Справа № 129/1302/23
Провадження № 1-кп/135/62/23
У Х В А Л А

іменем України

09.06.2023 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши в режимі відео конференції у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про повернення прокурору обвинувального акта прокурору та зміну запобіжного заходу обвинуваченому у кримінальному провадженні №0000538 від 09.04.2013 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , представник потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

08.06.2023 захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 подав до суду клопотання, в якому просив повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000538 від 09.04.2013 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, а також змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який - у виді домашнього арешту.

На обґрунтування клопотання зазначив, що стороною обвинувачення не виконані в повному обсязі вимоги ст. 291 КПК України, та не усунені його недоліки визначені в ухвалі від 15.02.2023 р. Гайсинського районного суду Вінницької області про повернення обвинувального акту, а тому складання прокурором відповідного обвинувального акту не засновано на вимогах закону, що грубо порушує право обвинуваченого ОСОБА_3 на захист. Обвинувальний акт від 14.04.2023 р. як і первісний обвинувальний акт не містить жодних відомостей, які дії кваліфіковані стороною обвинувачення як зловживання довірою, тобто не зазначено договір купівлі-продажу - дата та його номер, не зазначені документи в оформлені яких повинен був сприяти ОСОБА_3 не зазначені умови договору, які він повинен був виконати не зазначено до якої дати він повинен був їх виконати та не виконав. Відсутність зазначених відомостей навіть якщо припустити, що вони існували не дають жодних підстав вважати, що у ОСОБА_3 були будь-які зобов`язання перед потерпілим, не свідчать, що ці зобов`язання не були виконані тому що не зрозуміло які та не тривають до теперішнього часу. Відтак вважає, що направлений до суду обвинувальний акт не є належним та допустимим процесуальним документом, складеним відповідно до вимог кримінального процесуального закону, з огляду на відсутність формулювання обвинувачення, яке визначає подію кримінального правопорушення мотивів, способу вчинення. Таким чином, обвинувальний акт складено прокурором з порушенням вимог ст.291 КПК України, а саме в ньому не сформульовано обвинувачення відповідно до інкримінуємої відповідної статті Закону України про кримінальну відповідальність та підлягає поверненню прокурору.

Окрім того, зазначає, що ОСОБА_3 більше двох років, за відсутності сформульованого обвинувачення, утримується під вартою за підозрою, а надалі за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а тому у разі повернення обвинувального акту, за доцільне було б змінити обвинуваченому запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з утриманням під вартою.

В підготовчому судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 підтримали клопотання за викладених вище підстав, просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 просила відмовити в задоволенні клопотання. На обґрунтування своєї позиції зазначила, що прокурором в новому обвинувальному акті від 14.04.2023 було викладено всі обставини, які необхідні для того, щоб документ відповідав вимогам закону. В обвинувальному акті містяться усі необхідні елементи, передбачені ст. 291 КПК України, тобто дотримано відповідну процедуру його складення та затвердження. Твердження сторони захисту вважає безпідставними, так як прокурором в обвинувальному акті викладені встановлені ним фактичні обставини кримінального правопорушення, зазначена правова кваліфікація дій обвинуваченого з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення, які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні, і можуть бути перевірені лише в ході судового розгляду справи, адже на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Стосовно клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, то вважає його в цій частині також необґрунтованим, оскільки, зважаючи на минулу процесуальну поведінку обвинуваченого, наразі відсутні відповідні запобіжники для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 просила відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту, повністю підтримала позицію викладену вище прокурором.

Дослідивши обвинувальний акт з додатками, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши їх позицію, суд приходить до наступних висновків.

Щодо клопотання про повернення прокурору обвинувального акта.

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Зазначене рішення повинно відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК, тобто містити наведені у вказаній нормі відомості (ч. 4 ст. 110 КПК).

Сторона захисту мотивує необхідність повернення обвинувального акту відносно обвинуваченого тим, що у ньому не сформульовано обвинувачення відповідно до інкримінуємої відповідної статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Оцінюючи зазначене суд виходить з того, що дійсно обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК).

Зазначені складові стосуються не змісту обвинувального акта, а його форми (реквізитів), оскільки (1) їх наявність перевіряється судом на стадії підготовчого провадження та (2) наслідком відсутності хоча б одного з цих елементів може бути застосування правила, закріпленого у п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК.

При цьому на стадії підготовчого провадження суд не може надавати процесуальної оцінки (1) обсягу обвинувачення (повноти зазначення в обвинувальному акті інформації про час, місце, спосіб, мотиви, мету та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та (2) правильності юридичної кваліфікації дій обвинуваченого.

Так, оцінка вказаних елементів стосуються вже не форми обвинувального акта, а його змісту, у зв`язку з чим відповідність їм пред`явленого обвинувачення перевіряється судом під час прийняття рішення по суті.

Зокрема, кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність чи повноту визначення прокурором обсягу обвинувачення або зобов`язувати його змінювати, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора (постанови Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №273/1053/17 та від 10.09.2020 у справі №504/3802/15-к).

Крім того, незгода сторони захисту з кваліфікацією дій обвинуваченого не є підставою для повернення обвинувального акта, згідно з вимогами ст. 291 КПК, а зміна обвинувачення належить до виключної компетенції прокурора, у зв`язку з чим суд не має повноважень корегувати позицію сторони обвинувачення (постанова Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №484/2750/15-к).

Із огляду на вищенаведене у підготовчому провадженні суд не вправі перевіряти правильність обраної кваліфікації, наявність усіх елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується особі (їх повноту), так як законодавець не наділяє суд під час підготовчого судового засідання повноваженнями оцінювати процесуальне рішення прокурора про закінчення досудового розслідування в частині достатності доказів та повноти формулювання офіційної версії обвинувачення.

Зазначений вище висновок не суперечить принципу верховенства права, який згідно із ч. 2 ст. 8 КПК застосовується із урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у відповідності до якої вимога про детальну інформацію щодо характеру і причин обвинувачення буде задоволена тоді, коли (1) достатньою мірою злочини перелічені, щодо яких висунуті обвинувачення, (2) зазначені місце та дата правопорушення, (3) та є посилання на відповідні статті кримінального кодексу, (4) а також згадується ім`я жертви (п. 42 рішення ЄСПЛ від 19.12.1989 у справі «Брозичек проти Італії» / «Brozicek v. Italy», заява №10964/84).

Таким чином, здійснення у ході підготовчого судового засідання перевірки відповідності обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК передбачає формальне з`ясування наявності в такому рішенні прокурора наступних обов`язкових реквізитів: (1) виклад фактичних обставин, існування яких буде доводити прокурор у ході розгляду судом пред`явленого обвинувачення; (2) наведення правової кваліфікації відносно вищевказаних обставин (зазначення частини і статті КК, якою передбачено відповідальність за дії/бездіяльність обвинуваченої особи); (3) зазначення формулювання обвинувачення, тобто конкретизації у яких діях/бездіяльності із вищенаведених обставин винна особа (аналіз її поведінки через призму норми закону про кримінальну відповідальність, обвинувачення за якою їй пред`являється).

У зв`язку із зазначеним, обставин, які б давали підстави стверджувати про невідповідність процесуального рішення про пред`явлення ОСОБА_3 обвинувачення вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, не встановлено.

Поруч із наведеним, суд погоджується з доводами прокурора про те, що в силу положень ст. ст. 338, 339, 340 КПК сторона обвинувачення у ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення або відмовитися підтримувати державне обвинувачення.

Крім того, із практики ЄСПЛ убачається, що: (1) детальні відомості правопорушення можна встановити не лише з обвинувального акту, але й з інших документів, підготовлених обвинуваченням у справі, та з інших матеріалів справи (п. 208 рішення від 08.12.2009 у справі «Превіті проти Італії» / «Previti v. Italy», заява №45291/06); (2) фактичні деталі правопорушення можуть бути з`ясовані та уточнені під час провадження (п. 110 рішення від 19.05.2015 у справі «Сампех проти Італії» / «Sampech v. Italy», заява №55546/09; п. 198 рішення від 26.06.2018 у справі «Перейра Крус та інші проти Португалії» / «Pereira Cruz and Others v. Portugal», заява №56396/12).

Інших обставин, які б давали підстави повернути обвинувальний акт прокурору, за результатами розгляду клопотання судом не встановлено.

Вищевказане свідчить про відсутність перешкод, які б унеможливлювали об`єктивне дослідження судом на стадії судового провадження обставин інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту.

Щодо клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому.

Ухвалою суду від 27.04.2023 задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, - до 25 червня 2023 року (включно).

Під час розгляду вказаного клопотання прокурора, судом надано оцінку аргументам сторони захисту про заміну обвинуваченому запобіжного заходу більш м`яким та зроблено висновок, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризику, існування якого встановлено судом.

В поданому клопотанні від 08.06.2023 сторона захисту зазначає, що у разі повернення обвинувального акту, за доцільне було б змінити обвинуваченому запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з утриманням рід вартою. Натомість інших аргументів доцільності зміни запобіжного заходу не наводить.

З огляду на викладене, зважаючи, що судом прийняте рішення про відмову в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, а також приймаючи до уваги минулу процесуальну поведінку обвинуваченого, суд вважає, що наразі відсутні відповідні запобіжники для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому.

Керуючись статтями 291, 314, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000538 від 09.04.2013 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, та зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя