Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Київський слідчий ізолятор» матеріали кримінального провадження № 0000381 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду інформаційній безпеці України, що виразилось у наданні іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, за наступних обставин.

Так, в період з 17 травня 2014 року по 22 липня 2021 року ОСОБА_7 , будучи обізнаним про збройну агресію Російської Федерації проти України, реалізуючи умисел на вчинення дій на шкоду інформаційній безпеці України, а саме, надання Російській Федерації, її організаціям та представникам активної допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, здійснення агресивного інформаційного впливу та деструктивної пропаганди, на виконання їхніх завдань готував і надсилав для публікації статті антиукраїнського характеру, які в подальшому під його авторством розміщувались в мережі Інтернет на сайтах «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», що перебувають у вільному доступі необмеженої кількості користувачів.

Ухвалою підготовчого судового засідання Солом`янського районного суду м. Києва від 12.04.2023 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 11.06.2023.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що згідно з п.1 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. Під час розгляду клопотання прокурора суд не дав можливості ОСОБА_7 висловити доводи стосовно обґрунтованості висунутого обвинувачення, чим порушив його права. Між тим, з обвинуваченням за ч.1 ст.111 КК України сторона захисту не погоджується, оскільки ОСОБА_7 інкримінують вчинення злочину в період з 2014 по 2016 рік, він сам ніколи не публікував свої статті, а направляв їх редакторам певних видань, які вносили свої правки. Ще до початку війни ОСОБА_7 не написав жодної статті і повністю змінив своє ставлення до Росії як держави-агресора. Також захисник вказує, що зібрані під час досудового розслідування докази отримані у незаконний спосіб.

Що стосується ризиків, то ризик того, що обвинувачений може ухилитись від кримінальної відповідальності, абстрактний. Ризики знищити, сховати або спотворити речові докази, незаконно впливати на свідків та потерпілого, перешкодити кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення відсутні. З моменту затримання та проведення обшуків в його помешканні ОСОБА_8 спротиву не чинив, добровільно давав показання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, дружину, двох доньок, постійне місце проживання в м. Києві, утримує батьків похилого віку, у 2018 році переніс складне хірургічне втручання, і з того часу потребує щорічної реабілітації, а на даний час не може вільно пересуватись.

З огляду на викладене вважає, що клопотання прокурора необґрунтоване, і під час його розгляду суд не в повному обсязі перевірив наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на допущені судом процесуальні порушення, оскільки без проведення підготовчого судового засідання всупереч вимогам ч.2 ст.314 КПК України йому було продовжено запобіжний захід. При цьому суд в ухвалі послався на ст.331 КПК України, яка стосується судового розгляду, а не підготовчого судового засідання, і відклав засідання, що не передбачено кримінальним процесуальним законом.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою датоване 12.04.2023, хоча згідно з ч.1 ст.199 КПК України воно подається не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а дія попередньої ухвали закінчувалася 13.04.2023. Копія клопотання йому вручена за 5 хвилин до судового засідання, а не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання, як це передбачено ч.2 ст.184 КПК України. До клопотання прокурор долучив додаткові матеріали кримінального провадження, які не зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, а саме, три копії клопотань про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій і три копії ухвали слідчих суддів Київського апеляційного суду про надання дозволу на їх проведення. З огляду на ці обставини ОСОБА_7 стверджує, що на дату проведення судового засідання обвинувальний акт не був скерований до суду, і про це свідчить вказівка в клопотанні та інших документах, що він підозрюється у вчиненні державної зради, а не обвинувачується. Тож, він тримається під вартою незаконно в силу упередженості і необ`єктивності суду, який навіть в ухвалі неправильно вказує його прізвище.

Крім того, в клопотанні прокурора не вказані представники іноземної держави або іноземної організації, а висновок експерта, на якому воно базується, оперує іншим словосполученням. Так, «ознаки загрози національній безпеці в інформаційній сфері» у висновку прокурор трансформує у «втручання у внутрішню політику України інформаційним шляхом». Стверджує, що до інформаційної безпеки він ніякого відношення не має, оскільки не мав і не міг мати доступ до державної таємниці, і таку безпеку України забезпечують відсутність обмежень свободи слова та широкий і вільний доступ громадян до інформації. Вважає, що висновок експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ № 89/1 від 24.03.2022 отриманий з порушенням норм КПК України, про що наводить відповідне обґрунтування. Враховуючи викладене, ОСОБА_7 підсумовує, що відсутні такі критерії, як обґрунтована підозра або обґрунтоване обвинувачення, що унеможливлює його тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту і просили їх задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог цієї норми в сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КК України, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, і дійшов висновку, що тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання прокурора судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

До повноважень суду під час підготовчого судового засідання входить вирішення питань щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого. А тому доводи ОСОБА_7 , що суд продовжив йому строк дії запобіжного заходу без проведення підготовчого судового засідання, висновок про що зробив лише тому, що суд не вирішував інші питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, і не прийняв рішення, передбачене ч.3 ст.314 КПК України, безпідставні. Що ж стосується посилань в ухвалі на ст.331 КПК України, якою регламентована процедура обрання, скасування або зміни запобіжного заходу під час судового розгляду, то це є очевидною опискою. Ніяких процесуальних порушень не було допущено судом і внаслідок відкладення підготовчого судового засідання.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника та обвинуваченого про необґрунтованість підозри і, відповідно, обвинувачення, які фактично зводяться до заперечення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та оцінки доказів, які вони вважають недопустимими. Не вправі давати таку оцінку доказам і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час підготовчого судового провадження, і докази на цій стадії не досліджуються.

Разом з тим, інформація в клопотанні, а саме, обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення з посиланням на перелік доказів можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин, що за позицією Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» є обґрунтованою підозрою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»).

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Бекчиєв проти Молдови»).

Суд хоча і не конкретизував, але врахував дані про особу ОСОБА_7 , зокрема, його вік, сімейний і матеріальний стан, рід занять.

Між тим, ці дані не спростовують правильність висновків про існування вказаних раніше ризиків, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років, і усвідомлює тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим.

Заслуговують на увагу і обставини кримінального правопорушення відповідно до пред`явленого обвинувачення, зокрема, період збройної агресії Російської Федерації проти України, тривалість злочинної діяльності, а також спосіб - агресивний інформаційний вплив та проведення деструктивної пропаганди, і з огляду на рід занять, а сам ОСОБА_7 вказує, що він є журналістом і публіцистом, інший запобіжний захід не зможе запобігти спробі вчинити інше подібне кримінальне правопорушення. ОСОБА_7 переховувався від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим оголошувався його розшук. Наразі триває воєнний стан, введений на території України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, внаслідок чого частина території України не контролюється органами влади.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Всупереч доводам захисника у клопотанні прокурора відсутні посилання на ризики знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні.

Що стосується посилань на міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, а саме, наявність у нього родини й утриманців, постійного місця проживання в м. Києві, стан здоров`я, то вказані обставини не перешкоджали ОСОБА_7 протягом тривалого часу не з`являтись ані за місцем проживання, ані за місцем реєстрації. Зазначаючи про те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинувачений одночасно вказує, що проживав у с. Проців разом з батьками, за якими доглядав, хоча затриманий був у монастирі в сел. Бортничі, де мешкав певний час.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 тримається під вартою з 20.02.2023, підстав вважати, що цей строк є надмірним, і на даний час ризики істотно зменшилися, немає. І те, що обвинувачений не вчиняв за цей час жодних дій, які б могли свідчити про його намір ухилятися від органу досудового розслідування і суду, навпаки, свідчить про доцільність застосування до нього саме такого виду запобіжного заходу.

На спростування тверджень обвинуваченого про те, що обвинувальний акт не був скерований до суду, а тому він не набув процесуального статусу обвинуваченого, прокурор долучив копію супровідного листа, згідно з яким обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 надійшов до Солом`янського районного суду м. Києва 31.03.2023.

В розпорядженні суду апеляційної інстанції відсутні дані стосовно недотримання прокурором строків подання клопотання до суду та вручення його копії обвинуваченому. Однак у будь-якому разі ці обставини не є передбаченими ч.ч.1, 2 ст.194 КПК України підставами для відмови в задоволенні клопотання.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3