Справа № 161/9312/23
Провадження № 1-кп/161/1083/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 12 червня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 20.01.2023, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований у АДРЕСА_1 , та проживає у АДРЕСА_2 , громадянин України, освіта середня, працює машиністом у «Пологівському локомотивному депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», одружений, має на утриманні малолітню дитину, несудимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі рф) володимир путін та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч.4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів збройних формувань рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

Президент рф 22.02.2022 направив до ради федерації звернення про використання збройних сил рф за межами рф, яке було задоволено.

Приблизно о 5 годині 00 хвилин 24.02.2022 президент рф оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України та віддав відповідний наказ підрозділам збройних сил рф про вторгнення на територію суверенної України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаних наказів, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі Пологівського району Запорізької області.

З метою відсічі військовій агресії, починаючи з 24.02.2022 Указами Президента України у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, дія якого продовжена на даний час.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі Закон), тимчасово окупована рф територія України (далі тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація рф територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для рф жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону, тимчасово окупована рф територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Починаючи з 26.02.2022 невстановлені представники воєнізованих формувань держави-агресора рф спільно з представниками окупаційної адміністрації Пологівського району Запорізької області, спрямовують свою діяльність на створення незаконних органів влади, у тому числі окупаційної адміністрації держави-агресора на тимчасово окупованій території Пологівського району Запорізької області, всупереч порядку передбаченого чинним законодавством України, з метою встановлення тотального контролю та закріплення окупаційної влади, яка сприятиме у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України, а також впливу на мешканців Пологівського району Запорізької області з метою виконання останніми вказівок та розпоряджень окупаційної влади, в тому числі мінімізації акцій спротиву представникам країни-агресора та окупаційної адміністрації.

Починаючи з 03.03.2022 територія м. Пологи Запорізької області була тимчасово окуповано збройними силами держави-агресора рф, в подальшому Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25.04.2022 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 грудня 2022 року» (з врахуванням редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309), Пологівська міська територіальна громада Пологівського району віднесено до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Так, ОСОБА_3 , будучи громадянином України, перебуваючи у м.Пологи Запорізької області, починаючи з квітня 2022 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, територія якої з 03.03.2022 тимчасово окупована представниками воєнізованих формувань збройних сил держави-агресора рф, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, з метою особистого збагачення, а також отримання привілейованого ставлення від представників збройних формувань держави-агресора російської федерації для подальшого тривалого та безперешкодного проживання на тимчасово окупованій території м.Пологи Запорізької області, усвідомлюючи явну протиправність власних дій, добровільно та ініціативно погодився на передачу матеріальних ресурсів, що залишились у вагонах на станції структурного підрозділу «Пологівське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (далі станція Пологи) та які він міг безперешкодно привласнити і реалізувати з подальшою їх передачею воєнізованим формуванням збройних сил держави-агресора рф.

Реалізуючи свій протиправний умисел направлений на особисте збагачення та матеріальне забезпечення представника воєнізованого формування держави-агресора рф, знаючи про здійснення рф збройної агресії проти України, ОСОБА_3 , будучи на посаді машиніста тепловоза «станція Пологи», починаючи з квітня 2022 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, діючи умисно, бажаючи проявити себе та довести окупаційній владі свою лояльність і відданість, налагодив тісні зв`язки з військовослужбовцями 71 мотострілецького полку НОМЕР_1 загальновійськової армії рф, які станом на квітень-липень 2022 року дислокувались в м. Пологи Запорізької області.

Заручившись підтримкою представника воєнізованого формування держави-агресора, ОСОБА_3 , у період часу з травня по липень 2022 року здійснив реалізацію місцевому населенню біля 5 тонн зернових культур по 2 тис. гривень за тонну та біля 150 літрів дизельного палива по 250 грн. за 20 літрову каністру, які були останнім незаконно отриманні на станція Пологи.

В липні 2022 року, ОСОБА_3 , перебуваючи на блокпості біля заправки на перехресті вулиць Робоча і АДРЕСА_3 , отримані від такої реалізації грошові кошти у сумі 5 тис. гривень передав представникам воєнізованого формування держави-агресора рф - військовослужбовцям 71 мотострілецького полку 58 загальновійськової армії рф.

Крім цього, ОСОБА_3 діючи умисно, бажаючи проявити себе та довести окупаційній владі свою лояльність і відданість повідомив представнику воєнізованого формування держави-агресора рф про наявність автомобільного транспорту на території станції Пологи, яке могло б бути використане під час збройної агресії проти України.

Вказані протиправні дії ОСОБА_3 вчиняв добровільно, без застосування відносно нього або членів його родини фізичного чи психологічного впливу, а також без погроз застосування зброї військовослужбовцями зс рф.

За таких обставин, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у передачі матеріальних ресурсів воєнізованим формуванням держави-агресора, вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.111-1 КК України.

01 червня 2023 року між прокурором відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з угодою, ОСОБА_3 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, не заперечує обставин вчинення інкримінованого йому злочину, що викладені в обвинувальному акті.

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_3 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, в межах санкції вказаної статті у виді позбавлення волі строком на 3 три роки, з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності строком на 10 років, та звільнення від відбуття покарання з випробовуванням на підставі ст.75 КК України. На підставі ст.77 КК України, додаткове покарання у виді конфіскації майна не застосовується.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, та повністю підтвердив обставини його вчинення, у вчиненому щиро розкаявся, зазначаючи, що погоджується на призначення узгодженого покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

В даному випадку судом роз`яснено обвинуваченому правові наслідки затвердження угоди, перевірено відповідність угоди фактичним обставинам справи, а також добровільність позицій сторін.

ОСОБА_3 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

У відповідності до вимог ст.12 КК України, за ступенем тяжкості вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.111-1 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину.

У відповідності до ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

У відповідності до ст.67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

З врахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_3 , враховуючи особу винного, який раніше несудимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, суд вважає за можливе призначити узгоджене покарання ОСОБА_3 , передбачене санкцією ч.4 ст.111-1 КК України.

Оскільки ОСОБА_3 має міцні соціальні зв`язки, працює, суд звільняє останнього на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання з випробовуванням, із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, з огляду на тяжкість вчиненого злочину.

На підставі ст.77 КК України, додаткове покарання у виді конфіскації майна не застосовується.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним та призначення узгодженого покарання.

На думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення як ним, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 174, 366-368, 371, 374, 376, 468, 473-476 КПК України, суд,

У Х В А Л И В

Затвердити угоду про визнання винуватості від 01 червня 2023 року у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 20.01.2023, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, між прокурором відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.111-1 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності строком на 10 (десять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (рік) 6 (шість) місяців, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/ роботи.

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.05.2023 на майно, скасувати.

Речові докази у справі, а саме:

-мобільний телефон марки «Samsung» SM-F505FM, 128 Gb, ЕMEI 1: НОМЕР_2 , ЕMEI 2: НОМЕР_2 , з встановленою сім картою мобільного оператора НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , телефон марки «NOKIA» чорного кольору моноблок, ЕMEI 1: НОМЕР_5 , ЕMEI 2: НОМЕР_6 з встановленою сім картою мобільного оператора НОМЕР_7 , залишити ОСОБА_3 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий