Справа № 463/7679/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/619/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2023 року про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Призначено покарання ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі терміном на 8 років з утриманням у кримінально-виконавчій установі .

Строк відбуття покарання засудженому вирішено рахувати з часу фактичного затримання, тобто з 01.08.2022 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку у закону силу залишено тримання під вартою у Львівській установі виконання покарань (№19) Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 в період часу з 29 липня 2022 по 31 липня 2022 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи за місцем спільного проживання зі співмешканкою ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході неодноразових конфліктів із ОСОБА_9 , які виникали раптово, під час розпиття ними спиртних напоїв, діючи умисно, використовуючи фізичну перевагу над потерпілою ОСОБА_9 , наносив їй численні удари кулаками та ногами по голові, обличчі, тулубу в живіт та кінцівках потерпілої, чим заподіяв ОСОБА_9 наступні тілесні ушкодження: синці та садна, забійні рани та крововиливи в жирові капсули обох нирок, переломи правих 8,9 ребер та перелом лівого 9-го ребра без розривів пристінкової плеври, тупу закриту травму органів черевної порожнини у вигляді: розриву брижі поперечно-ободової кишки з крововиливом в черевну порожнину в сукупності з синцями на передній та боковій поверхні черевної стінки, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, від яких ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 біля 19 год. померла.

Таким чином, ОСОБА_7 заподіяв умисно тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2023 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржений вирок є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що ОСОБА_7 запевняє, що не хотів смерті ОСОБА_9 , вони жили разом, він любив її, йому було шкода, що вона постійно пиячила. Визнав, що завдав ОСОБА_9 тілесні ушкодження, але лише коли відштовхував її, п`яну, від себе; пояснив, що у стані алкогольного сп`яніння потерпіла дуже часто падала у квартирі, а потім з`являлись синці; іноді вона приходила з вулиці з синцями. Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 також показали, що коли потерпіла напивалась, часто падала сама.

Як зазначає апелянт, у ході досудового розслідування і судового розгляду достеменно не було встановлено, як, коли і чому в ОСОБА_9 відбувся розрив бриджі поперечно-ободової кишки з крововиливом в черевну порожнину, що і стало причиною смерті останньої. Крім того, у крові потерпілої виявлено 4,31 проміле алкоголю. Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_12 на запитання захисту про те, чи могли численні гематоми на кінцівках утворитись, у тому числі, і при падінні з висоти власного зросту відповів ствердно; стосовно переломів ребер внаслідок падіння на перила балкону та розриву брижі через падіння на журнальний столик відповів не впевнено. Водночас, усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Звертає увагу, що суд не встановив пом`якшуючих обставин при призначенні покарання ОСОБА_13 , однак останній давав показання та максимально сприяв слідству, щиро розкаявся у вчиненому, злочин вчинив уперше.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 проти задоволення апеляційних вимог заперечив, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Потерпіла ОСОБА_14 , будучи належним чином повідомленою про час та місце проведення розгляду, до апеляційного суду не з`явилася, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подала, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Зокрема, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, місцевий суд обґрунтував, покликаючись, зокрема, на показання самого засудженого, який хоч і не визнав вини у вчиненому, однак зазначив про виниклий між ним та потерпілою конфлікт через постійне зловживання останньою алкогольними напоями, в ході якого він копнув її в ногу; показаннями потерпілої ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , експерта ОСОБА_12 , а також письмовими доказами: протоколом огляду місця події від 1 серпня 2022 року з фототаблицею до нього та відеофіксацією; висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 №889/2022, розпочатої 1 серпня 2022 року та закінченої 31 серпня 2022 року, згідно з якою причиною смерті ОСОБА_9 є тупа закрита травма органів черевної порожнини у вигляді: множинних синців на передній та боковій поверхні черевної стінки, обширного розриву брижі поперечно-ободової кишки в ділянці її кореня з крововиливом в черевну порожнину (в черевній порожнині близько 1500 мл рідкої крові темно-червоного кольору та близько 100 мл рихлих згортків), що призвело до розвитку внутрішньої крововтрати, малокрів`я внутрішніх органів, що й стало безпосередньою причиною смерті; відеозаписом до протоколу проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 , проведеним 3 серпня 2022 року; висновком судово-психіатричної експертизи від 28 вересня 2022 року №448 щодо ОСОБА_7 , зміст яких детально викладений у вироку суду першої інстанції.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, об`єктом передбаченого ст. 121 КК України (так, як наслідок, ч. 2 цієї статті) є здоров`я особи. При цьому обов`язковою ознакою злочину є потерпілий. Як встановлено органом досудового розслідування та визнано судом доведеним, такою потерпілою є ОСОБА_9 .

Наявність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, яку складають діяння, суспільно небезпечні наслідки у виді тяжкого тілесного ушкодження і похідний наслідок у виді смерті потерпілого, а також причинний зв`язок між діянням і такими наслідками, підтверджено сукупністю досліджених судом належно оцінених доказів.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до злочинів із похідними наслідками, де тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у необхідному причинному зв`язку із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Особливістю необхідного причинного зв`язку в злочині, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК, є його розвиток від суспільно небезпечного діяння до наслідку у виді тяжкого тілесного ушкодження (проміжного) і далі до наслідку у виді смерті потерпілого (похідного). Як і будь-який необхідний причинний зв`язок, він відображає закономірності розвитку негативних (відносно охоронюваних відносин) властивостей діяння, яке містить реальну можливість настання інкримінованих наслідків.

Діяння, інкриміноване ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК, з урахуванням його характеру та об`єктивно-предметних умов його вчинення, не тільки містить реальну загрозу, а і спричинило суспільно небезпечні наслідки, які не є результатом випадкового перетинання причинно-наслідкових ланцюжків із діяннями інших осіб.

Що стосується суб`єкта злочину, то таким суб`єктом є ОСОБА_7 , котрий, згідно з вимогами ст. 18 КК України, є фізичною осудною особою, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці понад 14 років, адже саме з такого віку настає кримінальна відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. При цьому згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 28 вересня 2022 року №448 (а.с. 166-169) ОСОБА_7 на час інкримінованих дій, а також на час проведення експертизи хронічними психічними захворюваннями, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. За наведеного відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 не підпадає під ознаки суб`єкта складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки останній характеризується всіма необхідними елементами суб`єкта кримінального правопорушення, визначеними ст. 18 КК України.

Доказування суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, досить часто ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, за якими встановлено характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку його вчинення тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, як умисел щодо заподіяння тяжкого тілесного ушкодження та необережність щодо настання смерті потерпілого.

Попри те, що психічне ставлення до заподіяної смерті виявляється у формі необережності, інкримінований за ч. 2 ст. 121 КК злочин у цілому вважається вчиненим умисно. Найближча мета застосованого обвинуваченим насильства у виді тяжких тілесних ушкоджень детермінована характером, змістом і спрямованістю вчинених ним дій, а саме: нанесення численних ударів кулаками на ногами, локалізацією на тілі потерпілої - удари наносились у різні ділянки тіла потерпілої, в тому числі в життєво важливі органи - голову, тулуб та у живіт. За встановленими судом обставинами відсутні підстави стверджувати про те, що психічне ставлення до заподіяння ОСОБА_17 тяжкого тілесного ушкодження не є умисним, як і відсутні підстави стверджувати, що воно є умисним і до заподіяної смерті.

Підстав вважати заподіяння смерті випадковим наслідком, коли особа не передбачала, не повинна була і за обставинами справи не могла їх передбачити (казусом), матеріали кримінального провадження не містять.

Про повну відсутність будь-якого передбачення можливих суспільно небезпечних наслідків у виді смерті не може йтися через те, що удари були нанесені у життєво-важливі органи, зокрема внаслідок таких потерпілій спричинено переломи правих 8, 9 ребер та перелом лівого 9-го ребра без розривів пристінкової плеври; тупу закриту травму органів черевної порожнини у вигляді: множинних синців на передній та боковій поверхні черевної стінки, обширного розриву брижі поперечно-ободової кишки в ділянці її кореня з крововиливом в черевну порожнину (в черевній порожнині близько 1500 мл рідкої крові темно-червоного кольору та близько 100 мл рихлих згортків), що призвело до розвитку внутрішньої крововтрати, малокрів`я внутрішніх органів, що й стало безпосередньою причиною смерті. Обширний розрив брижі поперечно-ободової кишки в ділянці її кореня, множинні синці на передній та боковій поверхні черевної стінки, перелом ребер могли утворитися від удару тупим предметом з прикладанням значної сили, це могла бути рука, нога людини і такі пошкодження не могли виникнути при падінні, в тому числі на журнальний столик чи перило балкону.Тобто діями обвинуваченого потерпілій ОСОБА_9 спричинені умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, тобто такі, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу заподіяних ушкоджень, в цьому кримінальному провадженні перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілої.

За частиною 3 ст. 25 КК необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити. За встановленими судом обставинами провадження відсутні підстави стверджувати про те, що психічне ставлення засудженого до своїх дій і спричинених наслідків у виді смерті потерпілій виявляється не у формі злочинної недбалості, а в іншій формі вини чи злочинній самовпевненості.

З огляду на характер вчиненого діяння і умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за відсутності конкретних особливостей і властивостей його особистості, які би могли завадити тому, обвинувачений повинен був і міг передбачити настання суспільно небезпечних наслідків у виді смерті, оскільки для цього достатньо загального емпіричного досвіду щодо наслідків застосування фізичного насильства.

Обвинувачений діяв з умислом на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, міг і повинен був передбачати можливість настання похідних наслідків у виді смерті, між його діями і наслідками встановлений необхідний причинний зв`язок, а тому доводи сторони захисту, що він, після скарги ОСОБА_9 на те, що у неї болить щось всередині, придбав їй ліки, для кваліфікації вчиненого ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої в цьому провадженні значення не має.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і доводи захисника про те, що травми в ОСОБА_9 виникли внаслідок падіння на перила балкону та журнальний столик, оскільки у своєму висновку №889/2022 експерт чітко зазначив, що тілесні ушкодження, виявлені у потерпілої, враховуючи їх морфологічний характер, локалізацію та механізм утворення, не могли утворитися при падінні з висоти власного зросту; виявлені в ОСОБА_9 синці, садна, забійні рани, крововиливи в жирові капсули обох нирок, переломи ребер та тупа закрита травма органів черевної порожнини з розривом брижі поперечно-ободової кишки і крововиливом в черевну порожнину мають ознаки прижиттєвого походження та утворилися незадовго до настання смерті (згідно з даними судово-гістологічної експертизи), від неодноразової дії ударної та ударно-ковзаючої дії тупих предметів.

Зазначений висновок експерт ОСОБА_12 підтримав під час допиту у судовому засіданні, а тому довільне трактування показань експерта, викладене захисником в апеляційній скарзі, колегія суддів до уваги не бере.

Той факт, що у крові трупа ОСОБА_9 було виявлено етиловий спирт в кількості 4,31 проміле жодним чином не впливає ні на обсяг пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, ні на доведеність його вини, адже перебування потерпілої у стані алкогольного сп`яніння не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з її смертю.

З урахуванням викладеного, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, є обґрунтованим, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

При цьому покликання апелянта на те, що потерпіла зловживала алкогольними напоями, що і було причиною постійних конфліктів з її співмешканцем ОСОБА_7 , не може служити підставою для заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки об`єктивна сторона складів цих кримінальних правопорушень полягає у: вбивстві через необережність (ст. 119 КК) та необережному тяжкому або середньої тяжкості тілесному ушкодженні (ст. 128 КК). У цій ситуації своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть останньої. Наведене виключає можливість кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 119 КК та ст. 128 КК.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про недотримання судом першої інстанції вимог кримінального та кримінального процесуального закону під час призначення обвинуваченому покарання.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, обставини та характер його вчинення, тяжкі наслідки у виді смерті потерпілої; особу винного, який раніше не судимий, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває; у вчиненому не розкаявся, наслідків своїх протиправних дій не усвідомив; відсутність обставин, що пом`якшують покарання; вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання; та дійшов висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, при застосуванні до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом і розміром відповідає його меті, визначеній ст. 50 КК.

Водночас, доводи захисника про наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , в ході апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли. Зокрема, що стосується такої обставини, як щире каяття, на яку покликається захисник, то розкаяння передбачає, як визнання особою факту вчинення злочинних дій, так, окрім цього, й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Втім, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 вини у скоєному не визнав та не намагався будь-яким чином допомогти потерпілій оговтатись від пережитого, відшкодувати завдані злочином збитки та загладити свою провину. Таким чином, ОСОБА_7 ні своїм ставленням до вчиненого, ні своєю поведінкою після скоєння злочину не вчинив жодних дій, які б могли підтвердити факт його каяття.

Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 18 вересня 2019 року у справі №166/1065/18.

Стосовно активного сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшує покарання, колегія суддів зазначає, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Однак, як слідує з матеріалів справи, обставини вчинення кримінального правопорушення були встановлені в ході слідчих та процесуальних дій, проведення відповідних експертиз, ОСОБА_7 , який заперечує факт заподіяння ним умисного тяжкого тілесного ушкодження, що призвело до смерті потерпілої, не надав стороні обвинувачення такої інформації, яка б не могла бути здобута самостійно органом досудового розслідування. За таких обставин, колегія суддів вважає, що поведінку обвинуваченого не слід трактувати як таку, що полягала в активному сприянні розкриттю злочину.

При цьому той факт, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, врахований судом першої інстанції під час призначення йому покарання, наближеного до мінімальної межі покарання, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

За таких обставин, відсутні підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж визначене судом першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судового рішення щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції у кримінальному провадженні допущено не було.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4