ушкодження, дане твердження узгоджується з правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеною в постанові від 15.08.2019 по справі № 610/3116/17.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до п.п.1,2 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, ОСОБА_5 визнав себе винним, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Так, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 дійсно щиро розкаявся, оскільки таке його каяття ґрунтувалося на визнанні ним своєї провини, виявленню жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась, що підтверджувалось конкретними діями ( відразу після події, він звернувся до сусідки з проханням викликати швидку допомогу та поліцію): його дії були спрямовані на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Крім того, щире каяття ґрунтувалося на правдивій розповіді про всі відомі йому обставини вчиненого злочину, як на досудовому розслідуванні так і під час судового розгляду, відповідній належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, яку засуджував та бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене, що також знайшло своє відображення і в матеріалах кримінального провадження, а також активно та добровільно допомагав слідству, зокрема у повідомленні органу досудового розслідування фактів у справі щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, наданні доказів шляхом проведення за його участю всіх необхідних слідчих та процесуальних дій.

Обставин, які згідно із статтею 67 КК України обтяжують йому покарання, судом не встановлено, як не зазначені вони і у обвинувальному акті.

Складення досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не доручалося, зважаючи на санкцію ч.2 ст. 121 КК України.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винуватим та призначити покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Обвинувачений ОСОБА_5 просили призначити йому більш м`яке покарання, врахувавши його щире каяття, наявність онкохворої цивільної дружини, врахувавши обставини вчинення кримінального правопорушення що передували, провокативну поведінку самої потерпілої, його ставлення до вчиненого, обставини, які пом`якшують його покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні щодо призначення покарання покладався на розсуд суду.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів. Тому, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 є осудним, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів в сфері проти життя та здоров`я, особу винного, його відношення та ставлення до вчиненого, його працездатний вік, наявність постійного місця проживання, хоч і неофіційно, але працевлаштований, має батька похилого віку, онкохвору цивільну дружину, що в сукупності свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, відсутність відомостей щодо перебування на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, наявність декількох обставин, які пом`якшують його покарання, відсутність обтяжуючих обставин, позицію потерпілого та вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, оскільки в результаті умисних протиправних дії ОСОБА_5 настали тяжкі наслідки у вигляді смерті людини та призначає йому покарання за ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, у судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до положень ст. 50 КК України, встановлено наявність підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69 КК України.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як встановлено під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відбував тривалий термін покарання у виді позбавлення волі, відсутні відомості щодо притягнення його адміністративної відповідальності, має постійне місце проживання, має батька похилого віку, проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_25 , яка хворіє на онкозахворювання, хоч і неофіційно, але працює, забезпечуючи матеріально себе та дружину, щиро розкаявся у вчиненому злочині, активно сприяв його розкриттю, належно та критично оцінив свою протиправну поведінку, яку засуджує, а також висловив бажання нести кримінальну відповідальність за вчинене. Більш того, потерпілий не наполягав на призначенні суворого покарання, просила призначати йому покарання на розсуд суду. Також, суд враховує віктимологічну поведінку потерпілої, яка, знаючи минуле обвинуваченого, зокрема, факт відбування ним покарання у місцях позбавлення волі, свідомо провокувала його на конфлікт, називаючи його словами, які є образливими і для пересічного чоловіка, і на порядок образливішими для особи, яка перебувала у місцях позбавлення волі. Її мотивом було небажання бачити його у будинку його батька, як потенційного претендента на будинок, у якому вони проживали. Суд приходить до висновку, що протиправна поведінка потерпілої у даному випадку може бути визнана

обставиною, що істотно знижує суспільну небезпечність злочину і

пом`якшує відповідальність винного. Крім того, вона сама категорично відмовилася від госпіталізації, підписавши відповідну відмову, і, фактично саме це не дало можливості уникнути тяжких наслідків, її смерті, про що підтверджено комісійним висновком експертів, зазначеним вище. Обвинувачений же, усвідомивши можливі наслідки свого вчинку, практично відразу звернувся до сусідки з проханням викликати швидку і поліцію, тобто вживав заходів для відвернення суспільно-небезпечних наслідків свого діяння.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченого і попередню позитивну соціальну поведінку, обставини, які пом`якшують покарання та обставини, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, які знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість застосування положень ст.69 КК України, а саме призначення покарання у виді позбавлення, у розмірі нижчому від найнижчої межі, встановлено санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування норм ст.ст. 69-1, 75 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

6. Вирішення питання про долю речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Строк відбування покарання слід рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого у ході досудового розслідування у виді особистого зобов`язання закінчився 19.11.2021. Клопотань про обрання запобіжного заходу на момент закінчення розгляду справи від сторін не надходило, відтак, підстав для такого обрання до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Питання щодо стягнення процесуальних витрат на користь держави.

У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

П.8 ч.2 ст. 291 КПК України визначено, що в обвинувальному акті, який передається до суду , обов`язково зазначаються відомості щодо розміру витрат на залучення експерта (у разі провадження експертизи під час досудового розслідування).

В обвинувальному акті слідчим зазначено, що «витрати на залучення експерта під час досудового розслідування не встановлені», а проведені експертизи (висновки експертів № СЕ-19/111-21/42814-БД від 30.11.2021, № СЕ-19/111-21/42817-БД від 30.11.2021, № СЕ-19/111-21/42811-БД від 07.12.2021) не є безпосереднім доказом вини обвинуваченого і не покладаються судом в основу вироку. А тому витрати на їх проведення відносяться судом на рахунок держави.

Питання щодо речових доказів суд вирішує за вимогами статті 100 КПК України.

Керуючись частиною другою статті 121 КК України, статтями 100, 124, 174, , 337, 369-371, 373, 374, 392-395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання із застосуванням вимог статті 69 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування призначеного йому покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Копії вироку вручити засудженому і прокурору відразу після оголошення.

Речові докази:

-металевий ніж з пластиковою рукояткою чорного кольору з плямою і речовини бурого кольору зовні схожою на кров; зразок букального епітелію трупа ОСОБА_7 ; зразок букального епітелію ОСОБА_5 ; простирадло світлого кольору з плямами бурого кольору, зовні схожими на кров; 2 металевих ножі; марлева пов`язка та тампон (серветки); дві упаковки з під бинтів, джинсові шорти сірого кольору зі слідами РБК , кофта бордового кольору зі слідами РБК, зрізи з нігтьових пластин з правої та лівої руки трупа ОСОБА_7 , змиви з правої та лівої руки трупа ОСОБА_7 , контрольний змив з рук трупа ОСОБА_7 , зразок крові трупа ОСОБА_7 , відтиски пальців рук (дактилокарта) трупа ОСОБА_7 , які передано до камери зберігання речових доказів Вишгородського РУП за адресою: м. Вишгород, вул. Кургузова,3 - знищити;

-три скляні стопки, які передано до камери зберігання речових доказів відділення поліції №1 Вишгородського РУП за адресою: смт. Іванків, вул. Київська, 25 Київської області - знищити;

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вироку шляхом подачі апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1