Справа № 350/1412/22
Провадження № 11-кп/4808/323/23
Категорія ст. 197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку письмового апеляційного провадження матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2023 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,-

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що прокурором не надано і судом не здобуто жодного належного та допустимого доказу тому, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також звертає увагу колегії суддів на те, що даних злочинів він не вчиняв, а перебуваючи під вартою у нього погіршився стан здоров`я.

Просить ухвалу Рожнятівського районного суду від 05.05.2023 року скасувати, та постановити нову ухвалу, якою замінити йому запобіжний захід на домашній арешт або заставу.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 05 травня 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на 60 днів до 03 липня 2023 року включно.

У задоволенні усного клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , про зміну відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт (в нічний час) із застосуванням, внесення застави відмовлено.

До початку апеляційного розгляду від прокурора та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 надійшло до суду письмове клопотання про розгляд апеляційної скарги без їх участі, в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ст. 406 КПК України.

Перевіривши матеріали клопотання та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді суду першої інстанції перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000135 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 187 ч.4, ст. 115 ч.2 п.п. 6,12,13 (а.п. 1-6).

На стадії судового розгляду, 05 травня 2023 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.п. 40-41).

Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого ОСОБА_6 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а саме переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення цих ризиків.

Розглядаючи питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178,199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону та приписи міжнародного законодавства при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , з наведення мотивів, з яких було прийнято вказане рішення.

В той же час, обвинувачений вказує на відсутність правових підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і, що інший (менш суворий) запобіжний захід, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції безпідставно продовжено йому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази виправдовують його у вчиненні інкримінованих злочинів, на думку колегії суддів є безпідставними.

Виправдання особи відбувається за вироком суду, після дослідження судом всіх доказів по справі.

Обвинувачення особи у вчиненні злочину та доведення вини у його вчиненні, не є тотожними, а тому, виходячи з практики ЄСПЛ у рішенні «Ізмаїлов та інші проти Росії» від 24.04.2008 р. та «Дактарас проти Литви», принципово потрібно розрізняти вказані поняття.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що запобіжні заходи застосовуються тоді, коли особу ще не визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення і коли відповідно до принципу презумпції невинуватості вона вважається невинуватою.

Виходячи з наведеного вище, посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не врахував факт непричетності до інкримінованого йому обвинувачення, є неспроможним.

На переконання колегії суддів, виходячи з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства, дійшов правильного висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином перевірено наявність ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, що з достатньою вірогідністю надають можливість прогнозувати поведінку особи з точки зору виконання нею в майбутньому процесуальних обов`язків, оскільки закон не вимагає абсолютно достовірного доказування вказаних обставин.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

В ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції зазначив як відомості про кримінальні правопорушення (їх суть і правову кваліфікацію із зазначенням статей (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність), у якому обвинувачується останній, так й обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ст. 177 КПК України, а також обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам, з належним обґрунтуванням таких висновків.

Враховуючи дотримання балансу між охороною прав, свобод та законних інтересів усіх учасників кримінального процесу і захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає законним прийняте судом першої інстанції рішення.

Колегія суддів приходить до висновку, що заявлені стороною обвинувачення ризики є ймовірні і виправдовує подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, виходячи з характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, що мають підвищену ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а також тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях та всі наявні в матеріалах провадження дані про його особу.

На думку колегії суддів, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні на вказаній стадії судового розгляду.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, на переконання колегії суддів, відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому, в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2023 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4