Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи "Київський слідчий ізолятор" матеріали кримінального провадження № 0000157 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Березівка Одеської області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

неодноразово судимого, останній раз вироком Дніпровського

районного суду м. Києва від 19.12.2016 за ч.2 ст.146, ч.1 ст.396 КК України

на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.4 ст.185 КК України,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 червня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.4 ст.185 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 5 березня 2022 року близько 11 години він проник на огороджену територію ПрАТ "Ірпіньмаш", що за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Садова, і, скориставшись відсутністю власника, незаконно заволодів автомобілем "Mersedes-Benz Vito", що належав ОСОБА_8 , вартістю 330 188 грн, яка більше ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, на якому направився в напрямку м. Бердичів Житомирської області.

Крім того, в період з 24 лютого 2022 року по 1 квітня 2022 року, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 проник у квартиру АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав ноутбук "Asus" з оптичною мишкою та сумкою для ноутбуку загальною вартістю 6 910 грн 08 коп, що належали ОСОБА_9 .

Крім того, у цей же період часу з проникненням у житло ОСОБА_7 таємно викрав: з квартири АДРЕСА_4 ноутбук "НР" із зарядним пристроєм, оптичною мишкою та сумкою для ноутбуку загальною вартістю 6 305 грн 11 коп, що належали ОСОБА_10 ; з квартири АДРЕСА_5 мобільний телефон "Nokia" вартістю 705 грн 53 коп, що належав ОСОБА_11 .

Ухвалою підготовчого судового засідання Ірпінського міського суду Київської області від 12.06.2023 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 10.08.2023 включно, визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень, зазначено, які обов`язки з передбачених ст.194 КПК України будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави, та наслідки їх невиконання.

Цією ж ухвалою у задоволенні клопотання захисника про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу на більш м`який відмовлено.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає про порушення його прав внаслідок продовження строку тримання під вартою, а тому просить переглянути ухвалу суду першої інстанції.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а відтак, і підстав для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою. Відповідно до змісту клопотання прокурора та ухвали суду продовження строку обґрунтовано запобіганням спробам переховуватись він органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою зміни ними показань. Проте матеріали кримінального провадження не містять даних про реальність вчинення обвинуваченим таких дій. Так, ОСОБА_7 ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, проживає з дружиною і утримує матір похилого віку, тобто має міцні соціальні зв`язки в місці постійного проживання, хоча в клопотанні сторони обвинувачення вказано протилежне. Крім того, сам обвинувачений є особою похилого віку, позитивно характеризується, а потерпілі та свідки, які ще не допитані, будь-які заяви чи скарги стосовно поведінки ОСОБА_7 не подавали.

Також, на переконання захисника, визначаючи розмір застави, суд не врахував вік, стан здоров`я обвинуваченого та його матері, відсутність у ОСОБА_7 постійної роботи. Отже, розмір застави є непомірним і порушує права обвинуваченого, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Єлоєв проти України", зазначає, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення у справі "Харченко проти України").

Між тим, ОСОБА_7 перебуває під вартою з 01.04.2022, тобто більше ніж 1 рік 2 місяці, і станом на день ухвалення оскарженого рішення жодного судового засідання з розгляду кримінального провадження не відбулося. З огляду на викладене, захисник вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого на підтримку апеляційних скарг сторони захисту; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до вимог цієї норми в сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів і усвідомлює тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, оскільки санкцією ч.3 ст.289 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років, а також особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, і стадію судового провадження, зокрема, що потерпілі і свідки ще не допитані.

При цьому слід зважити на обставини вчинення інкримінованих злочинів під час окупації м. Ірпінь одразу після повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну, особу обвинуваченого, який не працює і не має постійного джерела доходу.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Також суд визначив ОСОБА_7 мінімально можливий розмір застави як альтернативу триманню під вартою з урахуванням ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується. Отже, доводи захисника, що суд при цьому не врахував вік, стан здоров`я обвинуваченого та відсутність у нього постійної роботи, безпідставні.

Водночас, колегія суддів погоджується з тим, що порушуються розумні строки розгляду кримінального провадження. Проте висновки суду з посиланням на практику ЄСПЛ в рішенні "Харченко проти України" в контексті того, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, є вірними.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 червня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3