Справа № 442/2395/23
Провадження № 1-кп/442/214/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000105 від 09.02.2023 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дрогобича Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з базовою вищою освітою, пенсіонера, не військовозобов`язаного, згідно ст.89 КК України раніше не судимого, адвокатом та депутатом не є, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 09 лютого 2023 року орієнтовно о 19 год 30 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, знаходячись в приміщенні веранди власного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де зі своїм знайомим ОСОБА_7 , розпивав спиртні напої, на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, вступив з ним у словесний конфлікт, у ході якого вирішив умисно заподіяти йому тяжкі тілесні ушкодження.

Реалізовуючи свій протиправний намір ОСОБА_4 , в цей же час, переслідуючи мотив та прямий умисел, спрямований на протиправне заподіяння шкоди здоров?ю іншої людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер і наслідки своїх злочинних дій та бажаючи їх настання, підвівся із-за столу, пішов у кладову кімнату, де з нижньої полиці взяв сокиру, підійшов з нею до ОСОБА_7 , який сидів за столом в приміщенні веранди житлового будинку, спиною до нього, тримаючи сокиру за руків?я своїми двома руками, гострою металевою частиною умисно наніс один удар в ділянку життєво-важливого органу людини - голову ОСОБА_7 та одразу ще один удар в ділянку променевої кістки його правої руки, якою той прикрився, тим самим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження: - відкрита черепно-мозкової травма у вигляді забійно-рубленої рани тім?яної ділянки голови справа, відкритий перелом тім?яної кістки черепа справа із зоною імпресійного вдавлення та лінійним переломом склепіння черепа справа з протяжністю до великого крила клиноподібної кістки та забоєм головного мозку легкого ступеня, які, відповідно до положень п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров?я України від 17.01.1995 №6, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння; - різана рана на тильній поверхні правої кисті на проксимальному міжфаланговому суглобі 5-го пальця, яка, відповідно до положень п.2.3.5 вищезазначених Правил, має ознаки легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_7 відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забійно-рубленої рани тім?яної ділянки голови справа, відкритого перелому тім?яної кістки черепа справа із зоною імпресійного вдавлення та лінійним переломом склепіння черепа справа з протяжністю до великого крила клиноподібної кістки та забоєм головного мозку легкого ступеня, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за вищезазначені кримінальні правопорушення, винною у вчиненні яких визнається обвинувачений.

Частина 1 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений слідчим СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 06.04.2023 та затверджений прокурором Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_5 .

З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений, заподіяв ОСОБА_7 відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забійно-рубленої рани тім?яної ділянки голови справа, відкритого перелому тім?яної кістки черепа справа із зоною імпресійного вдавлення та лінійним переломом склепіння черепа справа з протяжністю до великого крила клиноподібної кістки та забоєм головного мозку легкого ступеня, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

В судових дебатах прокурор просить суд призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Правова позиція потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні просив суд обвинуваченого суворо не карати, повідомив про те, що ОСОБА_4 частково компенсував йому матеріальну шкоду, про подальше відшкодування шкоди у них є усна домовленість. Спростував покази, дані обвинуваченим, пояснив, що дійсно ОСОБА_4 покликав його допомогти з пересуванням телевізора, після виконаної роботи, запропонував вжити спиртні напої, дав кошти їх купити. Придбав спиртне, вернувся до обвинуваченого додому, розпивали спиртне на веранді. Не сварилися. В якийсь момент обвинувачений різко безпричинно підвівся і вибіг з кухні. Думав, що ОСОБА_9 пішов в туалет. Курив. Відчув удав, потемніло в очах, хлинула кров. Коли повернувся, побачив обвинуваченого, який стояв із сокирою, тримаючи її обома руками за руків`я. Піднявши сокиру, ОСОБА_9 вдарив вдруге, однак, він встиг підставити руку. Сокира впала. Після чого, одною рукою обвинуваченого притримав за одяг і посадив біля дверей. Просив, щоб ОСОБА_9 викликав швидку. Він щось бурмотів. Тримав ОСОБА_10 правою рукою, а лівою швидку собі викликав сам. Коли приїхала швидка, обвинувачений медичних працівників не пропускав, тому вони викликали поліцію. Частково втратив свідомість, був госпіталізований у лікарню. Заперечив, що є колишнім зятем обвинуваченого.

Правова позиція сторони захисту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав. Повідомив, що потерпілий є його колишнім зятем, стосунки у них були нормальні. 09.02.2023 орієнтовно о 15.00 год. потерпілий прийшов до нього, допомогти переставити телевізор. Після того як переставили телевізор, запропонував потерпілому вжити спиртне та, давши йому 100 грн, попросив купити горілку. ОСОБА_7 приніс 0,5 л. спирту в поліетиленовій банці. Розпивали на веранді. Коли вже майже все було випите, згадали минуле, почався конфлікт. Був в стані алкогольного сп`яніння. Виходячи в туалет і, будучи обуреним на потерпілого, побачив, що в кладовій лежала сокира, якою користувався періодично. Хотів потерпілого налякати, не бачив, що сокира повернута гострим лезом. Як наносив потерпілому тілесні ушкодження не пам`ятає. Пригадує, що пішов в другу кімнату, впав на диван і заснув, там його розбудили працівники поліції. Просить суворо не карати.

Адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що кваліфікація дій його підзахисного є вірною. ОСОБА_4 дійсно наніс потерпілому умисні тяжкі тілесні ушкодження при обставинах, викладених в обвинувальному акті, дане стороною захисту не оспорюється, як і те, що злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння. Однак, просить суд при призначенні покарання, врахувати те, що його підзахисний вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, частково відшкодував майнову шкоду, є особою пристарілого віку, а тому просить звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведених положень процесуального законодавства, заслухавши доводи сторін, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та у сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив, що в діях ОСОБА_4 наявний склад злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і такий доведено дослідженими в судовому засіданні доказами.

Окрім визнання ОСОБА_4 своєї вини, винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку, а саме:

-Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 09.02.2023 згідно з яким ОСОБА_7 заявив, що ОСОБА_4 09.02.2023 орієнтовно о 19.30 год. по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 наніс йому удари сокирою по голові та в праву руку, якою він закривався (а.с.43);

- Протоколом обшуку від 09.02.2023 та долученими до нього фототаблицями та відеозаписом, згідно з якими під час проведення обшуку в будинку АДРЕСА_1 виявлено та вилучено 2 сокири (а.с.44-69);

-Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.02.2023 тв фототаблицями у відповідності до якого 10.02.2023 о 01.25 год. слідчим Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 затримано ОСОБА_4 , як особу, підозрювану у спричиненні ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у вигляді заподіяння сокирою по голові удару і як наслідок заподіяння йому в тім`яно-скроневій ділянці справа дрібно фрагментарного перелому до рівня великого крила клиноподібної кістки справа і набряку м`яких тканин товщиною до 10,8 мм з включенням повітря, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України (а.с.70-78)

-Висновком експерта №44 від 13.02.2023 згідно з яким у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден на лівій щоці та в ділянці правої китиці. Вказані ушкодження, враховуючи їх морфологічні ознаки, виникли внаслідок взаємодії із загостреними предметами у різний термін: тілесне ушкодження у вигляді садна в ділянці лівої щоки давністю біля двох діб до огляду, тобто могло виникнути 08.02.2023, садно в ділянці правої китиці давністю біля однієї доби до огляду, тобто могло виникнути 09.02.2023 (а.с.81)

- Висновком експерта №217/2023-ім від01.03.2023, (а.с.85-86)

-Висновком експерта №216/2023-ім від 01.03.2023 (а.с.88-89)

-Висновком експертизи №221/2023-ім від 09.03.2023 у відповідності до якого у слідах на окулярах та на скельці від окулярів, вилучених в процесі досудового розслідування в ходжі проведення обшуку будинку АДРЕСА_1 , виявлено кров людини та антигени А і Н, що не виключає можливості походження виявленої крові від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0, в тому числі від потерпілого ОСОБА_7 (а.с.91-94.)

-Висновком експерта №222/2023-ім у слідах на 2-х марлевих тампонах зі змивами з обох рук підозрюваного ОСОБА_4 (об`єкти №№1,2) виявлено кров людини та антигени А і Н, що не виключає можливості походження виявленої крові від будь=якої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0, в тому числі від потерпілого ОСОБА_7 (а.с.96-98)

-Висновком судово-психіатричного експерта №270 від 28.03.2023 згідно з яким ОСОБА_4 психічною хворобою не страждає, виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованого правопорушення ОСОБА_4 також хронічними психічними захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознаки тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; (а.с.123-126)

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 15.03.2023 та долученим до нього відеозаписом, (а.с.127-130)

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 15.03.2023 та долученим до нього відеозаписом (а.с.131- 134)

-Висновком експерта №102 від 16.03.2023 згідно з яким за даними матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000105 від 09.02.2023 при судово-медичній експертизі на основі даних слідства, зокрема із протоколу та відеозапису слідчого експерименту, що було показано потерпілим ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту від 15.03.2023 допускається можливість виникнення відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забійно-рубленої рани тім`яної ділянки голови справа, відкритого перелому тім`яної кістки черепа справа із зоною імпресійного вдавлення та лінійним переломом склепіння черепа справа з протяжністю до великого крила клиноподібної кістки та забоєм головного мозку легкого ступеня в результаті удару вістрям сокири, різаної рани на тильній поверхні правої кисті на проксимальному між фаланговому суглобі 5-го пальця в результаті контакту з вістрям сокири. (а.с.136-137)

-Висновком експерта №101 від 16.03.2023 згідно з яким за даними матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000105 від 09.02.2023 при судово-медичній експертизі на основі даних слідства, зокрема із протоколу та відеозапису слідчого експерименту, що було показано ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту від 15.03.2023 допускається можливість виникнення у ОСОБА_7 відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забійно-рубленої рани тім`яної ділянки голови справа, відкритого перелому тім`яної кістки черепа справа із зоною імпресійного вдавлення та лінійним переломом склепіння черепа справа з протяжністю до великого крила клиноподібної кістки та забоєм головного мозку легкого ступеня в результаті удару вістрям сокири. Стосовно тілесного ушкодження у вигляді різаної рани на тильній поверхні правої кисті на проксимальному між фаланговому суглобі 5-го пальця у ОСОБА_7 то під час проведення слідчого експерименту від 15.03.2023 механізму його заподіяння ОСОБА_4 не було показано. (а.с.138-139)

-Висновком експерта №46 від 13.03.2023 згідно з якою при судово-медичній експертизі у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді різаної рани на тильній поверхні правої кисті на проксимальному між фаланговому суглобі 5-го пальця, за даними медичної документації: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забійно-рубленої рани тім`яної ділянки голови справа, відкритого перелому тім`яної кістки черепа справа із зоною імпресійного вдавлення та лінійним переломом склепіння черепа справа щ протяжністю до великого крила клиноподібної кістки та забоєм головного мозку легкого ступеня. Тілесне ушкодження у вигляді різаної рани на тильній поверхні правої кисті на проксимальному між фаланговому суглобі 5-го пальця виникло при контакті із гострим предметом в термін 2-4 дні до моменту огляду, можливо 09.02.2023 в час та по механізму вказаному потерпілим. Тілесне ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми виникло при дії (удар) рубля чого предмета типу сокири з достатньої для виникнення вказаного ушкодження силою незадовго моменту госпіталізації в Дрогобицьку МЛ №1 09.02.2023, можливо в час та по механізму вказаному потерпілим. Тілесне ушкодження у вигляді різаної рани на тильній поверхні правої кисті на проксимальному між фаланговому суглобі 5-го пальця має ознаки легкого тілесного ушкодження. Тілесне ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: забійно-рублена рана тім`яної ділянки голови справа, відкритий перелом тімяної кістки черепа справа із зоною імпресійного вдавлення та лінійним переломом склепіння черепа справа з протяжністю до великого крила клиноподібної кістки та забоєм головного мозку легкого ступеня має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент виникнення (заподіяння). Характер та особливості виявлених тілесних ушкоджень вказують про довжину леза травмую чого предмета не менше 4 см. Відсутність специфічних характерних особливостей виявлених тілесних ушкоджень не дає можливості дати відповідь про інші морфологічні особливості травмую чого знаряддя. Напрямок руху травмуючого знаряддя при спричиненні виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 був дещо під кутом відносно травмуючої ділянки. Характер та локалізація вказаних тілесних ушкоджень допускає можливість їх виникнення протягом короткого проміжку часу, відповідь про послідовність їх виникнення може бути дана після проведення слідчого експерименту. У зв`язку з особливостями вказаних ушкоджень у ОСОБА_7 було нанесено не менше 2-ох травмуючи взаємодій. Доступність ділянки тіла у ОСОБА_7 на тильній поверхні правої кисті на проксимальному між фаланговому суглобі 5-го пальця допускає можливість заподіяння різаної рани на ній власноруч. Можливість власноручного заподіяння тілесного ушкодження, а саме відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забійно-рубленої рани тім`яної ділянки голови справа, відкритого перелому тім`яної кістки черепа справа із зоною імпресійного вдавлення та лінійним переломом склепіння черепа справа з протяжністю до великого крила клиноподібної кістки та забоєм головного мозку легкого ступеня у ОСОБА_7 є малоймовірною. Характер та особливості тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичній експертизі ОСОБА_7 не виключають можливість здійснення самостійних цілеспрямованих рухів протягом короткого часу після їх заподіяння (до розвитку явищ забою мозку легкого ступеня). (а.с.140-141)

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені в ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінально-процесуального законодавства.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву в своїй належності та допустимості не викликають.

Усі досліджені в судовому засіданні письмові докази є належними, допустимими і достовірними, такі зібрані в порядку, встановленому КПК України, жодної підстави, передбаченої ст.87 КПК України для визнання вказаних доказів недопустимими судом не встановлено.

Процесуальні докази, наведені у вироку прямо підтверджують той факт, що досліджені в судовому засіданні докази, які суд визнає належними та допустимими, зібрані в порядку встановлену законом та жодного сумніву у своїй законності та правдивості не викликають.

Загальна характеристика складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням і наслідками.

Тілесні ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.

Ознакою тяжкого тілесного ушкодження є небезпека для життя в момент заподіяння.

Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене поданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Обов`язковою ознакою цього злочину є потерпілий. Ним може бути лише людина - громадянин України, особа без громадянства, іноземець.

Враховується висновок експерта про наявність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Суб`єктом злочину є осудна особа, яка досягла 14-річного віку.

З огляду на вік обвинуваченого ОСОБА_4 , а також відсутність будь-яких фактичних даних, які б вказували на неосудність обвинуваченого (обмежену осудність) або перебування його у такому стані до постановлення вироку, суд вважає, що останній є суб`єктом цього злочину.

Суб`єктивна сторона завдання тілесних ушкоджень характеризується прямим або непрямим умислом.

Прямим є умисел - якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

У даному випадку, суд бере до уваги знаряддя вчинення кримінального правопорушення, те, що удари були націлені в життєво-важливий орган в голову, а також те, що удар був не один, другий удар не досяг мети через підставлену потерпілим руку, а отже з причин, незалежних від обвинуваченого. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність прямого умислу в діях обвинуваченого та те, що він чітко усвідомлював, беручи в руки сокиру, суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Висновки суду.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

Відповідно до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочинів, інкримінованих обвинуваченій, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінальних правопорушень та приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України в судовому засіданні доведена повністю.

Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним:

Факт умисного заподіяння обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а отже вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 121 КК України.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.121 КК України.

Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статями Кримінального кодексу України суд не вбачає.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

При цьому, обираючи конкретний вид та міру покарання за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним, суд враховує загальні засади призначення покарання, а саме:

-призначає покарання у межах, встановлених санкцією ч.1 ст.121 КК України,

-керується при цьому положеннями Загальної частини КК України, а саме:- нормами, що регламентують цілі, систему покарань (ст.ст. 50, 51 КК України), підстави, порядок, межі та особливості застосування окремих його видів (ст.ст. 53-64 КК України), а також регулюють інші питання, що пов`язані з призначенням покарання та здатні вплинути на вибір судом певного його виду і міри (ст.ст. 52, 67-72 КК України);

-враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та/або обтяжують покарання.

Відповідно до ч.3 ст.52 КК України, за одне кримінальне правопорушення може бути призначено лише одне основне покарання, передбачене санкцією статті Особливої частини КК України. До основного покарання може бути приєднане одне чи кілька додаткових покарань у випадках та порядку, передбачених КК України.

Так, санкція ч.1 ст.121 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі № 182/9765/14-к зазначено, що призначаючи покарання, суд має вивчити та врахувати, зокрема, посткримінальну поведінку винної особи, з метою додержання принципу справедливості при призначенні покарання та відповідного мотивування обраної міри покарання у вироку суду.

Обираючи вид і розмір основного покарання, суд виходить з таких міркувань.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к)

Крім того, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к та від 18.09.2019 у справі №№ 166/1065/18.)

Однак, суд, враховуючи, зокрема, суттєві розбіжності у показах обвинуваченого та потерпілого, не приймає до уваги покликання захисника та обвинуваченого на наявність в останнього щирого каяття.

Намагання ОСОБА_4 висвітлити розвиток подій в своїй інтерпретації, суд розцінює як обраний ним спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

З таких підстав, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_12 судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, передбачене ст.67 КК України є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра не знаходиться, з 1980 року знаходиться під наглядом у лікаря нарколога з діагнозом F10/2 психічні та поведінкові розлади спричинені внаслідок зловживання алкоголем, за місцем проживання характеризується посередньо.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого та стан його поведінки, який у вчиненому щиро розкаявся, відсутність обтяжуючих обставин, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи те, що обвинувачений вину визнав, добровільно частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, думку останнього, який просить ОСОБА_4 суворо не карати, а також вік обвинуваченого, суд вважає, що міра покарання, запропонована прокурором, є надмірною, і приходить до висновку про призначення останньому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Цивільний позов.

Прокурор ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні заявив цивільний позов в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Дрогобицької міської ради до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення з нього коштів, витрачених КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_7 на користь Дрогобицької міської ради у розмірі 17127 грн.

Ухвалою суду від 10.04.2023 прийнято до розгляду по даному кримінальному провадженню вищевказаний цивільний позов.

В судовому засіданні цивільний позивач прокурор ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні цивільний позов визнав.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до наступного висновку.

За змістом ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на звернення до суду за захистом передбачене також статтею 4 ЦПК України, частиною 2 котрої визначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Так, за приписами статей 23-24 Закону України «Про прокуратуру», право подання позовної заяви у порядку цивільного судочинства надається, з-поміж іншого, керівникам оружних прокуратур. Прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

В силу ст.1206 ЦК України особа, котра вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Як роз`яснюється у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 7 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.

Враховуючи причинний зв`язок між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілого на лікуванні у КНП «Дрогобицькій міській лікарні №1» Дрогобицької міської ради, а тому ОСОБА_4 зобов`язаний відшкодувати понесенні зазначеним закладом охорони здоров`я витрати на лікування потерпілого ОСОБА_7 . Такі кошти слід стягнути на користь Дрогобицької міської ради, оскільки остання є головними розпорядниками коштів КНП «Дрогобицької міської лікарні №1» Дрогобицької міської ради.

Враховуючи вищевказане, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Заходи забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 118 КПК України до процесуальних витрат у кримінальному провадженні віднесені, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів.

Згідно довідки про витрати на проведення за результатами судової дактилоскопічної експертизи від 07.03.2023 №СЕ-19/114-23/3994 витрати на проведення експертизи становлять 1510,24 грн.

За таких обставин суд, ухвалюючи вирок у кримінальному провадженні, вирішує стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати за проведені вищевказані експертизи.

З речовими доказами необхідно поступити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити, в порядку ст.174 КПК України.

Запобіжний захід.

Встановлено, що ухвалою суду Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.06.2023 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб, до 07.08.2023.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді цілодобового домашнього арешту до вступу вироку в законну силу слід залишається без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 368 - 371, 373, 374 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.121 КК України, за якою призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді цілодобового домашнього арешту до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Цивільний позов Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради Львівської області до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Дрогобицької міської ради кошти, витрачені КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_7 в розмірі 17127 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Державного бюджету Українисудові витрати в сумі 1510,24 гривень за проведення дактилоскопічної експертизи в кримінальному провадженні №0000105.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13.02.2023 скасувати.

Речові докази:

-Марлевий тампон зі змивом речовини бурого кольору з підлогим біля вхідних дверей у кухні, сокиру з дерев`яним руків`ям довжиною 53,3 см з плямою речовини бурого кольору на робочій металевій поверхні, скляну порожню пляшку об`ємом 0,5 л від коньяку «Erision VS» з плямами речовини бурого кольору на захисній плівці корка, марлевий тампон із змивом речовини бурого кольору з підлоги біля столу у кухні, виріз тканини з штори жовтого кольору з плямами речовини бурого кольору, 3 склянки з прозорого скла, праве скельце окулярів з плямою речовини бурого кольору, окуляри в оправі з полімерного матеріалу коричневого кольору без правого скельця знищити.

-Штани чорного кольору у дрібну вертикальну полоску з шкіряним ременем без маркування, светер в горизонтальну полоску темно-синього, голубого та білого кольорів Life Gozde Trico, чорні шкіряні черевики на шнурівки Tior Stadler, чорну утеплену безрукавку без маркування повернути ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1