Справа № 739/1068/23
Провадження № 1-кп/739/80/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акту у кримінальному провадженні №0000243 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 197-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2023 року з Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Чернігівської обласної прокуратури до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області разом з додатками надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000243 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 197-1 КК України.

Ухвалою суду від 12 червня 2023 року у вказаному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання.

Захисник обвинуваченого у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для доопрацювання у зв`язку з його невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України, оскільки було порушено право на захист підозрюваних через невиконання вимог статей 290, 293 КПК України і незаконне обмеження обвинувачених і захисника в часі для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Щодо фактичних обставин на формулювання обвинувачення в обвинувальному акті захисник зазначив, що з обвинувального акту не зрозуміло, які саме дії вчинили обвинувачені та чи діяли вони як посадові особи, також в обвинувальному акті не вказано жодних способів самовільного зайняття та використання обвинуваченими земельної ділянки. Також захисник зазначив, що у обвинувальному акті не міститься відомостей щодо часу вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 197-1 КК України, а стосовно потерпілого в обвинувальному акті не вказано обставин набуття відповідної земельної ділянки у комунальну власність і відповідно інформації, яка б підтверджувала право власності Новгород-Сіверської міської ради на відповідну земельну ділянку. Крім того захисник зазначив, що обвинувальний акт не містить інформації стосовно часу закінчення злочину, оскільки в обвинувальному акті вказано про використання обвинуваченими самовільно занятої земельної ділянки упродовж 2022 та 2023 року, який ще не закінчився.

Обвинувачені клопотання захисника підтримали та просили його задовольнити повністю з підстав, вказаних у клопотанні, повернувши обвинувальний акт прокурору.

Прокурор у судовому засіданні в режимі відеоконференції просила призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні та доручити органу пробації підготувати досудові доповіді стосовно обвинувачених. З приводу клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору зазначила, що воно є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, вказала, що матеріали кримінального провадження були відкриті стороні захисту, процесуальним законодавством вимагається надання розписки про відкриття матеріалів провадження лише обвинуваченими, а не їх захисниками. Захисником ОСОБА_6 не було надано документів, які б підтверджували його повноваження, при цьому у кримінальному провадженні брав участь інший захисник ОСОБА_8 , якому надавалися для ознайомлення матеріали кримінального провадження. Після виконання вимог статті 290 КПК України захисник ОСОБА_8 подавав клопотання про участь ще одного захисника, однак воно було внесене поза межами строків досудового розслідування, у зв`язку з чим слідчий надав на це клопотання відповідне роз`яснення. З того часу захисник ОСОБА_6 до прокуратури з приводу ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не звертався. Стосовно формулювання обвинувачення вказала, що сторона захисту фактично вдається до оцінки обставин кримінального правопорушення, що має здійснюватися лише на стадії судового розгляду, а не в підготовчому судовому засіданні. Стосовно способу вчинення злочину прокурор вказала, що в обвинувальному акті зазначено про самовільне зайняття земельної ділянки і її використання в господарській діяльності, а з приводу часу вчинення злочину зазначила, що злочин ще триває.

Представник потерпілого у судовому засіданні висловився проти повернення обвинувального акту прокурору і просив призначити у кримінальному провадженні судовий розгляд.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень частини четвертої статті 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Пунктом 5 частини другої статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до вимог статті 91 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зазначені: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, що є обов`язковими й для ухвалення вироку відповідно до вимог статей 370, 374 КПК України.

Отже, фактичними обставинами кримінального правопорушення, що мають міститися у обвинувальному акті, вважаються час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у самовільному зайнятті земельної ділянки площею 97,0473 га з кадастровим номером :05:000:0909, розташованої поблизу населених пунктів Мамекине та Смяч Новгород-Сіверського району Чернігівської області, їх дії кваліфіковані за частиною другою статті 197-1 КК України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене групою осіб.

Самовільне зайняття земельної ділянки з об`єктивної сторони може полягати у протиправному використанні землі у своїх потребах: обробка, удобрення землі, насадження насіння, дерев чи кущів, виконання меліоративних, інших робіт.

Об`єктивна сторона даного злочину полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки. Причому земельна ділянка для винної особи є чужою, вона не має необхідних і достатніх прав на володіння, користування чи розпорядження ділянкою як власник чи як особа, якій надано право постійно чи тимчасово володіти і користуватися нею (правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 12 листопада 2020 року у справі №400/122/18).

З викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, що містяться в обвинувальному акті, вбачається, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 самовільно зайняли вказану вище земельну ділянку у невстановлені досудовим розслідуванням дату, та час, проте не пізніше 03 червня 2022 року, яку упродовж 2022-2023 років використовували у господарській діяльності ПП «Новгород-Сіверська рибоводно-меліоративна станція» з метою отримання прибутків від вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції.

При цьому в фактичних обставинах кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення не зазначено способу самовільного зайняття земельної ділянки, яким можуть бути: обробіток, удобрення землі, насадження насіння, дерев чи кущів, виконання меліоративних робіт, огороджування ділянки, знищення чи встановлення межевих знаків, завезення та розміщення будівельних матеріалів, тощо.

Також формулювання обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 містять посилання на те, що обвинувачені упродовж 2022 та 2023 років використовували відповідну земельну ділянку у господарській діяльності, хоча обвинувальний акт у кримінальному провадженні було складено 30 травня 2023 року, а до суду для розгляду він надійшов 07 червня 2023 року. Відповідно за змістом сформульованого обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ставиться в провину самовільне зайняття земельної ділянки та її використання протягом усього 2023 року, тобто фактично в майбутньому, яке ще не настало.

Згідно практики Європейського суду з прав людини необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 пункт 79).

У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (пункт 51)».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», визначено що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пункті «b» частина третя статті 6 Конвенції».

Викладене вище свідчить, що у обвинувальному акті не конкретизовано об`єктивну сторону інкримінованого обвинуваченим злочину, передбаченого частиною другою статті 197-1 КК України, зокрема в частині часу та способу його вчинення, у зв`язку з чим суд у ході подальшого судового розгляду кримінального провадження буде позбавлений можливості належним чином встановити фактичні обставини провадження, правильність кваліфікації дій обвинувачених та обґрунтованість висунутих обвинувачень.

Отже, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000243 не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, що в свою чергу перешкоджає призначенню кримінального провадження до судового розгляду.

Стосовно доводів захисника про порушення прав його підзахисних на захист через невиконання вимог статей 290, 293 КПК України і незаконне обмеження обвинувачених і захисника в часі для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження суд враховує, що вказані порушення згідно статті 314 КПК України не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору. Твердження захисника про незазначення в обвинувальному акті обставин набуття відповідної земельної ділянки у комунальну власність і відповідно інформації, яка б підтверджувала право власності Новгород-Сіверської міської ради на відповідну земельну ділянку фактично зводяться до незгоди із залученням до участі у справі вказаної міської ради як потерпілого, що також не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Відповідно пункту 3 частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, оскільки в підготовчому судовому засіданні було встановлено невідповідність обвинувального акту вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що для усунення виявлених недоліків обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000243 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 197-1 КК України разом з додатками необхідно повернути прокурору Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_3 для усунення виявлених недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 290, 291, 314-316, 369, 372, 376, 392, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000243 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 197-1 КК України разом з додатками повернути прокурору Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_3 для усунення виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали оголошено о 08 год. 00 хв. 04 липня 2023 року.