Справа №583/724/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1008/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Погроза вбивством
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

особи, стосовно якої передбачається застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, у залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2023 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Корнин Попільнянського району Житомирської області, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом в примусовому порядку,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , в якій останній просить Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2023 року змінити, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної медичної допомоги.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2023 року відносно ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом в примусовому порядку.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шишацького районного суду Полтавської області від 08 серпня 2022 року.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам даної справи, оскільки у ОСОБА_7 не було сформованого наперед умислу щодо погроз потерпілому ОСОБА_9 вбивством. При цьому, сам ОСОБА_7 пояснював, що він не мав умислу наносити тілесні ушкодження потерпілому, а ніж узяв для самозахисту, однак, такі його пояснення судом враховані не були, при тому, що відповідно до ст. 89 КПК України, вони є доказом у даному провадженні.

Також, апелянт вказує і на те, що така поведінка ОСОБА_7 була спровокована самим потерпілим, який, разом з іншими особами, у воєнний час, вночі, влаштував розпиття напоїв, гучно себе поводив, і на неодноразові зауваження останнього не реагував. У черговий раз, коли потерпілий влаштував вечірку, ОСОБА_7 , через неможливість заснути, пішов до нього з метою зробити зауваження, а ніж узяв з собою для самозахисту і застосувати його не бажав. Проте, коли за таке зауваження він від потерпілого почув лише насмішки, то як він сам пояснював, не пам`ятає, як приставив до горла ОСОБА_9 ніж, а коли опам`ятався, то ніж прибрав та попередив потерпілого, щоб більше він такого у воєнний час не вчиняв, при цьому, сам потерпілий щодо такої своєї поведінки пояснень суду не надав, оскільки у судові засідання не з`являвся.

Апелянт вказує, що ОСОБА_7 на даний час не представляє небезпеки ні для себе, ні для оточуючих і до нього може бути застосовано амбулаторне лікування, яке він, за власною ініціативою вже приймає.

На думку апелянта, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України «поза розумним сумнівом» не доведено, а тому, рішення суду щодо застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом вважати законним та обґрунтованим підстави відсутні.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Згідно ухвали суду першої інстанції, 06 серпня 2022 приблизно о 22 год.50 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , з метою заспокоїти свого сусіда з квартири АДРЕСА_3 , в квартирі якого в той час було шумно, вийшов на спільний сходовий майданчик та почав стукати до цієї квартири, попередньо взявши у себе вдома кухонного ножа. В подальшому ОСОБА_7 , утримуючи кухонний ніж в правій руці, схопив сусіда ОСОБА_9 , який вийшов з квартири АДРЕСА_3 , за шию лівою рукою, а правою рукою направив кухонного ножа до шиї потерпілого. При цьому ОСОБА_7 не розрахувавши силу притиснув лезо кухонного ножа до шиї ОСОБА_9 , чим завдав потерпілому легкі тілесні ушкодження у виді різаної рани розміром 5 см на 0,1 см в ділянці передньої поверхні шиї. Також, ОСОБА_7 повідомив потерпілому ОСОБА_9 про те, що у випадку повторення галасу з його квартири вони будуть розмовляти по-іншому. В ході ситуації, що склалася потерпілий ОСОБА_9 сприйняв погрозу вбивством, як реальну, оскільки мав підстави побоюватися здійснення таких погроз, хоча ОСОБА_7 не мав наміру на вбивство потерпілого.

Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 129 КК України погроза вбивством.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 54 від 13 лютого 2023року, ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального правопорушення страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, проста форма, безперервний тип перебігу, він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, суддю-доповідача, особу, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою, просила залишити її без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України: під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень, які містить п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», ухвала у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.420 КПК України, містити у собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Згідно ч. 2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як встановлено п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема, до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільне небезпечні діяння.

Відповідності до ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування в примусовому порядку.

При цьому, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Види примусових заходів медичного характеру, відповідно до ст. 94 КК України, застосовуються залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеню небезпечності хворого для себе та інших осіб.

Колегія суддів вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали відносно ОСОБА_7 вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

При цьому, на спростування доводів апелянта стосовно того, що вина ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України «поза розумним сумнівом» не доведено, а тому, рішення суду щодо застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом вважати законним та обґрунтованим підстави відсутні, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердив факт вчинення ним суспільно небезпечного діяння та пояснив, що він проживає у квартирі АДРЕСА_2 , потерпілий проживає за вказаною адресою у квартирі АДРЕСА_3 і в той день, саме поведінка останнього, який постійно шумно відпочивав з друзями у своїй квартирі у нічний час, спровокувала його на такі дії, враховуючи його захворювання, а також те, що на його зауваження реагування не було. Тому він ( ОСОБА_7 ), у черговий раз, вирішив прийти до сусіда і зробити йому зауваження, при цьому, взяв із собою ніж, який заховав за спину, з метою налякати сусіда. Коли домовитися з потерпілим не виявилося за можливе, він дістав ніж і приставив його до шиї потерпілого, яку в той час тримав у своїй руці. Як це сталося ОСОБА_7 пояснити не зміг, але повідомив, що погрожував ножем потерпілому, хоча застосовувати його наміру не мав, достав ніж автоматично. ОСОБА_7 вказав, що за станом здоров`я йому потрібна тиша, що він приймає необхідні ліки і на даний час та може приймати їх у подальшому, під час амбулаторного лікування.

Окрім таких пояснень ОСОБА_7 , його причетність до вчинення суспільно небезпечного діяння передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, була встановлена судом першої інстанції з врахуванням і інших, зібраних у даному провадженні доказів, а саме:

- протоколу огляду місця події від 07 серпня 2022 року з фототаблицею до нього, згідно якого в ході огляду на відкритій ділянці місцевості поблизу багатоповерхового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції металевий кухонний ніж, яким, як він пояснив, погрожував своєму сусіду;

- висновку експерта №210 від 11 серпня 2022 року, відповідно до якого в приймальному відділенні КНП ОМР «Охтирська ЦРЛ» ОСОБА_9 встановлено діагноз різана рана розміром 5х0,1 см в ділянці передньої поверхні шиї зліва. Дане ушкодження утворилося від дії ріжучого предмета, про що свідчить характер ушкоджень, та не менше ніж від однієї фізичної дії. Вказане ушкодження згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до легких тілесних ушкоджень. Давність нанесення ушкоджень може відповідати даті, зазначеній в постанові, а саме 06 серпня 2022 року, про що свідчать дані медичної документації;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 22 вересня 2022 року, проведеного з метою перевірки і уточнення показань потерпілого ОСОБА_9 , під час якого останній повідомив, що 06 серпня 2022 року близько 22 год. 45 хв. він перебував за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_5 , разом зі своїми друзями. У цей час у вхідні двері квартири постукав ОСОБА_7 , ОСОБА_9 відчинив двері та побачив перед собою ОСОБА_7 , який тримав у правій руці ножа. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 почали розмовляти, в ході розмови ОСОБА_7 , тримаючи ножа у правій руці, лівою рукою схопив ОСОБА_9 за шию та приставив до шиї лезо ножа. Від даної дії ОСОБА_7 у ОСОБА_9 виник поріз. Після цього, сказавши декілька слів, ОСОБА_7 відпустив ОСОБА_9 та пішов від нього, більше ушкоджень потерпілому він не наносив. Під час проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_9 показав на манекені як саме ОСОБА_7 тримав його лівою рукою за шию та правою рукою приставляв до шиї ножа;

- висновку експерта №261 від 06 жовтня 2022 року, відповідно до якого механізм тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , може відповідати механізму, продемонстрованому останнім під час проведення слідчого експерименту;

- висновку експерта № СЕ-19/119-23/249-ХЗ від 10 січня 2023 року, відповідно до якого ніж, вилучений у ОСОБА_7 під час огляду місця події 07 серпня 2022 року з адресою: АДРЕСА_4 , не є холодною зброєю, виготовлений саморобним способом за типом кухонних ножів, які є різновидом ножів господарсько-побутового призначення.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, ставити під сумнів їх належність та допустимість у колегії суддів підстави відсутні, і саме як з їх врахуванням, так і показань ОСОБА_7 , судом першої інстанції винуватість останнього у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, а саме, погрози вбивством, була встановлена відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

При цьому, з врахуванням того, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 54 від 13 лютого 2023 року, ОСОБА_7 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння та на даний час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, проста форма, безперервний тип перебігу і не міг та не може на даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними, на даний час потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, судом першої інстанції, на задоволення клопотання начальника сектору дізнання Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, і було прийнято рішення щодо застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом в примусовому порядку, за наявності того, що вчинений ним злочин пов`язаний з посяганням на життя іншої особи.

Що стосується посилань апелянта на те, що ОСОБА_7 на даний час не представляє небезпеки ні для себе, ні для оточуючих і до нього може бути застосовано амбулаторне лікування, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки доказів на підтвердження того, що останній видужав, не перебуває під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра з відповідним діагнозом, захисником надано не було, а обставин, за яких можливо було б дійти до такого висновку, під час апеляційного перегляду вказаної справи колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та умотивоване рішення, підстави для його скасування чи зміни відсутні, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2023 року, якою до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом в примусовому порядку - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4