Справа № 308/1980/16-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження № 308/1980/16-к, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000283 від 18.11.2015 р. , про обвинувачення,-

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Т.Ремета, Перечинського району, Закарпатської області, громадянина України, українця , з вищою освітою, працюючого заступником директора ДП «Мукачівське лісове господарство», одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення :

прокурора - ОСОБА_4

сторона захисту:

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

17.11.2015 року о 18 год. 40 хв. ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Sang-Yong Kyron» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Карпатській в селі Минай зі сторони села Розівка, Ужгородського району в напрямку міста Ужгород, під`їжджаючи до регульованого дорожніми знаками пішохідного переходу, не забезпечив безпеку дорожнього руху порушуючи вимоги п.п. 1.3.; 1.4, 1.5, 1.10, 18.1, 19.3 «Правил дорожнього руху України», не врахував дорожню обстановку, що склалася та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка в той час переходила по регульованому пішохідному переході проїзну частину дороги з ліва на право відносно руху транспортного засобу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи № 75 від 19.02.2016 року отримала тілесні ушкодження у вигляді : поєднаної краніо-скелетно-абдомінальної травми, ЗЧМТ, дифузного аксонального пошкодженя головного мозку ІІ ст. ( по Адамс-Дженерелі) з травматичними вогнищами в мозолистому тілі на обох півкулях, локального травматичного САК парамезенцефально справа, дифузного набряку головного мозку з проявами вираженої загально мозкової симптоматики та психоорганічним розладом, забій - підшкірної гематоми в лобній області з ліва, вправленого вивиху правого плеча, множинних забоїв мяких троканин по тілу, забою органів малого тазу з макрогематурією, перелому горизонтальної гілки правої лонної кістки, уламкового перелому сідничної кістки справа, травматичного шоку І ст.

Дані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою згідно п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затведжених Наказом № 6 МОЗ україни від 17.01.1995 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Невиконання водієм ОСОБА_3 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, отриманими ОСОБА_6 тяжких тілесних укшодень.

Таким чином, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення , передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав частково. По суті фактичних обставин справи пояснив, що дати не пам`ятає за спливом часу, ввечері їхав за кермом автомобіля в м. Ужгород , рухався в колоні автомобілей. В зустрічному напрямку теж рухалась колона автомобілей. В с. Минай колона назустріч зупинилась , він продовжував рух, в той час із -за мікроавтобуса , який зупинився на зустрічній смузі руху вибігла жінка на відстані один метр перед його автомобілем прикрита парасолькою. Він застосував гальмування . Вказав, що дорожній знак « Пішохідний перехід» був за пішохідним переходом. Освітлення пішохідного переходу не було. Вказує, що він не винуватий в тому, що пішохід необачно вискочив під колеса автомобіля. Він рухався зі швидкістю 40 км/год., удар відбувся в середину капота автомобіля, передню частину. Вказав, що того вечора були погані погодні умови, йшов дощ.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, хоча неодноразово належним чином була повідомлена про дату , час і місце розгляду справи.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_6 від 14.07.2017 року, відповідно до якої просила проводити судовий розгляд без її участі так як через свої релігійні переконання не може бути присутньою в судових засіданнях. Не має і не буде мати в майбутньому до ОСОБА_3 жодних матеріальних та моральних претензій.

Верховний Суд у своїх постановах від 02 квітня 2019 року (справа № 214/10541/14-к) та від 15 травня 2019 року (справа № 469/898/15-к) дійшов висновку про те, що якщо суд першої інстанції вжив усіх можливих і необхідних заходів для повідомлення потерпілих та забезпечення їх явки і явки свідків до суду, однак через їх неодноразову неявку до суду був позбавлений можливості провести їх допит для встановлення обставин події та причетності обвинуваченого, то у суду першої інстанції були підстави для ухвалення рішення з урахуванням наданих сторонами доказів, які він мав можливість безпосередньо дослідити в судовому засіданні. Так, хоча суд дійсно повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їх прав і обов`язків, це не означає, що саме на суд покладено безумовний обов`язок забезпечити участь потерпілих, показання яких є ключовим доказом обвинувачення, оскільки доказування вини особи, а, отже, надання відповідних доказів суду, за законом є обов`язком сторони обвинувачення.

Судом неодноразово (протягом усього часу розгляду кримінального провадження) направлялись на адресу потерпілої ОСОБА_6 (що зазначена в обвинувальному акті) судові повістки про виклик її до суду. Отже, потерпіла знала, що в Ужгородському міськрайонному суді здійснюється розгляд даного кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці доходив висновку, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, п. 27, «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, п. 41).

Вказане свідчить про відсутність зацікавленості у розгляді кримінального провадження потерпілої ОСОБА_6 , яка, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, жодного разу не з`явилася в судові засідання.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що в силу статей 56, 58 КПК України давати пояснення є правом потерпілої сторони, відповідно до положень ст. 325 КПК України, суд вважав можливим за відсутності зазначеного вище потерпілого, з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести судовий розгляд без вказаної особи.

Якщо обвинувачений посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення.

Як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення прокурор в судовому засіданні зазначає показання свідка ОСОБА_7 .

Так, в судовому засіданні був допитаний свідок зі сторони обвинувачення ОСОБА_7 , який суду надав показання про те, що того дня, точної дати не памятає за спливом часу, рухався за кермом автомобіля зі сторони с. Розівка в напрямку м. Ужгорода, був дуже великий потік автомобілей на дорозі. Погодні умови були погані, йшов дощ, був вітер, автомобілі рухались зі швидкістю 40-50 км/год. Дорогу перебігала жінка в напрямку зліва на право , з парасолькою в руках , з її участю відбулась дорожньо-транспортна пригода в с. Минай в районі будинку Молитв. Він проїхав далі і зупинився, бачив вже наслідки дорожньо-транспортної пригоди, сам момент наїзду на жінку не бачив, видимість була погана через дощ.

Обставин, регламентованих ст. 87 КПК України щодо свідка в ході судового розгляду встановлено не було.

Даних передбачених ч.2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаного під час судового розгляду свідка для доведення недостовірності його показань надано не було.

Cуд вважає за необхідне зауважити, що до обсягу дослідження доказів у кримінальному провадженні було включено допит свідка обвинувачення ОСОБА_8 .

Слід зазначити, що судом та стороною обвинувачення вживались усі можливі заходи для допиту свідка ОСОБА_8 , судові виклики повертались на адресу суду з відміткою Укрпошти " за закінченням терміну зберігання" , а відтак були вичерпані можливості для допиту вказаного свідка.

У зв`язку з обєктивною неможливістю допиту свідка ОСОБА_8 , який був включений стороною обвинувачення до обсягу дослідження доказів у кримінальному провадженні , прокурор в судовому засіданні відмовився від допиту свідка ОСОБА_8 . Судові засідання неодноразово призначались і відкладались за відсутністю свідка, стороною обвинувачення явка свідка в судове засідання забезпечена не була.

Сторона обвинувачення та сторона захисту не заявляла клопотань про допит інших осіб в якості свідків у кримінальному провадженні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

На підтвердження події вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та винуватості ОСОБА_3 у його вчиненні стороною обвинувачення надані суду та безпосередньо у судовому засіданні дослідженні наступні докази :

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17.11.2015 року з фототаблицею, зі схемою до нього відповідно до якого було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди, а саме транспортна пригода сталась по вул Минайській навпроти буд. 36. Вид та стан покриття - Асфальтобетонне, мокре. Елементи вулиці, дороги- наявний пішохідний перехід , горизонтальна ділянка пряма; Дорожнє покриття для двох напрямків. На проїжджій частині нанесені суцільна лінія для розділення зустрічних потоків транспорту. Спосіб регулювання руху на цій ділянці - дорожні знаки. Ділянка дороги в момент огляду освітлена вуличним освітленням. Положення транспортного засобу на місці пригоди - автомобіль «Sang-Yong Kyron» д.н. НОМЕР_1 знаходиться на проїздній частині дороги в напрямку м. Ужгород на відстані 6,9 метрів від дорожньої розмітки, пішохідний перехід. Сліди шин відсутні. Сліди гальмування відстуні. Наявність слідів зіткнення транспортного засобу з навколишиніми предметами - відсутня. Інші сліди і негативні обставини відсутні. Огляд провів прокурор ОСОБА_9 у присутності понятих, водія ОСОБА_3 , сина потерпілої - ОСОБА_10

- висновок Закарпатського обласного наркологічного диспансеру щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.11.2015 року №750, з якого вбачається, що ОСОБА_3 17.11.2015 о 20.55 год. проходив огляд в ЗОНД лікарем ОСОБА_11 , відповідно до висновку у гр. ОСОБА_3 ознак спяніння не виявлено .

- протокол огляду транспортного засобу від 15.02.2016 року відповідно до якого, було оглянуто автомобіль марки «Sang-Yong Kyron» д.н. НОМЕР_1 , у якого вияилено зовнішнє пошкодження - пошкоджено капот автомобіля у вигляді вм`ятин із зусиллям з переду до заду , разом з цим пошкоджений передній номерний знак. Наявний тиск повітря в шинах. Стан рульового управління - справний. Стан гальмівної системи - справний.

- висновок судового експерта Ужгородського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи № 75 від 19.02.2016 згідно якого при судово-медичній експертизі гр. ОСОБА_6 встановлено: на момент судово - медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_6 яких - небудь тілесних ушкоджень або слідів від них не виявлено. Згідно даних медичної документації , у неї виявлено : " поєднана краніо-скелетно-абдомінальна травма, ЗЧМТ: дифузне аксональне пошкодженя головного мозку ІІ ст. ( по Адамс-Дженерелі) з травматичними вогнищами в мозолистому тілі на обох півкулях, локальний травматичний САК парамезенцефально справа, дифузний набряк головного мозку з проявами вираженої загально мозкової симптоматики та психоорганічним розладом, забій - підшкірна гематома в лобній області зліва; вправлений вивих правого плеча, множинні забої мяких тканин по тілу. Забій органів малого тазу з макрогематурією, перелом горизонтальної гілки правої лонної кістки, уламковий перелом сідничної кістки справа, травматичний шок І ст. ( травма в ході ДТП - 17.11.2015 року, ШКГ- 13б)

Виникли вищевказані тілесні ушкодження , згідно даних медичної документації , внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізмі дії або ударяння об такі, якими могли бути виступаючі частини кузова автомобіля, під час ДТП .

По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження , згідно даних медичної документації , вкладаються в час ДТП , яка відбулася 17.11.2015 року.

Дані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою згідно п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затведжених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

- висновок судового експерта Закарпатського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 19.01.2016 року за № 10/4 згідно якого при проведенні судової експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу встановлено , що на момент експертного огляду та експертного дослідження рульове керування, гальмівна система, ходова частина та система світлової сигналізації автомобіля «Sang-Yong Kyron» д.н. НОМЕР_1 знаходились у справному стані і відповідали технічним вимогам на експлуатацію.

Яких-небудь несправностей досліджуваних систем автомобіля «Sang-Yong Kyron» д.н. НОМЕР_1 виявлено не було, тому питання слідства про час виникнення несправностей вказаних систем відносно моменту ДТП втрачає технічний зміст.

-Протокол проведення слідчого експерименту від 02.02.2016 року згідно якого слідчим було запропоновано всім учасникам поїхати на місце ДТП з метою перевірки і уточнення показів ОСОБА_3 . Проте, ОСОБА_3 відмовився від проведення слідчого експерименту та зазначив, що він не бажає проводити слідчий експеримент та в подальшому бажання не буде. Протокол підписаний ОСОБА_3 , понятими та слідчим.

-висновок судового експерта Закарпатського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 04.02.2016 року за № 10/22 згідно якого при проведенні судової експертизи обставин і механізму дорожньо - транспортних пригод встановлено : у даній дорожній ситуації водій автомобіля марки «Sang-Yong Кyron» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 18.1 та 19.3 ПДРУ. В даній дорожній ситуації піішохід ОСОБА_6 повинна була діяти у відповідності до вимог пунктів 4.7 та 4.14 (б) ПДР. З технічної точки пр заданих слідством вихідних даних, причиною настання даної дорожньо-трансопртної пригоди , стали дії водія автомобіля марки «Sang-Yong Кyron» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , який не дотримався вимог пунктів 18.1 та 19.3 ПДРУ та згідно вихідних даних, у нього не було причин технічного характеру, які б не дозволили виконати вимоги вищевказаних пунктів ПДРУ.

Аналізуючи вищезазначені письмові докази, досліджені в ході судового розгляду , зокрема протоколи слідчих дій, суд визнає їх належними та допустимими доказами, складені відповідно до вимог КПК України та не оспорюються учасниками кримінального провадження, клопотань про їх виключення з обсягу доказів не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 1 статті 86 КПК України передбачено, що доказ вважається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 7,8 ст. 101 КПК України - висновок експерта надається в письмовій формі, але кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку. Якщо для проведення експертизи залучається кілька експертів, експерти мають право скласти один висновок або окремі висновки.

Приписи ст. 102 КПК України регламентують зміст висновку експерта.

Висновок судового експерта Ужгородського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи № 75 від 19.02.2016 відповідає приписам ст. ст. 101, 102 КПК України, наданий у письмовій формі, у висновку експерта зазначено, що експерти попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

За клопотанням сторони кримінального провадження, сторони захисту суд допитав під час судового розгляду судового експерта ОСОБА_12 , який провів судово - медичну експертизу гр. ОСОБА_6 .

Так, в судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_12 , який суду надав показання про те, що підтримує висновок судово-медичної експертизи № 75 від 19.02.2016. Він оглядав потерпілу за місцем її проживання і на момент її огляду ушкоджень на тілі виявлено не було. Тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень не за ознакою наслідків, а за небезпекою для життя в момент їх спричинення .

Приписи ст. 102 КПК України регламентують зміст висновку експерта.

Отже, досліджені висновки експертизи здобуті у спосіб передбачений КПК України, є належними та допустимими доказами вини обвинуваченої, не викликають сумнівів в їх достовірності та повноти, підстав для визнання їх неналежними та недопустимими доказами не вбачається.

Таким чином, досліджені письмові докази суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України , а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87,99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, дослідженими доказами в їх сукупності підтверджуються , як дата, час, місце, так і спосіб вчинення злочину, тобто обставини встановлені ст.91 КПК України.

Отже, суд визнає здобуті по даній справі докази допустимими, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.

Судом було вжито передбачені законом заходи для допиту усіх свідків, зазначених стороною обвинувачення та захисту, а також досліджені всі докази надані учасниками кримінального провадження.

Згідно ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Згідно ст. 84 КПК України:

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому ним Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягаютьдоказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів Суд як правило застосовує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Заслухавши покази обвинуваченого ОСОБА_3 , покази свідка, покази експерта , перевіривши надані стороною обвинувачення докази, оцінюючі кожний досліджений в судовому засіданні доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів -з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України у відповідності до критерія доведеності вини " поза розумним сумнівом".

Окрім того, у відповідності до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Отже, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає повністю доведеним висунуте ОСОБА_3 обвинувачення за ч.2 ст. 286 КК України.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, який передбачено цим Кодексом.

Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого , який вчинив кримінальне правопорушення ,відповідальність за яке передбачена КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності із законом.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину , особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року " Про практику призначення кримінального покарання" , визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відповідно до статті 66 КК України відносить добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілій . Згідно заяви гр. ОСОБА_6 від 18.02.2016 року , яка посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , гр. ОСОБА_6 немає і не буде мати жодних грошових: матеріальних, моральних претензій до ОСОБА_3 по ДТП , отримала від ОСОБА_3 грошову компенсацію .

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом відповідно до статті 67 КК України не встановлені.

Щодо призначення покарання

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку в наркологічному диспансері та на обліку в лікаря -психіатра не перебуває , за місцем роботи характеризується позитивно , та обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність пом`якшуючих обставин, враховуючи ту обставину, що прокурор наполягав на призначенні покарання, яке пов`язане з позбавленням волі, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції частини вказаної статті з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Підстав для застосування ст. 75 КК України, а саме звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного , суд не вбачає.

Суд переконаний, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Дане остаточне покарання (позбавлення волі), на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник заявили клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, звільнивши від відбування покарання, оскільки на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 він досяг пенсійного віку, встановленого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Положенням ст. 85 КК України передбачено, що на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ст. 86 ч. 2 КК України).

Відповідно до ст.1 ч.ч. 1, 2 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального КодексуУкраїни та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст. 13 названого Закону).

Відповідно до ст.10 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Відповідно до ст.1 п.«ґ» ЗУ«Про амністію у 2016році» від 22.12.2016 звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, зокрема особи, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів судового провадження вбачається що Пенсійним фондом України 10.04.2013 року на ім`я ОСОБА_3 видане безстрокове посвідчення серія НОМЕР_2 вид пенсії за віком ( номер пенсійної справи № )

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 досяг пенсійного віку, встановленого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вчинив кримінальне правопорушення з необережності, який не є особливо тяжким, відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив 17.11.2015, тобто до дня набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016.

Обмежень щодо застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, передбачених ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016, судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016, а тому він підлягає звільненню від відбування призначеного вироком основного покарання та додаткового покарання.

Суд , реалзовуючи свої дискреційні повноваження, дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного і додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком один рік на підставі ст.1 п.«ґ» ЗУ«Про амністію у 2016році» від 22.12.2016 з огляду на особу засудженого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, під час вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, відомості про сімейне становище засудженого, в тому числі наявність захворювань у дружини.

Запобіжний захід

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про існування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 чинного запобіжного заходу будь - якого виду.

Клопотань у порядку, передбаченому ст. 331 та главою 18 КПК України, про застосування до обвинуваченого будь-якого запобіжного заходу, від сторони обвинувачення не надходило.

Речові докази

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Згідно п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухва-лою.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Матеріали кримінального провадження містять документально підтвердженні витрати держави на проведення експертизи, тому вони підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 ( три ) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком один рік.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 - не обирати.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі ст. 1 п. «ґ» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 691,20 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні :

-автомобіль марки «Sang-Yong Kyron», державний номер НОМЕР_1 , після набрання вироком законної сили - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - в той же строк із моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1