Справа № 463/2770/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/574/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна

в с т а н о в и л а :

ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року у задоволенні клопотання детектива Відділу детективів (на правах самостійного відділу) Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області ОСОБА_8 про арешт майна відмовлено.

На ухвалу слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, в яких просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою накласти арешт на майно, яке було вилучено згідно з протоколом огляду товару від 18.04.2023, що знаходиться на відповідальному зберіганні за адресою: Львівська область, с. Малі Підліски, вул. Нова, 5.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що ухвала слідчого судді підлягає скасування з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 з причепом номерний знак НОМЕР_2 ввезено товар поза митним контролем без сплати відповідних митних платежів та податку на додану вартість, що спричинило нанесення збитків державному бюджету України.

Зупинення вищевказаного транспортного засобу здійснено приблизно о 03:00 год. за межами зони митного контролю.

Під час проведення обшуку виявлено речі та документи, які зафіксовані у протоколі обшуку від 31.12.2022.

Апелянт не погоджується із посиланням слідчого судді на ухвалу від 06.04.2023 у справі №463/9257/23 про скасування арешту майна, де суддя вказав, що ОСОБА_9 довела факт належності їй вилученого майна, та звертає увагу на те, що під час обшуку транспортного засобу не виявлено і відповідно не вилучено супровідні документи ФОП ОСОБА_10 чи ФОП ОСОБА_9 на товар, а саме: товарно-транспортні накладні на його переміщення. Хоча такі документи обов`язкові, відповідно до правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997.

18.04.2023 тимчасово вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №00000079 від 06.04.2023 відтак таке відповідає поняттю речового доказу, оскільки є матеріальними об`єктами в тому числі предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно з матеріалами справи, вбачається що ОСОБА_9 не є належним (законним) володільцем майна, вилученого 31.12.2022 під час обшуку транспортного засобу.

Оскільки на даний час не встановлено реальних власників майна, яке було виявлено та вилучено 31.12.2022 під час обшуку транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 з причепом номерний знак НОМЕР_2 , не вдається за можливе надати підтверджуючі відомості, або документи, які виступають доказами щодо володіння користування та розпорядження вказаним майном третіми особами.

У суді апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити.

Адвокат ОСОБА_7 апеляційну скаргу заперечив, ухвалу слідчого судді вважає законною. Також подав письмові заперечення, в яких покликається на те, що ухвала є законною та обґрунтованою.

Зазначає, що товар, який просить арештувати орган досудового розслідування та який ним визнаний речовим доказом в рамках кримінального провадження №0000079 від 06.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України не відповідає вимогам ст. 98 КПК України, оскільки не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг на собі його сліди та не містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Якщо орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_11 використано завідомо підроблені документи, то речами які містять інформацію про кримінальне правопорушення є саме оригінали таких документів. Посилання органу досудового розслідування на те, що ОСОБА_9 використовуючи завідомо підроблені документи намагається незаконно отримати товар, який їй не належить та є речовим доказом у іншому кримінальному провадженні, не можуть бути обґрунтуванням для накладення арешту на такий товар, адже органом досудового розслідування не надано доказів розслідування кримінального правопорушення, предметом якого є незаконне заволодіння майном. Тому, товари не можуть бути розцінені, як такі, що є предметами (об`єктом) кримінально протиправних дій, оскільки предметом кримінального провадження №0000079 від 06.04.2023 не є майновим кримінальним правопорушенням. Також відсутня будь - яка інша особа, яка б претендувала на таке майно.

Також звертає увагу на те, що слідчим суддею в ухвалі від 06 квітня 2023 року у справі № 463/9257/22 встановлено, що такий товар не може бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 КК України. Судом встановлено (зокрема шляхом допиту свідків), що вказане майно/товар (побутова техніка) був придбаний та мав бути поставлений ОСОБА_9 на її замовлення. Обумовивши з постачальником даного товару майбутню його поставку, ОСОБА_9 здійснила попередній готівковий розрахунок за нього. Зазначає, що ОСОБА_9 , яка є власником арештованого товару, не є фігурантом розслідуваного кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку адвоката ОСОБА_7 щодо законності судового рішення, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Ухвала слідчого судді про відмову в накладенні арешту на майно відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законною, вмотивованою та обґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів судового провадження 06.04.2022 до ЄРДР за №0000079 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

18.04.2023 у кримінальному проваджені №0000079 від 06.04.2023 проведено огляд товару, що знаходився на відповідальному зберіганні за адресою: АДРЕСА_1 , який вилучено 31.12.2022 в ході проведення обшуку транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом, державний номерний знак НОМЕР_3 .

18.04.2023 вище вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №00000079 від 06.04.2023.

19.04.2023 до Личаківського районного суду м. Львова подано клопотання про арешт тимчасово вилученого майна в ході огляду 18.04.2023 за адресою: АДРЕСА_1 .

02.05.2023 ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова у порядку ч. 3 ст. 172 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повернуто для доопрацювання та встановлено строк в сімдесят дві години для їх усунення.

10.05.2023 до Личаківського районного суду м. Львова подано чергове клопотання про арешт тимчасово вилученого майна в ході проведення огляду 18.04.29023 за адресою: АДРЕСА_1 із наведенням переліку майна.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні клопотання детектива про накладення арешту на майно, слідчий суддя покликався на те, що вказане у клопотанні майно є речовим доказом у іншому кримінальному провадженні №0000006 від 27.11.2022 за ч. 3 ст. 212 КК України. У межах вказаного провадження тривалий час здійснювався арешт вказаного майна, як речового доказу. Ухвала слідчого судді від 06.04.2023 про скасування арешту даного майна не виконана, однак в силу вимог ч. 1 ст. 170 КПК такий припинив свою дію і вилучене майно підлягає поверненню.

Також слідчим суддею встановлено, що аналогічне клопотання в межах даного кримінального провадження № 0000079 від 06.04.2023 вже було заявлено, а саме: 19.04.2023 до Личаківського районного суду м. Львова подано клопотання про арешт тимчасово вилученого майна в ході огляду 18.04.2023 за адресою: АДРЕСА_1 .

02.05.2023 слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова постановлено ухвалу про повернення в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України клопотання від 18.04.2023 про арешт тимчасово вилученого майна для доопрацювання та встановлено строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Слідчий суддя зазначив, що оскільки встановлений ухвалою слідчого судді від 02.05.2023 строк минув 05.05.2023 у детектива виник обов`язок, щодо повернення вказаного майна, також і в межах кримінального провадження № 0000079 від 06.04.2023.

Крім цього слідчий суддя дійшов висновку, що вказане майно не відповідає ознакам речового доказу в кримінальному провадженні №0000079 від 06.04.2023 за ч. 4 ст. 358 КПК України. З викладеної в клопотанні інформації вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України полягає у використанні завідомо підробленого документу.

Таким чином вказане в клопотанні майно не являється предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містить слідів, або інші відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ч. 4 ст. 358 КК України.

У клопотанні детектива вказано, що вищевказаний товар ввезений на територію України поза митним контролем без сплати відповідних платежів та у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що в подальшому вказаний товар планувалось реалізувати на території України без відображення в бухгалтерському обліку та податковій звітності без сплати податку на прибуток підприємств.

Отже, враховуючи наведені аргументи сторони обвинувачення, питання арешту вказаного майна, як речового доказу, може вирішуватись лише в межах кримінального провадження за ст. 212 КК України.

Відтак з увахуваням вище викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для накладення арешту на вилучене майно відсутні, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання було відмовлено.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Відповідно до п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170, ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: можливості приховування майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що органом досудового розслідування не надано доказів на підтвердження того, що дане майно на яке слідчий просить накласти арешт, набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення або є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

З врахуванням зазначених положень закону, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність відмови в накладенні арешту на майно, оскільки детективом не наведено законних підстав для цього, й своє рішення слідчий суддя належним чином мотивував.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.

З огляду на викладене підстав для скасування ухвали слідчого судді та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4