ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/897/23 Справа № 185/2795/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ржавчик Первомайського району Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, утриманців не маючого, працюючого на АЗС Авіас, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: останній раз 02.11.2016 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, звільнений по відбуттю покарання 16.02.2021,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.ч.1,2 ст.190, ч.2 ст.289 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 54 дні, в межах строку досудового розслідування до 13:00 години 16.05.2023 року.

Взято підозрюваного ОСОБА_7 під варту в залі суду.

Одночасно підозрюваному ОСОБА_7 встановлено заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 грн. Також слідчим суддею визначено, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_7 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України, на нього будуть покладені наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора, суду з м. Ізюм Харківської області;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_7 строком на два місяці, який починається з моменту внесення застави.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Епізод 1.

Наприкінці квітня 2022 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням встановити не вдалося, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, повторно, користуючись відсутністю власника, шляхом вільного доступу до ключів, упевнившись, що ніхто не зможе завадити доведенню його злочинного наміру до кінця, незаконно заволодів автомобілем ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , та знаходився у гаражі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , і в період з квітня по серпень місяці 2022 року використовував автомобіль в особистих цілях для пересування по м. Ізюм, Харківської області, а 15.08.2022 року продав вказаний автомобіль громадянину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду, згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи, на суму 58 507,00 грн.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно.

Епізод 2.

Крім того, 20 листопада 2022 року, о 10 годині 29 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на території залізничного ринку який розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Київська, 13, діючи умисно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою наживи та незаконного особистого збагачення, попросив у потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повні данні її банківської картки «ОЩАДБАНК», для придбання запчастин необхідних для ремонту телефону її чоловіка, на що потерпіла будучи впевнена в його добропорядності та чесності, погодилася та добровільно передала останньому данні своєї банківської картки, з якої ОСОБА_7 , впевнений у відсутності наміру придбати обіцяне, вчинив транзакцію з картки потерпілої на свою банківську картку «MONOBANK» у сумі 1296,00 (тисячу двісті дев`яносто шість) грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму, розпорядившись грошима на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману.

Епізод 3.

Також, 20 листопада 2022 року, о 15 годині 56 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою наживи та незаконного особистого збагачення, попросив у ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повні данні банківської картки «ПриватБанк» її чоловіка ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 , для придбання запчастин необхідних для ремонту телефону її чоловіка, на що потерпіла будучи впевнена в його добропорядності та чесності, погодилася та добровільно передала останньому данні банківської картки її чоловіка, з якої ОСОБА_7 , впевнений у відсутності наміру придбати обіцяне, вчинив транзакцію з картки потерпілого ОСОБА_12 на свою банківську картку «MONOBANK» у сумі 720,00 (сімсот двадцять) грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, розпорядившись грошима на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

Епізод 4.

Крім того, ОСОБА_7 , 21 листопада 2022 року, о 06 годині 51 хвилин, у період дії воєнного стану в Україні, який введено із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, Указ від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, продовженого з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом від 06 лютого 2023 року затверджений Законом України від 14 лютого 2023 року № 2915- ІХ продовженого з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб ) реалізуючи протиправний умисел на крадіжку чужого майна, з метою збагачення, з корисливих мотивів, повторно, таємно, маючи в розпорядженні телефон потерпілого ОСОБА_12 з SIM карткою до якої прив`язаний його банківський номер телефону, та дані банківської картки «ПриватБанк» останнього, використовуючи мобільний застосунок «MONOBANK» вкрав грошові кошти у сумі 1000,00 (одна тисяча) грн., вчинивши транзакцію з банківської картки потерпілого на свою банківську картку «MONOBANK» чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду, на вказану суму, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Епізод 5.

Крім того, ОСОБА_7 , 21 листопада 2022 року, о 21 годині 06 хвилин, у період дії воєнного стану в Україні, який введено із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, Указ від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, продовженого з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом від 06 лютого 2023 року затверджений Законом України від 14 лютого 2023 року № 2915- ІХ продовженого з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб ) реалізуючи протиправний умисел на крадіжку чужого майна, з метою збагачення, з корисливих мотивів, повторно, таємно, маючи в розпорядженні телефон потерпілого ОСОБА_12 з SIM карткою до якої прив`язаний його банківський номер телефону, та дані банківської картки «ПриватБанку» останнього, використовуючи мобільний застосунок «MONOBANK» вкрав грошові кошти у сумі 1000,00 (одна тисяча) грн., вчинивши транзакцію з банківської картки потерпілого на свою банківську картку «MONOBANK» чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду, на вказану суму, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

17.09.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.ч.1,2 ст.190, ч.2 ст.289 КК.

17.03.2023 постановою прокурора Ізюмської прокуратури Харківської області матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях внесених до ЄРДР за №00001579 від 17.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК, № 0000003 від 02.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК, №0000175 від 02.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК, №0000387 від 15.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК, № 0000388 від 15.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК об`єднані в одне провадження, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 00001579.

16.03.2023 ОСОБА_7 було повідомлено у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.ч.1,2 ст.190 КК, а 17.03.2023 про зміну підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.ч.1,2 ст.190, ч.2 ст.289 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю та необґрунтованістю.

Вважає, що визначена слідчим суддею застава у розмірі 53 000 грн. є занадто великою для підозрюваного. При цьому зазначає, що слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 не було враховано, що він має міцні соціальні зв`язки, проживає разом із співмешканкою, має постійне місце проживання та офіційно працює заправником на АЗС.

Також вважає, що слідчим суддею безпідставно зроблено висновок, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити документи, які мають встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки стороною обвинувачення не було надано належних доказів на підтвердження існування вказаних ризиків.

Водночас зазначає, що його діяльності як адвоката у цій справі перешкоджають негласні працівники ГУНП в Харківській області та УСБУ в Харківській області, які використовують у будинку, де він проживає спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації за сфальсифікованими оперативно-розшуковими справами, що завдають шкоди його та родини здоров`ю, викрадають його особисті речі та документи адвоката, а також незаконно знімають інформацію з його поштових скриньок, сестри та батька.

На підставі вищевикладеного захисник просить апеляційний суд змінити ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі та зменшити його суму застави, а також зобов`язати прокурора провести перевірку за його заявою про заходи безпеки.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника та підозрюваного на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні та просили змінити ухвалу слідчого судді та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням від вартою у вигляді домашнього арешту, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.5 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою, та санкції ч.4 ст.185, ч.1, ч.2 ст.190, ч.2 ст.289 КК, за якими йому повідомлено про підозру, передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років, позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, відповідно.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень за ч.4 ст.185, ч.1, ч.2 ст.190, ч.2 ст.289 КК доведена прокурором та встановлена слідчим суддею під час судового розгляду клопотання, не оспорюється стороною захисту в апеляційній скарзі, а тому згідно ч.1 ст.404 КПК, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі.

Зокрема, як зазначив слідчий суддя, про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватою в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, у зв`язку із чим, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду на території України, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, свідчить те, що йому відомі місця мешкання та перебування потерпілих, свідків та їх родичів, що дає йому можливість застосовувати відносно них фізичний та психологічний тиск з метою зміни показань на свою користь. Крім того, незважаючи на те, що в ході досудового розслідування свідки вже були допитані, однак суд сприймає докази безпосередньо.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, вказує той факт, що він є раніше неодноразово судимий, у тому числі за кримінальні правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, судимості у встановленому законом порядку не погашені, тобто останній схильний до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у цих злочинах, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, репутацію підозрюваного, майновий стан, який офіційно не одружений та не надав слідчому судді певних доказів на підтвердження своїх соціальних зв`язків щодо наявності дівчини та проживання з нею, утриманців не має, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, та дійшов правильних висновків, що інші більш м`які запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, на чому наполягає сторону захисту, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможе запобігти встановленим ризикам.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК та недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

У той же час, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту слідчий суддя, вирішуючи питання про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні, зокрема щодо злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.289 КК, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені ст.177,178 та ч.5 ст.182, ч.3 ст.183 КПК, згідно яких суд вправі визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Зокрема, приписами п.2 ч.5 ст.182 КПК передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність визначення застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який є мініальним розміром застави, визначеним п.2 ч.5 ст.182 КПК, що складає 53 680,00 грн., оскільки вважає такий розмір застави пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах клопотання та обставини злочинів, в яких вона підозрюється, а також вважає такий розмір застави достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, та який буде належним запобіжником для встановлених ризиків, що належним чином забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Отже, підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, суд апеляційної інстанції не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про перешкоджання негласними працівниками поліції ГУНП в Харківській області та УСБУ в Харківській області його діяльності адвоката у даній справі, викрадення його речей і документів, а також зобов`язання прокурора провести перевірку за його заявою про заходи безпеки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вони не є предметом апеляційного розгляду, а отже судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування,та визначенням відповідного розміру застави. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року, якою стосовно ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1, ч.2 ст.190, ч.2 ст.289 КК, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 54 дні, в межах строку досудового розслідування, до 13:00 години 16.05.2023 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4