КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ "Київський слідчий ізолятор", матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 17 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 17 травня 2023 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 15 липня 2023 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши суспільну небезпечність злочинних дій, що інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, яке передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, його вік та стан здоров`я, репутацію, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений під тяжкістю покарання, що його загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та змінити ____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/3663/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 4 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_1

ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт із забороною покидати житло у період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби та покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог вказує на відсутність ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , про що свідчить те, обвинувачений місце ДТП не залишав, нікуди не відлучався, а навпаки особисто звертався до слідчого з клопотанням про залучення його до огляду місця ДТП, з метою надання допомоги.

Крім того, ОСОБА_7 в минулому не судимий, у розшуку не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, що, на думку апелянта, виключає існування ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також відсутні відомості щодо наміру обвинуваченого впливати на свідків, потерпілих чи експертів. Вказаний ризик є лише припущенням, без наведення ані наявних фактів вчинення способу впливу, ані фактів про ймовірність таких спроб у майбутньому. Окрім того, оперативне супроводження кримінального провадження здійснюється співробітниками Київського обласного управління внутрішньої служби ДВБ НПУ, що виключає будь-які спроби впливу на вказаних вище осіб.

Виключає існування ризику впливу на свідків, потерпілих чи експертів, на думку захисника, і та обставина, що ОСОБА_7 проживає в іншому населеному пункті.

Крім того, згідно доводів апеляційної скарги, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, враховуючи тривалість досудового розслідування, є всі підстави вважати, що ризики, які були підставою для обрання щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу зменшилися та частково відпали.

Також захисник зазначає, що в ухвалі суд, посилаючись на перелічені прокурором докази, які, на його думку, обґрунтовують підозру, виклав в ухвалі зміст вказаних документів, які у судовому засіданні ще не досліджувалися, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 23 КПК України, щодо безпосередності дослідження доказів у судовому засіданні та відповідно право на захист обвинуваченого, оскільки порушено правило змагальності сторін щодо подання суду доказів і доведення перед судом їх переконливості.

На думку захисника, аналізуючи зміст клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, об`єктивно встановлено, що ризики, які були підставою для обрання виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою зменшилися чи частково відпали, а ризики, які, на думку прокурора, залишилися, жодним чином ним у клопотанні необґрунтовані та не доведені підстави вважати, що хоча б один із них існує взагалі, як і не доведено неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Водночас, не може продовження терміну тримання ОСОБА_7 під вартою бути застосовано з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у виді позбавлення волі, адже серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, а тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи.

Зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої судом обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, та враховуючи, що обвинувачений з 29 червня 2022 року перебуває під вартою, подальше його тримання під вартою свідчитиме про недотримання Конституційних гарантій захисту його прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності).

При цьому апелянт просить врахувати, що його підзахисний раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, у розшуку не перебував, хоча і обвинувачується у особливо тяжкому кримінальному правопорушенні, однак дане кримінальне правопорушення характеризується таким, що скоєне не умисно, а у формі необережності. Крім того, ОСОБА_7 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, проживає разом з батьками пенсіонерами, дружиною, неповнолітнім сином, який перебуває у нього на утриманні та потребує батьківської опіки.

За наведеного, захисник вважає, що відсутні виключні обставини, які б давали законні підстави для тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки обставини справи та дані про особу обвинуваченого свідчать, що достатнім стримуючим заходом неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого буде домашній арешт у нічний час доби.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , Кагарлицьким районним судом Київської області розглядається кримінальне провадження №0000226 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.

17 травня 2023 року Кагарлицьким районним судом Київської області було розглянуто клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке суд задовольнив та продовжив ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 15 липня 2023 року включно.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

При цьому суд, врахувавши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений може переховуватись від суду та впливати на свідків з метою зміни їх показань.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до ОСОБА_7 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення та його конкретні обставини, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватися від суду та впливати на свідків, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник ОСОБА_6 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, інкриміноване йому кримінальне правопорушення характеризується не прямим умислом, а у формі необережності, а також, що обвинувачений місця ДПТ не залишав та особисто звернувся до слідчого з клопотанням про залучення його до огляду місця ДТП, у зв`язку з чим домашній арешт в нічний час буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки, є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у його вчиненні, які переконливо доводять існування ризику втечі, що є надто високим, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою, щоб завадити цьому.

Не переконливими, зважаючи на конкретні обставини справи, є доводи захисника і з приводу того, що на відсутність ризику впливу на свідків вказують ті обставини, що оперативне супроводження кримінального провадження здійснюється співробітниками Київського обласного управління внутрішньої служби ДВБ НПУ, а також те, що ОСОБА_7 і свідки проживають в різних населених пунктах.

Доводи захисника, що судом не враховано тяжкість захворювань обвинуваченого та їх перебіг, не заслуговують на увагу, оскільки з приводу даних обставин судом зазначено, що ОСОБА_7 має задовільний стан здоров`я, відповідно до наявних лікарських рекомендацій, а жодних відомостей про протилежне і, зокрема те, що за станом здоров`я він не може утримуватися під вартою, суду надано не було.

При цьому, матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_7 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправданим за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, тривалий час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 та його перебування під вартою з 29 червня 2022 року, як на те вказує захисник, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки самі по собі, без будь-яких вагомих доказів, не свідчать про зменшення ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Отже, на даний час обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи, а відтак, застосування більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, вирішуючи питання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд дослідив докази на предмет обґрунтованості підозри, а також встановив вагомість наявних доказів для обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, що на даній стадії провадження при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу не перевіряється.

Тому, враховуючи, що вказані обставини не погіршують становища обвинуваченого та жодним чином не свідчать про необґрунтованість висновків суду щодо наявності підстав для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, ухвала суду в цій частині, відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 17 травня 2023 року посилання суду на доведеність прокурором обґрунтованості підозри та вагомість наявних доказів щодо вчинення злочину обвинуваченим, з їх переліком, а відтак, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 17 травня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів - до 15 липня 2023 року включно, змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на доведеність прокурором обґрунтованості підозри та вагомість наявних доказів щодо вчинення злочину обвинуваченим, з їх переліком.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3